Справа № 143/792/23
УХВАЛА

Іменем України

07.09.2023 року м. Погребище

Погребищенський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Сича С.М.,

за участю секретаря Левченко М.О.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення його позову до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Погребищенський відділ державної виконавчої служби у Вінницькому районі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про припинення стягнення аліментів, звільнення від сплати заборгованості за виконавчим листом про стягнення аліментів, стягнення безпідставно набутих аліментів, -

Встановив:

В провадженні суду знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Погребищенський відділ державної виконавчої служби у Вінницькому районі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про припинення стягнення аліментів, звільнення від сплати заборгованості за виконавчим листом про стягнення аліментів, стягнення безпідставно набутих аліментів.

У позовній заяві позивач ОСОБА_1 просить:

- припинити стягнення аліментів, що стягуються на підставі виконавчого листа №220/2595/2012, виданого 10.12.2012 року Погребищенським районним судом Вінницької області про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі та в подальшому стягнення з 17.09.2013 року 1/3 частки заробітку (доходу), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 02.11.2012 року і до повноліття ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по ВП №5727432;

- звільнити ОСОБА_1 від сплати заборгованості за виконавчим листом № 220/2595/2012 від 10.12.2012 року та №143/903/13-ц від 05.09.2013 року (рішення про зміну розміру аліментів), виданими Погребищенським районним судом Вінницької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку(доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02 грудня 2012 року до 02 червня 2023 року, тобто ухвалення судом рішення від 02 червня 2023 року у справі №143/365/23,

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 безпідставно набутих аліментів по ВП №5727432 у розмірі 53905 грн, 60 коп.

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1613 грн. 60 коп.

05.09.2023 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову, в якій він просить вжити заходи забезпечення позову шляхом зобов`язання головного державного виконавця державної виконавчої служби у Вінницькому районі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Коротуна Р.В. здійснити зупинення виконавчого провадження № 57217432 з виконання виконавчого листа № 220/2595/2012, виданого Погребищенським районним судом Вінницької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі та в подальшому стягнення з 17.09.2013 року 1/3 частки заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02 грудня 2012 року і до повноліття ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до прийняття рішення у даній справі.

В обґрунтування заяви зазначив, що рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 02.06.2023 року задоволено його позов про оспорювання батьківства та виключено з актового запису № 48 від 21.06.2012 року відомості про нього як батька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Проте, з позивача на підставі рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 20.11.2012 року стягуються аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 у розмірі частки заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02.11.2012 року і до повноліття.

Крім того, рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 05.09.2013 року було змінено розмір аліментів з на 1/3 частки заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку.

На підставі даних рішень суду 10.12.2012 року було видано виконавчий лист №220/2595/2012, який знаходиться на примусовому виконанні у Погребищенському відділі державної виконавчої служби у Вінницькому районі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Позивач вважає, що оскільки рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 02.06.2023 року, яке набрало законної сили 13.07.2023 року, виключено із актового запису № 48 від 21.06.2012 року запис про його батьківство відносно ОСОБА_4 , а він безпідставно несе зобов`язання, які не мав би нести зовсім, так як не є батьком даної дитини і ніколи ним не був, в результаті чого погіршується його матеріальний стан.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно із ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Пленум Верховного Суду України у п.4 постанови «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Разом з тим, суд враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує зокрема те, що відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення є обов`язковим до виконання на всій території України. Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи може буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

Як вбачається зі змісту заяви позивач просить вжити захід забезпечення позову шляхом зобов`язання державного виконавця зупинити виконавче провадження по примусовому виконанню рішення суду про стягнення із нього аліментів на користь відповідачки на утримання дитини.

Так, одним із видів забезпечення позову відповідно до пункту 6 ч.1 ст.150 ЦПК України є зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.

У постанові Верховного Суду від 25.09.2019 року у справі №646/6009/18 сформульовано правовий висновок, який в загальному зводиться до того, що зупинення стягнення на підставі виконавчого документа допускається лише в разі, коли порушено питання про перегляд рішення, на підставі якого виданий цей виконавчий документ. Одночасно, суд не вправі вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення виконавчого провадження, зупинення дії оскаржуваного рішення тощо, оскільки зазначене не є повноваженнями суду, а є виключним повноваженням державного виконавця, яке може бути оскаржено до суду.

ОСОБА_1 не звернув уваги на зазначені положення закону, внаслідок чого просить застосувати захід забезпечення позову, що не передбачений чинним процесуальним законодавством.

Разом із тим, позивач, звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, не просив забезпечити позов шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку, а суд, в свою чергу, виходячи із закріпленого у ст.12 ЦПК України принципу диспозитивності цивільного судочинства, позбавлений можливості на власний розсуд видозмінювати запропонований заявником захід забезпечення позову.

Крім того, суд звертає увагу, що предметом спору у розглядуваній справі є не оскарження боржником виконавчого документа про стягнення із нього аліментів на утримання дитини, а матеріально правові вимоги про припинення стягнення аліментів, звільнення позивача від сплати заборгованості за виконавчим листом та стягнення із відповідачки безпідставно набутих аліментів.

За таких обставин вжиття заходу забезпечення позову у спосіб зупинення стягнення на підставі виконавчого документа не є співмірним із заявленою позивачем вимогою про припинення стягнення аліментів та за своїм змістом є тотожним її задоволенню до вирішення судом по суті, що суперечить вимогам частин 3, 10 ст.150 ЦПК України.

Отже, позивач не навів тих обставин, які б свідчили, що невжиття заходів забезпечення позову у запропонований ним спосіб утруднить або може призвести до неможливості виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Крім того, у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`снено, що недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З урахуванням вищевикладеного, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості вимог заяви про забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовних вимог, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, суд дійшов висновку, що відсутня реальна загроза невиконання судового рішення у випадку прийняття його на користь позивача, а тому заявлені вимоги про забезпечення позову задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 149-155, 157, 353, 354 ЦПК України, суд,-

Ухвалив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду через Погребищенський районний суд Вінницької області протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя