Справа № 127/8871/23
Провадження № 22-ц/801/1694/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бойко В. М.
Доповідач:Голота Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2023 рокуСправа № 127/8871/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Голоти Л. О. (суддя доповідач),

суддів Денишенко Т. О., Рибчинського В. П.,

розглянув у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19.06.2023 року, постановлену у складі судді Бойко В. М. в приміщенні суду в м. Вінниці, повний текст рішення складено 26.06.2023 року, -

в с т а н о в и в :

29.03.2023 року ОСОБА_1 звернулася у суд з позовом (вх. № 24286) до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Позовні вимоги мотивовані тим, що у шлюбі, ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син ОСОБА_3 . Після припинення шлюбних відносин з відповідачем, син проживає разом з позивачем. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не дає, чим ставить позивача у скрутне матеріальне становище.

Виходячи з наведеного, ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини від всіх доходів, щомісячно, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19.06.2023 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини всіх доходів ОСОБА_2 , але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 29.03.2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір в сумі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок на користь держави.

В частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено рішення до негайного виконання.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 18.07.2023 року подано апеляційну скаргу (вх. № 6059), в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповноту з`ясування обставин справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та прийняти нове, яким позов задовольнити частково, зменшивши розмір аліментів на утримання неповнолітнього сина до 1/10 частки заробітку (доходу) щомісячно.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що після розірвання шлюбу відповідач платив щомісячно аліменти на сина в розмірі 10000 грн, за березень 2023 року сплатив 14000 грн, проте позивач вважає дану суму недостатньою для забезпечення інтересів сина. Визначений судом розмір аліментів відповідач вважає необґрунтованим та завищеним.

Розмір аліментів, призначений судом усіх доходів відповідача становить орієнтовно за 3 місяців 66235,85 грн, тобто 22078,62 грн в місяць, що у 8 разів перевищує рекомендований законодавцем розмір аліментів (розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку становить 2833 грн щомісячно).

Батьки зобов`язані утримувати дітей порівно, проте позивачем належних та допустимих доказів того, що вона на утримання неповнолітнього сина витрачає 44000 грн на місяць суду не надано.

28.07.2023 року на адресу Вінницького апеляційного суду надійшов відзив (вх. № 6397) ОСОБА_1 на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Справа розглядається в порядку частини першої статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи. Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 367 ЦПК України).

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 263 ЦПК України).

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 263 ЦПК України з таких підстав.

У справі встановлено наступні обставини.

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 27.09.2018 року у справі № 127/13854/18 розірвано шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований 20.10.2001 року міським відділом реєстрації актів громадянського стану управління юстиції Вінницької області, актовий запис № 2185.

В період шлюбу у сторін народилося два сина : ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (навчається у Харківському національному університеті Повітряних сил імені Івана Кожедуба) /а. с. 23/, а також ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 /а. с. 7/.

Згідно з довідками про реєстрацію місця проживання № 15294 та № 15293 вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 /а. с. 8-9/.

Відповідно до довідки № SHK00000062 від 04.05.2023 року ОСОБА_2 працює директором підрозділу «Вінницький елеватор» з 03.09.2013 року на ТОВ «СХК «Вінницька промислова група» та його дохід за період з 01.01.2023 року по 31.03.2023 року складає 285478,03 грн. /а. с. 33/.

Згідно з довідкою № SHK00000063 від 04.05.2023 ОСОБА_2 працює також директором підрозділу «Турбівський елеватор» з 13.09.2017 року на ТОВ «СХК «Вінницька промислова група» та його дохід за період з 01.01.2023 року по 31.03.2023 року складає 45701,20 грн. /а. с. 34/.

Відповідно до свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 ОСОБА_2 є батьком і неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 /а. с. 39/.

Згідно з договором дарування земельної ділянки від 25.03.2021 року ОСОБА_2 подарував ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,0364 га, що розташована за адресою: Вінницька область, Вінницький район, с/рада Вінницько-Хутірська, кадастровий номер :01:004:0344, яка надана для індивідуального садівництва /а. с. 35-36/.

Відповідно до договору дарування від 25.03.2021 року ОСОБА_2 подарував ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,0364 га, що розташована за адресою: Вінницька область, Вінницький район, с/рада Вінницько-Хутірська, кадастровий номер :01:004:0345, яка надана для індивідуального садівництва /а. с. 37-38/.

Згідно свідоцтв про народження серія НОМЕР_3 та серія НОМЕР_4 батьком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , є ОСОБА_8 /а. с. 40/.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що враховуючи вікову категорію дитини та звичайні її потреби, розмір аліментів 1/4 частини від усіх видів заробітку відповідача, щомісячно, є необхідним та достатнім для утримання неповнолітнього сина від одного з батьків, враховуючи матеріальне становище відповідача, який офіційно працевлаштований, має високий рівень заробітної плати, що підтверджується наданими доказами та має змогу сплачувати визначений судом розмір аліментів.

Зазначений висновок суду першої інстанції зроблено за повного з`ясування обставин справи, правильного застосування норм матеріального та процесуального права з огляду на наступне.

Згідно із частинами восьмою, дев`ятою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно із статтею 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (частина третя статті 181 СК України).

При визначенні розміру аліментів суд ураховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 182 СК України).

Частиною 2 статті 182 СК України встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а тому висновки суду першої інстанції про стягнення з позивача аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини всіх доходів ОСОБА_2 , але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 29.03.2023 року і до досягнення дитиною повноліття, є правильними.

