Справа № 158/1296/23 Головуючий у 1 інстанції: Польова М. М.
Провадження № 22-ц/802/794/23 Доповідач: Киця С. I.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Киці С. І.,

суддів Данилюк В. А., Шевчук Л. Я.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 29 червня 2023 року

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 19 квітня 2023 року звернулась в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів. Позовна заява мотивована тим, що сторони перебували у шлюбі у період з 18 липня 2010 року по 21 грудня 2015 року. Від цього шлюбу мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який після розірвання шлюбу проживає з позивачем. За рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 04 березня 2019 року в цивільній справі № 158/151/19 в її користь стягуються аліменти на утримання дитини у розмірі 1300 грн, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення ним повноліття. Зазначила, що на даний час її матеріальний стан змінився, оскільки зросли витрати на утримання дитини у зв`язку із зростанням цін на продукти, одяг, підвищенням прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Відповідач несе службу у Збройних Силах України і має можливість сплачувати більше коштів на утримання дитини. З моменту присудження аліментів на утримання дитини з відповідача минуло понад чотири роки. Просила змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на підставі рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 04 березня 2019 року на її користь на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1300 грн на частку всіх видів заробітку доходу), до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно.

Заочним рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 29 червня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на зазначене судове рішення. Вважає його таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам справи, оскільки суд першої інстанції проігнорував той факт, що вона надала інформацію про проходження її колишнім чоловіком військової служби. Їй стало складно самостійно утримувати їхнього сина, оскільки в країні триває війна, ціни зросли. Відповідач не подав до суду заперечень щодо зміни способу стягнення аліментів на утримання сина. Змістом її позовних вимог була зміна способу стягнення аліментів, а не зміна їх розміру, зокрема збільшення. Розмір аліментів, визначений рішенням суду від 04 березня 2019 року, є меншим ніж мінімальний гарантований розмір аліментів. Суд знехтував правом дитини на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, залишивши незмінним розмір аліментів, які становлять лише 91% відсоток від мінімальної гарантованої суми аліментів (менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку станом на 29 червня 2023 року). Проігноровано зміну базових економічних показників, які відбулися протягом 2019-2023 років, а саме: збільшення мінімальної заробітної плати, збільшення прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, інфляційні процеси в державі, унаслідок чого допущено погіршення матеріального стану дитини. Суду першої інстанції було повідомлено про істотне покращення матеріального стану відповідача у зв`язку із проходженням ним військової служби. Просить скасувати рішення суду від 29 червня 2023 року у цій справі та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до вимог ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справу розглянуто без повідомлення учасників справ.

За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції зазначив, що позивач не надала суду жодних належних, допустимих доказів на підтвердження покращення матеріального стану відповідача та погіршення її матеріального стану, що є підставою для зміни способу та розміру стягуваних аліментів. Вказано, що у разі примусового виконання рішення про стягнення аліментів, збільшення мінімального гарантованого розміру аліментів є підставою для самостійного визначення державним виконавцем розміру аліментів з урахуванням такого збільшення, навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення.

Висновки суду є правильними та відповідають чинним нормам матеріального права з огляду на таке.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є батьком малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 04 березня 2019 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 у твердій грошовій сумі в розмірі 1300 грн, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення ним повноліття.

Зі змісту вищевказаного судового рішення, копія якого приєднана до позовної заяви, колегією суддів установлено, що обов`язок щодо сплати аліментів уперше покладено на відповідача рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 25 червня 2012 року у твердій грошовій сумі в розмірі 400 грн щомісячно, починаючи з 12 червня 2012 року і до досягнення дитиною повноліття. У подальшому, рішенням суду від 04 березня 2019 року у справі № 158/151/19 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів на утримання дитини задоволено частково, змінено розмір утримуваних із ОСОБА_2 аліментів з 400 грн щомісячно на 1300 грн щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішення законної сили і до досягнення ним повноліття.

Як передбачено статтею 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (стаття 180 СК України).

За положеннями частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (частини 1, 2 статті 182 СК України).

Згідно із частиною 1 статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до частини 1 статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У пункті 23 своєї постанови № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Такий висновок зроблено у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13.

