Справа № 129/2544/22
Провадження № 22-ц/801/1434/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Капуш І. С.
Доповідач:Панасюк О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2023 рокуСправа № 129/2544/22м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Панасюка О. С. (суддя доповідач),

суддів Ковальчука О. В., Шемети Т. М.,

з участю секретаря судового засідання Куленко О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Гайсинська центральна районна лікарня Гайсинської міської ради» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди за апеляційною скаргою Комунального некомерційного підприємства «Гайсинська центральна районна лікарня Гайсинської міської ради» на рішення Гайсинського районного суду Вінницької області у складі судді Капуша І. С. від 07 березня 2023 року,

встановив:

В жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернулась з цим позовом, за яким просила:

- поновити її на роботі в Комунальному некомерційному підприємстві «Гайсинська центральна районна лікарня Гайсинської міської ради» (далі КНП «Гайсинська ЦРЛ ГМР») з дати звільнення на посаді молодшої медичної сестри;

- стягнути з КНП «Гайсинська ЦРЛ ГМР» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з дати звільнення до дня поновлення на роботі та 20 000,00 грн у відшкодування моральної шкоди.

Покликалась на те, що з 2020 року працювала на посаді молодшої медичної сестри в КНП «Гайсинська ЦРЛ ГМР». В серпні 2022 року проходила короткочасне лікування після стресу, викликаного смертю матері. З середини серпня керівництво КНП «Гайсинська ЦРЛ ГМР» почало схиляти її звільнення з роботи, з 30 серпня 2022 року її фактично було відсторонено від роботи, вона не була включена до графіка роботи за вересень 2022 року з мотивів необхідності проходження позачергового медичного огляду у КНП «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім. акад. О. І. Ющенка Вінницької обласної ради». Чинився моральний тиск та погрози з метою звільнення її з роботи за власним бажанням.

02 вересня 2022 року ОСОБА_1 вийшла на роботу і зажадала відповідних пояснень від своїх безпосередніх керівників. Не отримавши обґрунтованих пояснень упередженого ставлення до неї, повідомила про те, що йде на зустріч з адвокатом. Приблизно о 16:40 год. того ж дня старша медична сестра викликала її на роботу і надала на підпис графік роботи працівників відділення Е(Н)МД на вересень 2022 року, де вона була вписана останнім рядком (з встановленим часом роботи з 8:00 год. до 16:00 год.), повідомивши, що вона може виходити працювати. Але 05 вересня 2022 року ОСОБА_1 була звільнена за прогул 02 вересня 2022 року.

Зазначила, що у зв`язку з незаконним звільненням втратила нормальні життєві зв`язки, змушена економити на продуктах харчування, що негативно впливає на відносини з її родиною. Завдана їй моральна шкода обумовлюється моральним та фізичним стражданням внаслідок порушення її законного права на роботу, заробітну плату, приниженням честі, гідності, ігноруванням її прав, втратою престижу та ділової репутації серед знайомих, друзів та родичів.

Рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 07 березня 2023 року позов задоволено частково. Поновлено ОСОБА_1 на посаді молодшої медичної сестри в КНП «Гайсинська ЦРЛ ГМР» з дати звільнення. Стягнуто з КНП «Гайсинська ЦРЛ ГМР» на користь ОСОБА_1 середній заробіток з дати звільнення по день поновлення на роботі та 20000 грн 00 к. у відшкодування моральної шкоди.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 працювала з 2020 року на посаді молодшої медичної сестри в КНП «Гайсинська ЦРЛ ГМР», однак 05 вересня 2022 року наказом №73-OC-1 була незаконно звільнена, то необхідно поновити її на роботі в КНП «Гайсинська ЦРЛ ГМР» з дати звільнення на посаді молодшої медичної сестри та стягнути з КНП «Гайсинська ЦРЛ ГМР» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з дати звільнення до дня поновлення на роботі.

При звільненні ОСОБА_1 були порушені її права, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя, а також враховуючи пояснення позивачки про наявність у неї пережитого сильного стресу у зв`язку із порушенням її законних прав працівника, зниження ступеня престижу, ділової репутації, погіршення стану здоров`я позивачки, прикладання нею додаткових зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану, а тому з урахуванням засад розумності та справедливості, меж заявлених вимог, суд першої інстанції визначив 20 000 грн 00 к. як достатню сатисфакцію заподіяної позивачці моральної шкоди.

В апеляційній скарзі КНП «Гайсинська ЦРЛ ГМР», посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, недоведеність обставин, які суд першої інстанції вважав встановленими, просило рішення скасувати.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилалося на те, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про незаконність звільнення ОСОБА_1 , тому що факт прогулу, тобто відсутності її на роботі протягом більше трьох годин, установлений відповідними актами, звільненню передувало отримання від ОСОБА_1 письмового пояснення, а причину її відсутності на роботі не можна вважати поважною.

ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, за яким просила залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, як таке, що ухвалене з дотриманням норм процесуального права, на підставі правильно установлених судом обставин справи, правовідносин сторін, відповідно до норм матеріального права, якими вони регулюються. Звертала увагу на непослідовну позицію відповідача, який в суді першої інстанції подав заяву про визнання позову.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги апеляційний суд прийшов до висновку, що вона задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Частинами першою третьою статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Завданням цивільного судочинства, яким зобов`язані керуватись суд та учасники цивільного судочинства, є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частини перша та друга статті 2 ЦПК України), а диспозитивність частиною третьою цієї статті віднесено до основних засад (принципів) цивільного судочинства.

Зміст цього принципу розкрито у статті 13 ЦПК України, зокрема згідно з частиною третьою цієї статті учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу (пункт 1 частини другої статті 49 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

За змістом частин першої, другої, четвертої статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Встановлено, що з 28 жовтня 2020 року ОСОБА_1 працювала на посаді молодшої медичної сестри в КНП «Гайсинська ЦРЛ ГМР».

05 вересня 2022 року наказом № 73-ОС вона була звільнена із займаної посади на підставі пункту 4 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) за прогул 02 вересня 2022 року.

Згідно з письмовим поясненням ОСОБА_1 вона була відсутня на робочому місці з 9:00 год. до 15:00 год. 02 вересня 2022 року у зв`язку із консультацію адвоката.

30 серпня 2022 року ОСОБА_1 зверталась із письмовою заявою до Гайсинського міського голови щодо упередженого ставлення до неї з боку керівництва КНП «Гайсинська ЦРЛ ГМР», примушування до звільнення, незаконного проходження позачергового медичного огляду у КНП «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім. акад. О. І. Ющенка Вінницької обласної ради».

02 березня 2023 року КНП «Гайсинська ЦРЛ ГМР» подало до Гайсинського районного суду Вінницької області підписану головним лікарем заяву про розгляд справи без участі представника відповідача, у якій зазначило, що позовні вимоги визнає повністю, не заперечує проти їх задоволення.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем, зокрема у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

У разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу (частини перша, друга статті 235 КЗпП України).

Відповідно до частини першої статті 237-1 КЗпП України відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Оскільки КНП «Гайсинська ЦРЛ ГМР» визнало позов ОСОБА_1 , тобто погодилось із незаконністю її звільнення за прогул, суд першої інстанції прийшов до правильного по суті висновку про наявність підстав для поновлення позивачки на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, а тому, не дивлячись на те, що рішення суду першої інстанції являє собою компіляцію з доводів позивачки, викладених у позовній заяві, цитування логічно неузгоджених між собою норм матеріального права та висновків, викладених у постановах Верховного Суду, апеляційний суд з урахуванням принципу диспозитивності, виходячи зі змісту доводів апеляційної скарги, прийшов до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Крім того апеляційний суд звертає увагу на таке.

Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (пункт 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004).

Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 застосовано доктрину venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці).

В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Наприклад, у статті I.-1:103 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказується, що поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Принцип добросовісності і, відповідно, заборони суперечливої поведінки, притаманний і цивільному процесуальному праву.

Зокрема такий принцип випливає з приписів частини першої, другої статті 2 ЦПК України.

Безпосередньо обов`язок учасників процесу добросовісно користуватися процесуальними правами установлений частиною першою статті 44 ЦПК України.

Очевидно, що позивачка у цій справі після подання заяви відповідача про визнання позову могла розумно покладатися на неї при обранні моделі своєї процесуальної поведінки (наприклад подання заяви про розгляд справи у її відсутності), натомість подання апеляційної скарги КНП «Гайсинська ЦРЛ ГМР» суперечить попередній його заяві (особливо ураховуючи те, що апеляційна скарга була подана через понад три місяці після ухвалення оскаржуваного рішення, а пропущення строку на подання апеляційної скарги відповідачем обґрунтоване відсутністю відомостей про ухвалене судове рішення у справі, хоча про розгляд справи (судове засідання) 07 березня 2023 року йому було відомо, про що достеменно свідчить зміст заяви КНП «Гайсинська ЦРЛ ГМР» 02 березня 2023 року).

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу Комунального некомерційного підприємства «Гайсинська центральна районна лікарня Гайсинської міської ради» залишити без задоволення, а рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 07 березня 2023 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О. С. Панасюк

Судді: О. В. Ковальчук

Т. М. Шемета