ПОСТАНОВА

Іменем України

30 серпня 2023 року м. Кропивницький

справа № 389/2291/22

провадження № 22-ц/4809/715/23

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Голованя А.М. (головуючий, суддя-доповідач), Дьомич Л.М., Мурашка С.І.,

за участю секретаря судового засідання Напрюшкіної О.І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Знам`янська міська рада,

розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Знам?янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16 березня 2023 року у складі судді Савельєвої О.В.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Знам`янської міської ради Кіровоградської області про визнання права на земельну частку (пай).

В обґрунтування позову зазначав, що з 05.01.1994 по 01.12.1998 був членом КСП ім.Кірова, розташованого у селищі Знам`янка Друга, де працював трактористом.

Нещодавно від дізнався про те, що колишні члени КСП, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай), у встановленому законом порядку мають право на земельну частку (пай) у вказаному КСП. Оскільки він був членом КСП, вважає, що має право на отримання земельної частки (паю).

Зазначав, що з невідомих причин він не був включений до списків членів КСП, що додавався до державного акту на право колективної власності на землю, що у свою чергу позбавило його права отримати земельну частку (пай).

Згідно відповіді Знам`янської міської ради від 18.08.2022 за №01-40/1523/5 зазначено, що у протоколах загальних зборів КСП ім. Кірова за 1994-1997 роки інформація щодо прийняття та виключення із членів КСП ім. Кірова ОСОБА_1 відсутня. В книгах обліку трудового стажу колгоспників ОСОБА_1 значиться членом колгоспу їм. Кірова.

Згідно відповіді Знам`янської міської ради від 24.08.2022 за №01-40/1569/5 йому були надані архівні довідки про його стаж роботи та заробітну плату в КСП ім. Кірова в період 1994-1998 роки.

У відповіді відділу №2 Головного управління держгеокадастру у Кіровоградській області вказано, що відповідно до додатку №1 до державного акту на право власності на землю КР-3 №000008 ОСОБА_1 не був внесений до списку громадян - членів КСП у Кірова згідно книги реєстрації сертифікатів на право власності на земельну частку по КСП ім. Кірова. Запис про реєстрацію сертифікату на право власності на земельну ділянку на ім`я ОСОБА_1 відсутній.

Зазначав, що при зверненні до відповідача із заявою про виділення земельної ділянки,у листі Знам`янської територіальної громади від 19.09.2022 №01-19/2420/7 отримав рекомендації для звернення до архівного від ділу для отримання документів для подальшого звернення до суду.

Посилаючись на зазначені обставини позивач просив визнати за ним право власності на земельну ділянку (пай) за рахунок земель запасу Знам`янської територіальної громади Кропивницького району Кіровоградської області.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Знам?янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16 березня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання за позивачем права на земельну частку (пай) у зв`язку з пропуском строку позовної давності для звернення до суду із цим позовом, оскільки з моменту порушення прав ОСОБА_1 пройшло більше трьох років, а позивачем в позові не ставилось питання про його поновлення, відповідно доказів поважності його пропуску суду не подано.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове, яким задовольнити його позов. Вказує, що в оскаржуваному судовому рішенні має місце невідповідність висновків суду обставинам справи, а тому рішення суду підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Вважає, що суд помилково прийшов до висновку, що відповідно до ст. 76 ПК УРСР право на позов у нього виникло ще в 1996 році тобто з моменту видачі КСП ім. Кірова Державного акту на право колективної власності на землю серії КР-3 №000008 від 19.01.1996. Адже про наявність такого акту йому не було відомо, так як ніхто до усіх членів КСП про нього не доводив. Також не доводилося, хто з членів КСП був внесений в списки громадян - членів КСП ім. Кірова на право власності на земельну частку по КСП ім. Кірова, а хто ні.

Зазначає, що після звільнення з КСП він ніякого відношення до нього не мав, та об`єктивно не міг знати, що був незаконно позбавлений права на земельну частку (пай). Про порушення свого права він дізнався з моменту, коли отримав відповіді на запити, тобто в серпні 2022 р. Вважає, що саме з цієї дати і почався перебіг позовної давності і тому положення ст. 80 ЦК УPCP у редакції 1963 року про перебіг позовної давності до вказаних правовідносин не може застосовуватися.

Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи

Відповідач не скористався своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направив.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено такі обставини

ОСОБА_1 01.01.1994 прийнятий в члени КСП ім.Кірова на посаду тракториста, а 01.01.1997 виключений з членів КСП ім.Кірова за власним бажанням, що підтверджується записом в трудовій книжці (а.с.8).

На підставі рішення Знам`янської селищної ради від 27.09.1995 №24, колективному сільськогосподарському підприємству ім.Кірова видано Державний акт на право колективної власності на землю серіїї КР-3 №000008 від 19.01.1996.

