ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2023 року м.Суми

Справа №585/2359/21

Номер провадження 22-ц/816/918/23

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Філонової Ю. О.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 27 березня 2023 року у складі судді Шульги В.О., ухваленого в м. Ромни Сумської області, повний текст якого виготовлено 03 квітня 2023 року,

в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю, поділ спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом до ОСОБА_2 .

Свої вимоги мотивувала тим, що з 18 червня 1983 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. З осені 2018 року вони проживають окремо, а шлюб розірвано рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 20 жовтня 2020 року. Ухвалою суду від 24 травня 2021 року у цивільній справі між ними було затверджено мирову угоду щодо визнання спільним майном подружжя житлового будинку та господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 та виділу часток нерухомого майна в натурі.

На даний час між нею та відповідачем виник спір щодо поділу транспортних засобів та несамохідної причіпної та навісної сільськогосподарської техніки, набутої ними під час шлюбу, яка на даний час знаходиться у відповідача.

Вона з 1983 року була офіційно працевлаштована та працювала в колгоспі «Шлях до комунізму», в колгоспі ім. Гнідаша, в КСП «Мирна праця», в САТЗТ «Гришинське», де офіційно отримувала заробітну плату. Крім того, у вихідні дні спільно з відповідачем вони займалися продажем м`яса на ринку, де отримували спільні доходи.

Позивачка зазначає, що відповідач добровільно поділити спірне майно подружжя та сплатити їй частину від вартості майна відмовляється, тому просить:

1. Визнати об`єктами права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 автомобіль марки «Mercedes-Benz моделі 313 CDI Sprinter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , білого кольору, 2003 року випуску; трактор МТЗ-50 «Білорусь», 1985 року випуску, і несамохідну причіпну та навісну сільськогосподарську техніку: причеп тракторний одновісний ПТС, 2000 року випуску; плуг двокорпусний ПЛН2-35, 2000 року випуску; розкидач мінеральних добрив (лійки) Jar-Met, 2013 року випуску; культиватор передпосівний навісний КПН-3; косарку роторну навісну WIRAX Z-069, 2016 року випуску; грабарку ворушилку тракторну колісну «Сонечко», 2016 року випуску.

2. Визнати за ОСОБА_1 право власності на частку автомобіля марки «Mercedes-Benz моделі 313 CDI Sprinter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , білого кольору, 2003 року випуску; трактора МТЗ-50 «Білорусь», 1985 року випуску, несамохідної причіпної та навісної сільськогосподарської техніки: причепу тракторного одновісного ПТС, 2000 року випуску; плугу двокорпусного ПЛН2-35, 2000 року випуску; розкидача мінеральних добрив (лійки) Jar-Met, 2013 року випуску; культиватора передпосівного навісного КПН-3; косарки роторної навісної WIRAX Z-069, 2016 року випуску; грабарки ворушилки тракторної колісної «Сонечко», 2016 року випуску.

3. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок компенсації вартості частини спірного майна: автомобіля марки «Mercedes-Benz моделі 313 CDI Sprinter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , білого кольору, 2003 року випуску 117 430 грн; трактора МТЗ-50 «Білорусь», 1985 року випуску 41 570 грн, несамохідної причіпної та навісної сільськогосподарської техніки: причіпу тракторного одновісного ПТС, 2000 року випуску - 7650 грн; плугу двокорпусного ПЛН2-35, 2000 року випуску - 3575 грн; розкидача мінеральних добрив (лійки) Jar-Met, 2013 року випуску - 3510 грн; культиватора передпосівного навісного КПН-3 8210 грн; косарки роторної навісної WIRAX Z-069, 2016 року випуску 7980 грн; грабарки ворушилки тракторної колісної «Сонечко», 2016 року випуску 2065 грн, що в загальній сумі становить 191 990 грн, припинивши право спільної сумісної власності подружжя на вказане майно, залишивши його у власності відповідача ОСОБА_2 .

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок компенсації понесених судових витрат по сплаті судового збору 3735,91 грн та 5000 грн витрат по оплаті правничої допомоги адвоката.

Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської област від 16 грудня 2021 року залучено до участі у справі в якості третьої особи ОСОБА_3 .