Відхиляючи доводи апелянта щодо визначення судом надто великого розміру аліментів, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Чіткої фіксації «аліментної частки» від заробітку батьків дитини законодавством не встановлено.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими.

У статті 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Закон не ставить розмір аліментів у залежність від соціальних стандартів країни проживання дитини, а пов`язує їх із матеріальним станом батьків, їх можливостей, стану здоров`я дитини, її рівня розвитку, потреб та інших істотних обставин. Крім того, верхня межа аліментів законом взагалі не встановлена. Тобто високі доходи платника аліментів зумовлюють високий розмір аліментів.

Ураховуючи рівність обов`язку обох батьків утримувати своїх дітей, достатність присудженої судом суми аліментів для задоволення розумних потреб дитини, а також не допущення порушення інтересів дитини в частині звичних для неї матеріально - побутових умов до яких вона звикла, проживаючи спільно з обома батьками, а також беручи до уваги те, що ОСОБА_2 при розгляді справи не була доведена належними та допустимими доказами необхідність стягнення аліментів у розмірі 1/10 частки, при наявності у нього високого рівня доходу і підтвердженої спроможності сплачувати аліменти у заявленому позивачем розмірі, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо обов`язку відповідача сплачувати аліменти на утримання свого сина у розмірі частини з усіх видів його заробітку. Визначений судом розмір аліментів є співрозмірним (пропорційним) із доходами платника аліментів.

З огляду на що, колегія суддів відхиляє заперечення апелянта про безпідставне стягнення аліментів у розмірі, що значно перевищує їх мінімальний розмір, оскільки законодавством не встановлена чітка межа максимального розміру аліментів.

Колегією суддів також враховано, що виховання дитини одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дитини, у зв`язку з чим, певним чином, з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають докладати обоє батьків для розвитку дитини, таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного, в даному випадку матір.

Відповідно до статті 155 СК України здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини.

Аргументи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано суду доказів, що розмір аліментів від усіх доходів відповідача (понад 22000 грн щомісячно) є необхідним на неповнолітнього сина, з огляду на те, що обоє батьків приймають участь у вихованні та утриманні дітей порівно, колегія суддів не вважає такими, що спростовують правильні висновки суду першої інстанції, оскільки син відповідача має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, а відповідач має достатній рівень доходу та спроможний сплачувати розмір аліментів, визначений судом. Крім цього, законодавство України надає право платнику аліментів здійснити контроль за цільовим витрачанням коштів на утримання дитини (стаття 186 СК України).

Безпідставними суд апеляційної інстанції вважає також посилання в апеляційній скарзі на те, що на утриманні відповідача перебуває син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , оскільки доказів здійснення відповідачем витрат на утримання повнолітнього сина (набрання законної сили судовим рішення про стягнення аліментів на сина, який продовжує навчання (199 СК України) суду не надано.

Посилання відповідача на те, що він подарував сину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , земельну ділянку /а. с. 35-36/ також не свідчать про наявність правових підстав для зменшення розміру аліментів, оскільки передача нерухомого майна в рахунок сплати аліментів не відбулася, так як вказаним договором такого не передбачалося.

Твердження ОСОБА_2 про те, що судом першої інстанції не надано оцінку тим обставинам, що відповідач перебуває у зареєстрованому шлюбі і на його утриманні перебуває неповнолітній син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , а дружина відповідача перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення ним 6-ти річного віку, суд апеляційної інстанції не вважає такими, що дають достатні підстави для зміни чи скасування рішення, оскільки факт народження у платника аліментів дитини у іншому шлюбі, без належних та допустимих доказів погіршення його матеріального стану, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів.

Доводи відповідача про те, що з ним проживають двоє повнолітніх дітей його дружини від її першого шлюбу, у вихованні і утриманні яких він приймає участь, як підставу для зменшення розміру аліментів, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки проживання відповідача з повнолітніми дітьми його дружини не створюють у нього встановлений законом обов`язок їх утримувати, зважаючи на те, що у повнолітніх дітей ( ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ) дружини відповідача є батьки ( ОСОБА_8 , (батько) та ОСОБА_9 (мати) /а. с. 40/), на яких у визначених законом випадках покладено обов`язок утримувати своїх дітей.

Крім цього, у відповіді на відзив ОСОБА_1 зазначає про те, що з ОСОБА_8 стягуються аліменти на користь ОСОБА_10 на утримання повнолітніх синів на період їх навчання, відповідно до рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 20.04.2021 року у справі № 128/337/21 /а. с. 62, 68-70/.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що наявність у платника аліментів інших дітей, у яких є батьки, не може бути підставою для погіршення становища рідної дитини, на користь якої сплачуються аліменти та не свідчать про погіршення матеріального становища платника аліментів. Тому, зазначене не може свідчити про наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють надання батьком матеріальної допомоги сину у визначеному судом розмірі.

Крім цього, доказів перебування відповідача в зареєстрованому шлюбі (з ОСОБА_10 ), проживання з ним повнолітніх дітей ОСОБА_10 , здійснення ним витрат, суду також не надано, тоді як висновки суду не можуть ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивачем доведено розмір позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильні висновки суду першої інстанції, з якими погоджується суд апеляційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що зазначені в апеляційній скарзі аргументи суттєвими не являються та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Щодо розподілу судових витрат.

Згідно з частиною першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для розподілу судових витрат, понесених відповідачем у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 375, 382, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19.06.2023 року у даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя Л. О. Голота

Судді: Т. О. Денишенко

В. П. Рибчинський