ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7381/23 Справа № 210/273/23 Суддя у 1-й інстанції - Сільченко В. Є. Суддя у 2-й інстанції - Кішкіна І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Кішкіної І.В.,

суддів Агєєва О.В., Корчистої О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу №210/273/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною шестирічного вікуза апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , на рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 травня 2023 року(суддя Сільченко В.Є.),

в с т а н о в и в :

В січні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської областіз позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 19 квітня 2019 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 . Від шлюбу у них народилася донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Шлюб між ними припинено на підставі рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу від 05 липня 2021 року. Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу 12 серпня 2021 року було видано судовий наказ за № 2-н/210/812/21, згідно з яким було стягнено з ОСОБА_2 аліменти на користь позивачки на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але неменше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття. За вказаним судовим наказом було відкрито виконавче провадження за №66924008, яке перебуває у Покровському відділі державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). 28 травня 2021 року позивачка зверталась до суду з позовною заявою про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною 3-х річного віку, 21 вересня 2021 року Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу було винесено рішення про задоволення вказаних позовних вимог. В свою чергу, дитина знаходиться на її повному утриманні, позивачка проживає разом з дитиною окремо від відповідача та одна займається вихованням та розвитком дочки, а тому працювати не має можливості, адже весь час приділяє вихованню дочки. Коштів їй з дочкою завідомо не вистачає. Враховуючи також й те, що вона проживаю удвох з дочкою, сплачує комунальні послуги. Крім того, зважаючи на проблеми зі здоров`ям, дочка потребує постійного стороннього догляду, що підтверджується відповідною медичною довідкою від 03 січня 2023 року. Наразі їм з дочкою допомагають батьки позивачки, надають кошти для існування. Вважає, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на неї як дружину, яка виховує його дитину, так як він знаходиться у працездатному віці та працює. Просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з моменту подання позову до досягнення дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шести років.

Рішенням Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 травня 2023 рокупозов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною шестирічного вікузадоволено.

Стягнуто ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання ОСОБА_5 на її утримання в розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 17 січня 2023 року та до досягнення дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шестирічного віку.

Рішення в частині місячного платежу аліментів звернуто до негайного виконання. Вирішено питання про судові витрати.

З вказаним рішенням не погодився відповідач ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , та оскаржив його в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції розглянув справу в порядку спрощеного провадження, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження. Суд не врахував, що присуджений розмір аліментів на дитину перевищує прожитковий мінімум для дитини віком до 6 років та визначений місцевим судом без достатніх мотивів. Підстави задоволення позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання позивачки є недоведеними, оскільки долучена медична документація не свідчить про вади фізичного або психічного розвитку дитини, у зв`язку з чим у справі необхідно призначити та провести комісійну судово-медичну експертизу.

Позивачкою відзив на апеляційну скаргу не надано.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до частин 1, 3 статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції справа розглядається за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою, в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із частиною 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Пунктом 1 частини 4 статті 274 ЦПК України передбачено, що в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім зокрема, спорів про стягнення аліментів.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла таких висновків.

Згідно із частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин 1 - 3 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Судом першої інстанції встановлено та як вбачається з матеріалів справи, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 19 квітня 2019 року (а.с. 7).

Рішенням суду від 05 липня 2021 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 10-11).

Сторони мають малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8).

23 вересня 2021 року відкрито виконавче провадження №66924008 з примусового виконання судового наказу №2-н/210/812/21 від 12 серпня 2021 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 12)

Згідно із довідкою КНП «ЦПМСД №5» від 03 січня 2023 року, висновком ЛКК №357 ОСОБА_4 , 23 листопада 2019 року за станом здоров`я потребує домашнього догляду до 03 липня 2023 року (а.с. 14).

З виписки з історії розвитку дитини форми 027/о, копії форми первинної облікової документації 077-1/о «Журнал обліку довідок про потребу дитини (дитини-інваліда) у домашньому догляді» КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №5» КМР від 20 березня 2023 року вбачається, що з 03 січня 2023 року дитина взята на «Д» облік як часто хворіючи дитина (ЧДХД), оформлений індивідуальний догляд за дитиною; 20 лютого 2023 року ГРВІ, риносинусит, 28 березня 2023 року ГРВІ, трахеїт, з 06 квітня 2023 року ГРВІ, аденоїди, гострий кат., сер. атит.

З довідки з Державної прикордонної служби України від 17 квітня 2023 року вбачається, що останній раз позивачка разом із донькою залишали межі країни 05 лютого 2023 року та повернулись 25 березня 2023 року.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідач у добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання позивачки, яка не працює, оскільки дитина сторін у справі потребує домашнього догляду, натомість відповідач, який є здоровою молодою працездатною особою, має матеріальну можливість сплачувати аліменти на утримання позивачки.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції за наступними підставами.

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку; батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до частин 1, 2 статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно з вимогами статті 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За приписами частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Статтею 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до статті 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Згідно із статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до статті 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.

Згідно із частиною 1 статті 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до частин 3, 4 статті 84 СК України якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Як вбачається з матеріалів справи позивачка просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з моменту подання позову до досягнення дитиною шести років.