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 27 березня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано об`єктами права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 автомобіль марки «Mercedes-Benz моделі 313 CDI Sprinter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , білого кольору, 2003 року випуску; плуг двокорпусний ПЛН2-35, 2000 року випуску.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на частку автомобіля марки «Mercedes-Benz моделі 313 CDI Sprinter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , білого кольору, 2003 року випуску; плугу двокорпусного ПЛН2-35, 2000 року випуску.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок компенсації вартості частини спірного майна: автомобіля марки «Mercedes-Benz моделі 313 CDI Sprinter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , білого кольору, 2003 року випуску 117 430 грн; плугу двокорпусного ПЛН2-35, 2000 року випуску - 3575 грн; що в загальній сумі становить 121005 грн, припинивши право спільної сумісної власності подружжя на вказане майно, залишивши його у власності відповідача ОСОБА_2 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок компенсації понесених судових витрат по сплаті судового збору 3 735,91 грн та 4000 грн витрат по оплаті правничої допомоги адвоката.

В іншій частині в задоволення позову відмовлено.

В задоволенні вимог відповідача про стягнення вартості товарознавчої експертизи відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне встановлення судом обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права просить, неврахування судом висновків щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду, просить скасувати рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, а саме:

1.Визнати об`єктами права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 трактор МТЗ-50 «Білорусь», 1985 року випуску, несамохідну причіпну та навісну сільськогосподарську техніку: причіп тракторний одновісний ПТС, 2000 року випуску; розкидач мінеральних добрив (лійки) Jar-Met, 2013 року випуску; культиватор передпосівний навісний КПН-3; косарку роторну навісну WIRAX Z-069, 2016 року випуску; грабарку ворушилку тракторну колісну «Сонечко», 2016 року випуску.

2.Визнати за ОСОБА_1 право власності на частку: трактора МТЗ-50 «Білорусь», 1985 року випуску та несамохідної причіпної та навісної сільськогосподарської техніки: причіпу тракторного одновісного ПТС, 2000 року випуску; розкидача мінеральних добрив (лійки) Jar-Met, 2013 року випуску; культиватора передпосівного навісного КПН-3; косарки роторної навісної WIRAX Z-069, 2016 року випуску; грабарки ворушилки тракторної колісної «Сонечко», 2016 року випуску.

3.Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок компенсації вартості частини спірного майна: трактора МТЗ-50 «Білорусь», 1985 року випуску 41 570 грн, несамохідної причіпної та навісної сільськогосподарської техніки: причепу тракторного одновісного ПТС, 2000 року випуску - 7650 грн; розкидача мінеральних добрив (лійки) Jar-Met, 2013 року випуску - 3510 грн; культиватора передпосівного навісного КПН-3 8210 грн; косарки роторної навісної WIRAX Z-069, 2016 року випуску 7980 грн; грабарки ворушилки тракторної колісної «Сонечко», 2016 року випуску 2065 грн, що в загальній сумі становить 70 985 грн, припинивши право спільної сумісної власності подружжя на трактор МТЗ-50 «Білорусь», 1985 року випуску, несамохідну причіпну та навісну сільськогосподарську техніку: причеп тракторний одновісний ПТС, 2000 року випуску; розкидач мінеральних добрив (лійки) Jar-Met, 2013 року випуску; культиватор передпосівний навісний КПН-3; косарку роторну навісну WIRAX Z-069, 2016 року випуску; грабарку ворушилку тракторну колісну «Сонечко», 2016 року випуску, залишивши їх у власності відповідача ОСОБА_2 .

4.Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок компенсації понесених судових витрат: у розмірі 15 857 грн в рахунок компенсації оплати за проведену автотоварознавчу судову експертизу № 2192/3456-3460 по справі № 585/2359/21 (провадження № 2/585/26/22) від 30 вересня 2022 року; у розмірі 5610 грн по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги; у розмірі 72 000 грн витрат по оплаті професійної правничої (правової) допомоги адвоката.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що відповідачем ОСОБА_2 під час розгляду справи не було надано жодного належного та допустимого доказу на спростування презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Залучений до участі у справі в якості третьої особи їх син ОСОБА_3 правом заявити до позивачки позов щодо спірного майна не скористався, проте заперечував щодо задоволення позовних вимог. А з матеріалів справи вбачається, що спірне майно було придбане в той час, коли третя особа ОСОБА_3 був неповнолітнім.

В той же час сторони фактично визнали, що спірне майно набуте в той час, коли сторони по справі перебували у шлюбі.

