Справа № 515/747/23
Провадження № 2/515/1030/23
Татарбунарський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

іменем України

07 вересня 2023 року Татарбунарський районний суд Одеської області у складі: головуючого судді Зубова О.С., при секретарі судового засідання Комерзан Л.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Татарбунари в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Татарбунарської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про визнання права власності на житловий будинок у порядку спадкування,

встановив:

У травні 2023 року позивачка через свого представника ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , у порядку спадкування після смерті чоловіка ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , посилаючись на відмову нотаріуса в оформленні спадкових прав за відсутності державної реєстрації права власності на спадкове майно. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що фактична належність спадкодавцю спірного майна підтверджується Витягом з по-господарській книзі.

В підготовче засідання сторони не з`явилися.

Представник позивачки подав суду заяву, в якій просив справу слухати у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив не стягувати судові витрати з відповідача.

Представник відповідача також надіслав суду заяву про слухання справи у його відсутність, позовні вимоги визнав повністю.

Судом ухвалено про розгляд справи у відсутність учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків.

ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Глибоке Татарбунарського району Одеської області помер ОСОБА_3 , про що 26 грудня 2005 року в Книзі реєстрації смертей Глибоківської сільської ради Татарбунарського району Одеської області вчинено актовий запис №23 та 04 січня 2023 року Татарбунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) повторно видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 6).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, у тому числі на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з копією спадкової справи до майна померлого ОСОБА_3 №431/06, заведеної 31 жовтня 2006 року державним нотаріусом Татарбунарської державної нотаріальної контори, з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 звернулася його дружина та заявниця у справі ОСОБА_1 , яка прийняла спадщину та отримала свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства та грошовий внесок (а.с. 26-54).

Факт родинних відносини підтверджено копією свідоцтва про шлюбу виданого Борисівською сільською радою Татарбунарського району Одеської області на підставі актового запису № 26 від 23 листопада 1966 року (а.с.5).

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути у тому числі, визнання права.

Відповідно до положень ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом - ст.1217 ЦК України.

В силу ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1220 ЦК України визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Місцем відкриття спадщини, за нормою ст.1221 ЦК України, є останнє місце проживання спадкодавця.

Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини - ст.1222 ЦК України.

Згідно з ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

По положенню ст.1258, 1261 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця.

Статтею 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

04 травня 2023 року державним нотаріусом Саратського районного нотаріального округу Одеської області Колісником Д.Ю. позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 після смерті чоловіка ОСОБА_3 , у зв"язку з відсутністю реєстрації права власності на житловий будинок за спадкодавцем (а.с. 7).

Відповідно до листа ТОВ Татарбунарське РБТІ та РОН № 411 від 24 травня 2023 року станом на 31 грудня 2012 року право власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , не зареєстроване (а.с. 55).

За п.3.1 листа Вищого Спеціалізованого Суду України від 16 травня 2013 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Відповідно до абз.3 ч.2 ст.331 ЦК України, якщо право на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

За ч.3 ст.3 Закону України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Права, що виникли до набрання чинності вказаним Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав - ч.4 ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Право власності на житловий будинок набувається у порядку, який був чинним на час завершення будівництва.

За даними технічного паспорту, виготовленого 18 квітня 2023 року, житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 складається з: житлової будівлі - А; а- веранди; а-1 навісу; Б- сараю; б - навісу; В сараю; в навісу; Г навісу; 1 хвіртки; 2 воріт; 3 огородження; 4-5 басейнів, рік будівництва 1970-2005 (а.с. 8-10).

Питання набуття права власності на той час регулювалося Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року №8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва.

Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом.

Пунктом 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначено, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника.

Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог вказаного законодавства.

Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.

Зазначене відповідає висновку Верховного Суду викладеному у постанові від 06 березня 2018 року у справі №175/2254/15.

Крім того, по приватних житлових будинках, що збудовані до 05 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення в експлуатацію при оформленні права власності. Таким чином, за наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 05 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи (п.3.2 Листа ВССУ "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування").

Згідно з п.20 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року (далі - Інструкція), яка втратила чинність 19 січня 1996 року, передбачалася реєстрація будинків і домоволодінь на підставі записів у погосподарських книгах.

При цьому, належність спадкодавцю спірного майна підтверджується Витягами (фотознімками) з погосподарських книг, згідно з якими за період з 1971 року по 2005 роки господарство за адресою: АДРЕСА_1 значиться у приватній власності, головою сім"ї значиться ОСОБА_3 . Відміток про зміну власника будинку не має. До членів його сім`ї входили: ОСОБА_1 - дружина та заявниця у справі. Донька ОСОБА_4 - ОСОБА_5 , про що остання надала пояснення, на день смерті батька була зареєстрована за вказаною адресою, однак не проживала, разом з батьком проживала її матір ОСОБА_1 , яка прийняла у спадщину земельну ділянку. На спадщину після смерті батька не претендує, не заперечує проти успадкування будинку матір`ю.

Земельна ділянка під будинком за вказаною адресою не приватизована, про що свідчить довідка начальника відділу з питань управління майном, архітектури та земельних відносин Татарбунарської міської ради (а.с.78).

Ринкова вартість житлового будинку з будівлями та спорудами згідно звіту ТОВ "Імперіал-777" станом на 14 квітня 2023 року становить 103 622 грн (а.с.12-13).

Остільки, позивачка довела наявність спадкового майна, підстави до його успадкування, неможливість реалізації спадкових прав у інший спосіб, суд визнає її позовні вимоги обґрунтованими та ухвалює про їх задоволення.

На прохання позивачки суд не стягує з відповідача судові витрати.

Керуючись ст. 4, 13, 81, 263-265, 200, 268 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Татарбунарської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про визнання права власності на житловий будинок у порядку спадкування - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженкою с.Глибоке Татарбунарського району Одеської області, право власності на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудженнями за адресою: АДРЕСА_1 , зі складовими: житлової будівлі - А; а- веранди; а-1 навісу; Б - сараю; б - навісу; В сараю; в навісу; Г навісу; 1 хвіртки; 2 воріт; 3 огородження; 4-5 басейнів, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Одеського апеляційного суду, який відраховується з дати проголошення.

Головуючий суддя Зубов О.С.