За правилами статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина 1 статті 77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина 6 статті 81 ЦПК України) .

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Згідно із частиною 2 статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 2 статті 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

Відсутність будь-яких заперечень з боку відповідача щодо заявлених позовних вимог, не є підставою для звільнення від доказування у відповідності до вимог статті 82 ЦПК України саме позивача.

Відповідно до статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За вимогами статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до частин 1, 5, 6, 7 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що відповідач є молодою, фізично здоровою, працездатною особою, не має на своєму утриманні інших дітей чи непрацездатних осіб і має можливість повноцінно працювати, оскільки не зайнятий доглядом за дитиною, що свідчить про можливість забезпечувати належний рівень утримання як себе, так і виконання обов`язків, передбачений СК України.

Будь-яких доказів того, що відповідач здійснював відповідні заходи щодо збільшення заробітку, або що у нього відсутня така можливість, або, що він перебуває у скрутному фінансовому та матеріальному стані, відповідач ні до суду першої інстанції, ні до апеляційного суду не надав.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що відповідач є працездатною особою та отримує грошові доходи, а позивачка на даний час не працює, здійснює догляд за дитиною, яка не досягла шестирічного віку та яка має проблеми із здоров`ям, а тому у зв`язку з цим позивачка позбавлена можливості працевлаштуватися та відповідно знаходиться у скрутному матеріальному становищі.

Визначаючи розмір коштів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання позивачки до досягнення дитиною шестирічного віку, суд першої інстанції з урахуванням вказаних норм матеріального права, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача аліментів на утримання позивачки до досягнення дитиною шести років у розмірі 1/6 частини доходів.

Правових підстав для повного звільнення відповідача від утримання дружини, суд правильно не вбачає.

Докази та обставини, на які посилається відповідач в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Суд апеляційної інстанції критично оцінює посилання відповідача на те, що суд розглянув справу в порядку спрощеного провадження, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження, оскільки відповідно до вимог частини 4 статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Згідно із довідкою КНП «ЦПМСД №5» від 03 січня 2023 року, висновком ЛКК №357 ОСОБА_4 , 23 листопада 2019 року за станом здоров`я потребує домашнього догляду до 03 липня 2023 року (а.с. 14).

З виписки з історії розвитку дитини форми 027/о, копії форми первинної облікової документації 077-1/о «Журнал обліку довідок про потребу дитини (дитини-інваліда) у домашньому догляді» КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №5» КМР від 20 березня 2023 року вбачається, що з 03 січня 2023 року дитина взята на «Д» облік як часто хворіючи дитина (ЧДХД), оформлений індивідуальний догляд за дитиною; 20 лютого 2023 року ГРВІ, риносинусит, 28 березня 2023 року ГРВІ, трахеїт, з 06 квітня 2023 року ГРВІ, аденоїди, гострий кат., сер. атит.

Наказом МОЗ України «Про затвердження форм первинної облікової документації та інструкцій щодо їх заповнення» від 11 червня 2012 року № 430, зареєстрованим 12 липня 2012 року за № 1173/21485, визначено, що форма № 027/о заповнюється лікарями закладів охорони здоров`я, які надають амбулаторно-поліклінічну допомогу, при направленні хворого на консультацію в інші заклади охорони здоров`я, на стаціонарне лікування та лікарями стаціонарів при виписці або у випадку смерті хворого. Закладами охорони здоров`я та фізичними особами - підприємцями, які отримали ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики, якими внесено медичні записи до Реєстру медичних записів, записів про направлення та рецептів в електронній системі охорони здоров`я, форма № 027/о не ведеться. На вимогу пацієнта йому надається витяг з цього реєстру. Форма № 027/о призначена для взаємообміну інформацією амбулаторно-поліклінічних і стаціонарних закладів охорони здоров`я щодо діагнозу, перебігу захворювання, стану хворого при направленні (виписці), проведенні досліджень, консультацій в інших закладах охорони здоров`я, лікування, диспансерного спостереження та інших рекомендацій хворому.

Як вбачається з вказаного переліку, довідка видається у разі наявності у дитини вад фізичного або психічного розвитку, у зв`язку з чим, позивач не працює. Отже наявні в матеріалах справи медичні довідки відповідають вимогам закону, а тому апеляційний суд вважає, що у справі немає необхідності призначення та проведення комісійної судово-медичної експертизи щодо стану здоров`я малолітньої дитини.

Відповідно до частини 3 статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач приймав участь у справі під час її розгляду в суді першої інстанції, надав відзив на позовну заяву, але клопотань про проведення комісійної судово-медичної експертизи щодо стану здоров`я дитини не заявляв, доказів неможливості надання такого клопотання відповідачем апеляційному суду не надано. Крім того, предметом спору є стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною шестирічного віку, а не додаткових витрат на утримання дитини. За таких обставин необхідності призначення комісійної судово-медичної експертизи щодо стану здоров`я малолітньої дитини не має.

Доводи апеляційної скарги відповідача не впливають на правильність висновків суду першої інстанції. Крім того, наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для скасування судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги відсутні, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 травня 2023 рокузалишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 14 вересня 2023 року.

Судді І.В. Кішкіна

О.В. Агєєв

О.І. Корчиста