Колегія суддів звертає увагу на те, що зміна способу стягнення аліментів (ст.181 ч.3 СК України) і зміна визначеного раніше розміру аліментів (ст. 192 ч. 1 СК України) є різними правовими інститутами. Водночас, ці інститути тісно пов`язані, зазвичай зміна способу стягнення аліментів тягне і зміну розміру (збільшення, зменшення) раніше обумовлених чи присуджених аліментів, зміна способу стягнення аліментів може слугувати засобом, методом зміни розміру стягуваних аліментів.

Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей.

Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач.

Звертаючись із цим позовом, позивач ОСОБА_1 просила змінити спосіб стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку від доходів відповідача та мотивувала це тим, що її матеріальний стан змінився, витрати на дитину зросли, підвищився прожитковий мінімум на дитину відповідного віку, а тому той розмір аліментів у твердій грошовій сумі, визначений попереднім рішенням суду, на її переконання, є недостатнім для належного утримання дитини. Вказала, що доходи відповідача наразі дозволяють йому сплачувати аліменти на утримання дитини у більшому розмірі.

Викладені в апеляційні скарзі твердження позивача про те, що зміст її позовних вимог становить виключно зміну способу стягнення аліментів, а не збільшення їх розміру, є вільним трактуванням позивачем вищенаведених норм закону та суперечать мотивувальній частині позовної заяви й апеляційної скарги, відповідно до якої позивач обґрунтовує необхідність збільшення розміру аліментів шляхом зміни способу їх стягнення.

Таким чином, судом першої інстанції правильно визначено зміст, характер та правове регулювання спірних правовідносин.

Розглядаючи спір та встановлюючи обставини у цій справі, суд узяв до уваги наведені позивачем обґрунтування, установлені факти та, в сукупності з наданими позивачем доказами, оцінив їх під час постановлення своїх висновків.

Правильними є мотиви суду, що стали підставою для відмови у задоволенні позову, про те, що пред`являючи позов про зміну способу стягнення аліментів, при цьому посилаючись на необхідність збільшення розміру аліментів, визначених у твердій грошовій сумі, позивач не надала суду жодних доказів покращення матеріального стану відповідача з часу встановлення йому аліментних зобов`язань (інформації про щомісячні доходи як платника аліментів, так і одержувача аліментів), зміни їх сімейного стану тощо, хоча це є її процесуальним обов`язком. Позивач також не зверталась до ні до суду першої інстанції, а ні до апеляційного суду з відповідними клопотаннями про витребування доказів у зв`язку з неможливістю їх отримати, а тому зазначені у позовній заяві обставини не є підставою для зміни способу стягнення аліментів.

Сам по собі факт проходження відповідачем служби у лавах Збройних сил України не є підставою для зміни способу стягнення аліментів та не підтверджує зміну матеріального становища відповідача.

Зміна базових економічних показників, інфляція також не може бути підставою для зміни способу стягнення аліментів, оскільки, як правильно встановлено судом першої інстанції, установлений судом раніше спосіб стягнення аліментів - у твердій грошовій сумі, передбачає механізм збільшення суми стягуваних аліментів до гарантованого законом мінімуму у разі збільшення суми розміру прожиткового мінімуму дитини відповідного віку, а тому доводи позовної заяви та апеляційної скарги у цій частині підлягають відхиленню.

Твердження позивача про ненадання відповідачем до суду першої інстанції заперечень проти зміни способу стягнення аліментів на утримання спільного малолітнього сина є передчасним.

Як встановлено колегією суддів, рішення у цій справі, що оскаржується позивачем, є заочним, тобто таким, що ухвалене за відсутності відповідача. Згідно відміток на рекомендованих повідомленнях, що містяться у матеріалах справи, ухвала про відкриття провадження у цій справі, примірник позовної заяви з додатками та судові повістки, які надсилались судом першої інстанції на адресу відповідача, були повернуті до суду без вручення у зв`язку із відсутністю адресата за вказаною адресою. Розгляд справи у відсутності відповідача та ненадходження від нього на адресу суду відзиву на позовну заяву не свідчить про визнання ним позовних вимог та не позбавляє суд обов`язку здійснювати розгляд справи з урахуванням засад цивільного судочинства, закріплених ч. 2 ст. 2 ЦПК України.

Наведені у апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду попередньої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції, який обґрунтовано їх спростував.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які є підставою для скасування судового рішення.

Керуючись ст. ст. 295, 367, 369, 374, 375, 381- 383 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення. Рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 29 червня 2023 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя

Судді