Вважає, що суд неправомірно відмовив у задоволенні її вимог щодо стягнення з ОСОБА_2 на її користь судових витрат у розмірі 15 857 грн за проведену по даній справі судову автотоварознавчу експертизу № 2192/3456-3460 по справі № 585/2359/21 від 30 вересня 2022 року, висновками якої повністю підтверджувався факт наявності спірного нерухомого майна подружжя, так як експерт безпосередньо досліджував майно за місцем їх з відповідачем проживання до розірвання шлюбу, а також обґрунтованість позовних вимог щодо вартості спірного майна.

Учасники справи правом на подання відзиву у встановлений судом строк не скористалися.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що апеляційна скарга подана на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Рішення суду в частині задоволення позовних вимог про визнання об`єктами справа спільної сумісної власності подружжя автомобіля марки «Mercedes-Benz», плугу двокорпусного ПЛН2-35; визнання за ОСОБА_1 права власності на частку вказаних автомобіля та плуга; стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок компенсації вартості частини вказаного спірного майна 121 005 грн з припиненням права спільної сумісної власності подружжя на вказане майно та залишення його у власності ОСОБА_2 не оскаржується, а тому колегією суддів відповідно до приписів ч. 1 ст. 367 ЦПК України не переглядається.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 18 червня 1983 року (а.с. 19, Т. 1 - на звороті). Шлюб між ними було розірвано рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 20 жовтня 2020 року, вказана обставина визнається сторонами.

Від шлюбу мають двох повнолітніх дітей синів ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (а.с. 22, Т. 1).

З довідки Гришинської сільської ради від 08 травня 2019 № 30 вбачається, що ОСОБА_1 була членом колгоспу «Шлях до комунізму» (1970-1984), ім. Гнідаша (1985-1995), КСП «Мирна праця (1996-1999), САТЗТ «Гришинське (2000) (а.с. 20, Т.1).

Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 24 травня 2021 року у справі № 585/3373/20 було затверджено мирову угоду між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо визнання спільним майном подружжя житлового будинку та господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 та виділу часток нерухомого майна в натурі (а.с. 61-62, Т. 1).

Позивачка зазначає, що між нею та відповідачем виник спір з приводу поділу транспортних засобів і несамохідної причіпної та навісної сільськогосподарської техніки, які на даний час знаходяться у відповідача, та які, як вона зазначає, були набуті ними під час шлюбу за спільні кошти, а саме: автомобіль марки «Mercedes-Benz моделі 313 CDI Sprinter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , білого кольору, 2003 року випуску; трактор МТЗ-50 «Білорусь», 1985 року випуску, і несамохідна причіпна та навісна сільськогосподарська техніка: причеп тракторний одновісний ПТС, 2000 року випуску; плуг двокорпусний ПЛН2-35, 2000 року випуску; розкидач мінеральних добрив (лійки) Jar-Met, 2013 року випуску; культиватор передпосівний навісний КПН-3; косарка роторна навісна WIRAX Z-069, 2016 року випуску; грабарка ворушилка тракторна колісна «Сонечко», 2016 року випуску.

Відповідно до наданого позивачкою звіту про незалежну оцінку рухомого майна транспортних засобів і сільськогосподарської техніки, складеного 20 квітня 2021 року, ринкова вартість (без ПДВ) восьми інвентарних одиниць рухомого майна, що знаходиться (зберігається) за адресою: Сумська область, Роменський район, Гришинська сільська рада, с. Гаврилівка, вул. Садова, 18, становить 383 980 грн, з яких: автомобіль Mercedes-Benz 313 CDI Sprinter 234 860 грн; трактор МТЗ-50 «Білорусь» - 83 140 грн; причеп тракторний одновісний ПТС 15 300 грн; плуг двокорпусний ПЛН2-35 7150 грн; розкидач мінеральних добрив (лійки) Jar-Met 7020 грн; культиватор передпосівний навісний КПН-3 16 420 грн; косарка роторна навісна WIRAX Z-069 15 960 грн; грабаркаворушилка тракторна колісна «Сонечко» - 4130 грн (а.с. 24-56, Т. 1).

Згідно висновку експерта № 042/22 за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи з оцінки автомобіля Mercedes-Benz 313 CDI Sprinter, р.н.з. НОМЕР_1 , складеного 04 серпня 2022 року дійсна вартість вказаного автомобіля станом на 23 лютого 2022 року становить 298 480,27 грн (а.с. 214-223, Т. 1).