У листі від 15.02.2022 за №1209/290-22 Головного управління Держгеокадастру Кіровоградської області вказано, що згідно з додатком №1 Державного акту на право колективної власності на землю серії КР-3 №00000008 ОСОБА_1 не був внесений до списку громадян членів КСП імені Кірова та території колишньої Знам`янської Другої селищної ради Знам`янського району Кіровоградської області. Відповідно до книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) по КСП імені Кірова на території колишньої Знам`янської Другої селищної ради Знам`янського району Кіровоградської області, запис про реєстрацію сертифікату на право на земельну частку (пай) на ім`я ОСОБА_1 , відсутній (а.с.13).

У листі Знам`янської міської ради Кіровоградської області від 18.08.2022 №01-40/1523/5 зазначено, що у протоколах засідань правління підприємства та протоколах загальних зборів КСП ім.Кірова за 1994-1997 роки інформація та виписки засідань протоколів про прийняття та виключення ОСОБА_1 із членів КСП ім.Кірова, відсутня. Однак, в книгах обліку трудового стажу колгоспників, останній значиться членом колгоспу ім.Кірова (КСП ім.Кірова) з 05.01.1994.

Листом Знам`янської міської ради Кіровоградської області від 24.08.2022 №01-40/1569/5 надано довідки про стаж роботи за 1996-1998 роки та заробітну плату за 1994-1998 роки по колгоспу ім.Кірова (КСП ім.Кірова) на ОСОБА_1 .

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити. Представник відповідача, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 , станом на час видачі 19.01.1996 КСП імені Кірова Державного акту на право колективної власності на землю серії КР-3 №000008 був членом КСП, суд прийшов до висновку, що не включення його до списку, доданого до вказаного державного акту, неможна вважати правомірним.

Разом з тим, відповідно до ст.ст. 71, 75 ЦК УРСР загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено позовна давність, встановлюється в три роки. Позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін.

У позовній заяві позивач навіть не просив поновити йому строк звернення до суду з даним позовом, оскільки не вважав його пропущеним. Тому суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропуском строку позовної давності для звернення до суду із цим позовом.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає правовим позиціям Верховного Суду щодо правозастосування у подібних правовідносинах.

За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Згідно частини першоїстатті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною дев`ятою статті 5 ЗК України (у редакції від 22 червня 1993 року) передбачено, що кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі

(на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу.

Згідно з вимогами частини першої статті 22 ЗК України (у редакції від 22 червня 1993 року) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і документа, що посвідчує це право.

Пунктом 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (далі Указ) встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Відповідно до пункту 2 Указу право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Згідно з вимогами статей 22, 23 ЗК України (у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) та зазначеного Указу особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: 1) перебування в членах КСП на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; 3) одержання КСП цього акта.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

Позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду у судах. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо.

Отже, особа набуває права на земельну частку (пай) у разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством акта на право колективної власності на землю вона працювала в цьому підприємстві, була його членом та включена до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Громадянин, якого помилково (безпідставно) не внесено до списку чи виключено з нього - додатку до державного акта на право колективної власності на землю, має до проведення розпаювання і видачі сертифікатів звернутися до загальних зборів членів КСП з питанням щодо внесення його до списку. Якщо землі вже розпайовані, то за згодою всіх власників сертифікатів має бути проведено перепаювання; у разі ж недосягнення згоди спір розглядається в судовому порядку.

У такому випадку особа має звернутися до суду з позовом про визнання її права на земельну частку (пай) в КСП.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах: від 02 березня 2020 року у справі № 573/813/19-ц (провадження № 61-1543св20), від 17 березня 2020 року у справі № 396/1683/18-ц (провадження № 61-9879св19), від 13 травня 2020 року у справі № 627/66/17 (провадження № 61-42431св18), від 20 травня 2020 року у справі № 384/642/17 (провадження № 61-37931св18), від 02 вересня 2020 року у справі № 530/311/19 (провадження № 61-18113св19), від 22 жовтня 2020 року у справі № 149/2978/18 (провадження № 61-4932св19), від 16 грудня 2020 року у справі № 637/672/19-ц (провадження № 61-553св20), від 23 грудня 2020 року у справі № 609/1117/18 (провадження № 61-5685св19).

Як встановлено судом першої інстанції, Державним актом серія КР-3 №000008 від 19.01.1996 посвідчується право колективної власності на землю колективному сільськогосподарському підприємству ім.Кірова, однак позивача не було включено до списків осіб - членів КСП ім.Кірова і він не отримував сертифікату про право на земельну частку (пай).

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно запису в наданій позивачем копії трудової книжки ОСОБА_1 01.01.1994 прийнятий в члени КСП ім.Кірова на посаду тракториста, а 01.01.1997 виключений з членів КСП ім.Кірова за власним бажанням (а.с.8).

У листі Знам`янської міської ради Кіровоградської області від 18.08.2022 №01-40/1523/5 зазначено, що у протоколах засідань правління підприємства та протоколах загальних зборів КСП ім.Кірова за 1994-1997 роки інформація та виписки засідань протоколів про прийняття та виключення ОСОБА_1 із членів КСП ім.Кірова, відсутня. Однак, в книгах обліку трудового стажу колгоспників, останній значиться членом колгоспу ім.Кірова (КСП ім.Кірова) з 05.01.1994 (а.с. 9).

Листом Знам`янської міської ради Кіровоградської області від 24.08.2022 №01-40/1569/5 надано довідки про стаж роботи за 1996-1998 роки та заробітну плату за 1994-1998 роки по колгоспу ім.Кірова (КСП ім.Кірова) на ОСОБА_1 (а.с. 10-12)

Тобто, стороною позивача доведено право на розпаювання землі, однак порушене право не підлягає захисту в судовому порядку з наступних підстав.

Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.

З огляду на зазначені вимоги в цій справі слід застосовувати положення актів цивільного законодавства, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, а саме ЦК УРСР.

Згідно зі статтею 71 ЦК УРСР, чинного на час виникнення спірних правовідносин, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Відповідно до статті 76 ЦК УРСР перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

У пункті 6 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України вказано, що правила цього Кодексу щодо позовної давності стосуються тільки тих позовів, строк пред`явлення яких, встановлений попереднім законодавством, не сплив до 01 січня 2004 року. Якщо ж строк позовної давності закінчився до зазначеної дати, то до відповідних відносин застосовуються правила про позовну давність, передбачені ЦК УРСР 1963 року.

У статтях 71, 75 ЦК УРСР зазначено, що загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Позовна давність застосовується судами незалежно від заяви сторін.

Статтею 80 ЦК УРСР встановлено, що закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Оскільки право на позов у ОСОБА_1 виникло ще у 1996 році, то трирічний строк позовної давності, встановлений статтею 71 ЦК УРСР 1963 року, сплинув до набрання чинності ЦК України 2003 року, тому суд зобов`язаний самостійно застосувати наслідки його спливу, без подання відповідної заяви сторонами спору.

Колегія суддів вважає обґрунтованими позовні вимоги, однак необхідно відмови у їх задоволенні з огляду на пропуск позивачем строку звернення до суду з цим позовом.

Право на позов у позивача виникло з 19 січня 1996 року, тобто після видачі КСП ім. Кірова державного акта на землю.

Тому, звернувшись до суду у жовтні 2022 року (за минуванням понад 26 років), позивач пропустив встановлений законодавством строк звернення до суду з цим позовом, оскільки про порушення своїх прав дізнався, або повинен був дізнатися, коли почалося розпаювання земель колишніх колгоспників.

ОСОБА_1 як член КСП мав дізнатись про порушення свого права на земельну частку (пай) з часу видачі КСП (1996 рік) акта на право колективної власності на землю. Однак, у передбачений законом строк не звернувся до суду з вказаними вимогами, що є підставою для відмови у задоволенні його позову.

Звертаючись до суду, позивач не навів обґрунтування для визнання поважними причин пропуску строку позовної давності для звернення до суду із позовом, такої заяви ним не подавалося, оскільки він не вважав його пропущеним.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, які передбачають рівність прав сторін щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, підставою відмови в позові є пропущений строк позовної давності для звернення до суду, оскільки з моменту порушення прав ОСОБА_1 пройшло більше трьох років, і позивачем в позові не ставилось питання про його поновлення, відповідно доказів поважності його пропуску суду не подано.

Аналогічні висновки щодо застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах містяться у постановах Верховного Суду: від 19 грудня 2019 року в справі № 629/4423/17, від 09 вересня 2020 року у справі № 637/53/18, від 17 червня 2020 року у справі № 600/528/16, від 21 жовтня 2020 року в справі № 401/971/19, 03 лютого 2021 року в справі № 403/402/19, від 21 липня 2021 року в справі № 933/670/20, від 27 липня 2021 року в справі № 686/6892/20.

Доводи апеляційної скарги про помилковість висновків суду та незаконність ухваленого рішення, колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки стороною позивача не надано суду першої інстанції належних та допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилалася як на підставу своїх вимог.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Враховуючи зазначене, в межах вимог та доводів апеляційної скарги передбачених законом підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення не встановлено. В даному випадку висновок, зроблений судом першої інстанції, в повному обсязі відповідає встановленим у справі обставинам.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Знам?янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 30 серпня 2023 року.

Головуючий суддя А.М. Головань

Судді Л.М. Дьомич

С.І. Мурашко