Справа № 577/3456/16-ц
Провадження № 2-др/577/12/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" липня 2023 р.

Конотопський міськрайонний суд Сумської області

в складі: головуючого судді Ярмак О.М.,

за участі секретаря судового засідання Цуканової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Конотопі Сумської області справу за заявою ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 29 вересня 2016 року були задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу: розірваний шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , зареєстрований 30 серпня 2008 року у Попівській сільській раді Конотопського району Сумської області, актовий запис № 06. Визначено, що після розірвання шлюбу прізвище позивача слід залишити « ОСОБА_4 (а.с. 23).

Вказане рішення суду набрало законної сили.

29 червня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про ухвалення у справі № 577/3456/16ц додаткового рішення, оскільки судом при ухвалення 29 вересня 2016 року рішення у справі про розірвання між нею і ОСОБА_2 шлюбу не було вирішено її вимогу про визначення після розірвання шлюбу місця проживання її та відповідача доньки ОСОБА_5 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з нею.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, у якій зазначила, що свою заяву про ухвалення додаткового рішення підтримує у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання також не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява про ухвалення додаткового рішення у справі не підлягає задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Встановлено, що сторони мають спільну доньку ОСОБА_5 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 5).

Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Частиною 1 ст. 161 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Як вбачається з рішення суду від 29 вересня 2016 року, судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживають окремо, не ведуть спільне господарство і не підтримують подружніх стосунків з 30 квітня 2016 року.

Малолітня донька сторін ОСОБА_6 , 2015 року народження, проживає разом із позивачем. Спір щодо визначення місця проживання малолітньої дитини та про стягнення аліментів на її утримання між сторонами не виник (а.с. 23).

З наведеного свідчить, що донька сторін - ОСОБА_5 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактично проживає разом з матір`ю.

У зв`язку з вищевикладеним, оскільки сторони, в порядку ч. 1 ст. 160 СК України, самостійно досягли згоди щодо місця проживання дитини, то відсутні підстави для вирішення вказаного питання судом у зв`язку з відсутністю спору між сторонами.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18, за загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у справі № 339/143/20 (провадження № 61-6809св21) від 22 грудня 2021 року, та окрім цього вказав, що зазначення у резолютивній частині рішення суду з ким дитина залишиться проживати, не свідчить, що суд вирішив позов про визначення місця проживання дитини, оскільки суд лише констатує, з ким залишається проживати дитина після розірвання шлюбу, не змінюючи при цьому місце її проживання. Одночасно Верховний Суд наголошує на тому, відповідач не позбавлений можливості звернутися до суду з позовом про визначення місця проживання дитини разом з ним за наявності підстав вважати, що це відповідатиме найкращим інтересам дитини.

На даний час жодна особа не порушує, не заперечує та не оспорює права позивача на проживання разом з нею малолітньої доньки ОСОБА_5 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що заява позивача про ухвалення додаткового рішення не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 268, 270, 352, п. 2 ч. 1 ст. 353, ст. ст. 354, 355 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

СуддяО. М. Ярмак