Відповідно до висновку експерта № 2192/3456-3460 за результатами проведення автотоварознавчої судової експертизи у справі № 585/2359/21 (2/585/26/22), складеного 30 вересня 2022 року, станом на дату проведення дослідження визначити дійсну ринкову вартість трактора марки (моделі) - МТЗ 50 без документів про реєстрацію в територіальних органах Держпродспоживслужби як трактора, що придатний до експлуатації не видається за можливе. При наявності підстав для реєстрації на досліджений самостійно складений трактор МТЗ-50, за умови що він 1985 року випуску, його ринкова вартість продажу у технічно справному стану складає 87 132 грн (за вирахуванням вартості послуг по реєстрації трактора у територіальних органах Держпроспоживслужби). У разі відсутності підстав для реєстрації на досліджуваний самостійно складений трактор МТЗ-50 його експлуатація заборонена і ринкова вартість може бути визначена як утилізаційна або ліквідаційна вартість.

Станом на дату дослідження визначити дійсну ринкову вартість тракторного одновісного причепа ПТС без документів про реєстрацію в територіальних органах Держпродспоживслужби як причепа, що придатний до експлуатації не видається за можливе. При наявності підстав для реєстрації на досліджуваний самостійно складений тракторний причеп за умови, що він 2000 року випуску його ринкова вартість продажу у технічно справному стані складає 20 925 грн (за вирахуванням вартості послуг по реєстрації трактора у територіальних органах Держпроспоживслужби). У разі відсутності підстав для реєстрації на досліджуваний самостійно складений причеп ПТС його експлуатація заборона і ринкова вартість може бути визначена як утилізаційна або ліквідаційна вартість.

Ринкова вартість плуга двокорпусного ПЛН-35 2000 року виготовлення, станом на дату дослідження складає 9623,64 грн. Визначити дійсну вартість розкидача мінеральних добрив (лійки) Jar-Met, 2013 року випуску, станом на дату дослідження, не видається за можливе. Ринкова вартість досліджуваного культиватора передпосівного навісного КПН-3, рік виготовлення не встановлений, станом на дату дослідження складає 18 812 грн. Ринкова вартість досліджуваної косарки роторної навісної WIRAX Z-069, 2016 року виготовлення станом на дату дослідження складає 28 665,84 грн. Ринкова вартість досліджуваної грабарки-ворушилки тракторної марки (моделі) Agromech PZK-4 «Сонечко», 2016 року виготовлення станом на час дослідження складає 6193,80 грн (а.с. 228-244, Т.1).

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що вважав доведеним, що майном, яке набуте подружжям в період шлюбу, є автомобіль марки «Mercedes-Benz моделі 313 CDI Sprinter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , білого кольору, 2003 року випуску, та плуг двокорпусний ПЛН2-35, 2000 року випуску, відповідно стягненню з відповідача підлягає вартості такого майна, придбання якого відбулося в період шлюбу позивача та відповідача. Щодо заявлених інших вимог суд зазначив, що позивачка не надала доказів придбання цього майна сторонами у період шлюбу за спільні кошти подружжя. Зокрема, позивачка не довела, що трактор та причеп одновісний взагалі були придбані, оскільки дані речі не є транспортними засобами, оскільки не проведена їх державна реєстрація. Щодо навісного та причіпного обладнання, суд вказав, що позивачкою не надано документів на придбання цього майна в період шлюбу, отже суд не може беззастережно вважати доведеним, що дане майно було придбано взагалі, придбано подружжям в період шлюбу та за кошти подружжя.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що такі висновки суду першої інстанції узгоджуються з матеріалами справи та вимогами закону.

Відповідно до пункту 1 СК України зазначений кодекс набув чинності одночасно з набуттям чинності ЦК України, тобто з 01 січня 2004 року. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина перша статті 58 Конституції України), норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року. До сімейних відносин, які існували до 01 січня 2004 року, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набуття ним чинності.

Відповідно до статті 22 КпШС України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку (аналогічні положення містить стаття 60 СК України).

Відповідно до статті 28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Суд може визнати майно, нажите кожним з подружжям під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них.

Згідно з частиною першою статті 29 КпШС України, якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя з покладенням на нього обов`язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми.

Аналогічні положення закріплені в статтях 60, 70 СК України, статті 368 ЦК України.

Отже, наведеними нормами права передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю.

Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя.

Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Статтями 70, 71 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги виходячи з настпуного.

Позивачка при зверненні до суду з даним позовом ставить питання, зокрема про визнання об`єктами права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 трактора МТЗ-50 «Білорусь» та причепу тракторного одновісного ПТС, визнання за нею права власності на частку вказаних транспортних засобів та стягнення з відповідача на її користь в рахунок компенсації вартості частини вказаного спірного майна відповідно 41570 грн та 7650 грн.

З приводу вказаних позовних вимог колегія суддів зазначає наступне.

Сторонами у справі не заперечується та матеріалами справи підтверджується, що вказані об`єкти як транспортні засоби не зареєстровані (не поставлені на облік) у територіальному органі Держпродспоживслужби. Трактор та причеп складені самостійно.

Порядок відомчої реєстрації та зняття з обліку тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин,

сільськогосподарської техніки, інших механізмів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 694 від 08 липня 2009 року (далі - Порядок), визначає процедуру відомчої реєстрації, перереєстрації, тимчасової реєстрації (далі - реєстрація) та

зняття з обліку тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів (далі - машини), здійснення інших заходів, пов`язаних з реєстрацією та веденням обліку машин.

Пунктом 3 вказаного Порядку передбачено, що власники, крім суб`єктів господарювання, визначених у підпункті 5 пункту 8 цього Порядку, зобов`язані зареєструвати в територіальному органі Держпродспоживслужби машину протягом 10 діб від дня придбання, митного оформлення або виникнення інших обставин, що є підставою для реєстрації. Строк реєстрації може бути продовжений територіальним органом Держпродспоживслужби у разі неможливості власника своєчасно її провести у зв`язку з хворобою, відрядженням чи з інших причин. Причіпне, навісне обладнання (крім тракторних причепів і прирівняних до них машин) та інвентар, яким присвоєно ідентифікаційні номера, реєструються за бажанням власників.

Відповідно до п. 27 вказаного Порядку експлуатація машини, не зареєстрованої в територіальному органі Держпродспоживслужби, або без номерного знака « ІНФОРМАЦІЯ_1 »

забороняється.

Отже і трактор і причеп підлягають реєстрації в територіальному органі Держпродспоживслужби.

Частиною 1 ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Вирішуючи спір про визнання права власності на підставі статті 392 цього Кодексу, слід враховувати, що за змістом вказаної норми права судове рішення не породжує права власності, а лише підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює його.

Отже, передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності в судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами як права власності на майно, яке оспорюється або не визнається іншою особою, так і порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно.

Подібні правові висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі N 909/337/19, від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18.

Оскільки вказані спірні трактор та причеп не зареєстровані в установленому законом порядку як транспортні засоби, а позивачка ставить питання щодо визнання за нею права власності на 1/2 вказаних об`єктів, саме як транспортних засобів, та стягнення на її користь компенсації вартості вказаних об`єктів також як транспортних засобів, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення вказаних вимог.

Щодо іншого причепного та навісного обладнання колегія суддів також погоджується з висновками місцевого суду, що за відсутності жодних доказів на підтвердження придбання вказаного майна в період шлюбу та за кошти подружжя, з урахувань пояснень третьої особи, відсутні підстави для задоволення вимог позивачки щодо вказаного майна.

Сам факт знаходження вказаного майна за місцем проживання позивачки з відповідачем до розірвання шлюбу, за відсутності доказів на підтвердження придбання ними вказаного майна в період шлюбу не свідчить, що вказане майно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Щодо стягнення на користь позивачки витрат на проведення автотоварознавчої судової експертизи № 2192/3456-3460 у справі № 585/2359/21 (провадження № 2/585/26/22) від 30 вересня 2022 року у розмірі 15 857 грн, колегія суддів зазначає наступне.

Із заявлених позивачкою вимог, які було задоволено судом, вказаною експертизою було визначено лише вартість плугу двокорпусного ПЛН2-35 - 9623,64 грн. Проте, ОСОБА_1 свої позовні вимоги не збільшувала та наполягала на стягненні вартості вказаного плугу у сумі 3575 грн, які вона заявляла при зверненні до суду з вказаним позовом. Відповідно, з урахуванням приписів ст. 141 ЦПК України, підстав для стягнення вартості вказаної експертизи не вбачається.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування чи зміни ухваленого рішення. Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382, 389 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 27 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: В. І. Криворотенко

Ю. О. Філонова