Єдиний унікальний номер судової справи: 479/950/22
Номер провадження: 22-ц/812/779/23 Суддя-доповідач апеляційного суду: Крамаренко Т.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 вересня 2023 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів - Темнікової В.І., Тищук Н.О.,

із секретарем судового засідання Стрілець К.О.,

за участю: представника позивачки адвоката Дулдієра О.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 10 травня 2023 року, ухваленого під головуванням судді Репушевської О.В. в приміщенні того ж суду по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» (надалі - ТОВ «Агрофірма Корнацьких») про розірвання договорів оренди землі та стягнення орендної плати,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ТОВ «Агрофірма Корнацьких» про розірвання договорів оренди землі та стягнення орендної плати.

Позов обґрунтований тим, що ОСОБА_1 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ - МК № 004390 від 21 січня 2003 року є власницею земельної ділянки площею 2.76 га, кадастровий номер :01:000:0554 та земельної ділянки площею 2.7602 га кадастровий номер :01:000:0553, яку вона успадкувала після смерті чоловіка - ОСОБА_2 на підставі рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 14 січня 2016 року.

Вказані земельні ділянки розташовані в межах території Секретарської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області та призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

01 січня 2006 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено з ТОВ «Агрофірма Корнацьких» договори оренди землі № 60/Ск та № 61/Ск строком на 50 років, які зареєстровані у Кривоозерському реєстраційному відділі, про що у Державному реєстрі земель вчинені відповідні записи від 01 листопада 2006 року за № 0.

Відповідно до умов вказаних договорів оренди, орендна плата встановлена у розмірі 571 грн. та сплачується протягом строку дії договору, але не пізніше як у строк до 20 грудня того року, за який здійснюється розрахунок по орендній платі. Однак відповідач порушує умови договору оренди, оскільки з 2019 року тобто більше трьох років не виплачує позивачці орендну плату, що на її переконання свідчить про систематичність її невиплати та є підставою для дострокового розірвання договорів оренди. Загальна сума заборгованості по орендній платі за двома договорами оренди становить 3 429,18 грн.

Посилаючись на викладене позивачка просила суд достроково розірвати договір оренди землі № 60/ск від 01 січня 2006 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ Агрофірма «Корнацьких», зареєстрований в Кривоозерському реєстраційному відділі 01 листопада 2006 року за № 00 та договір оренди землі № 61/Ск від 01 січня 2006 року, укладений між ОСОБА_2 та Агрофірма «Корнацьких», зареєстрований в Кривоозерському реєстраційному відділі 01 листопада 2006 року за № 07. Стягнути з ТОВ Агрофірма «Корнацьких» на її користь невиплачену орендну плату в сумі 3 429,18 грн.

У відзиві на позов ТОВ «Агрофірма Корнацьких» просило у задоволенні позову відмовити через його недоведеність, оскільки підставою неотримання позивачкою орендної плати стало саме її недобросовісність, натомість відповідачем вживались заходи щодо виплати орендної плати.

Рішенням Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 10 травня 2023 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Агрофірма Корнацьких» відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що оскільки строки дії договорів оренди землі на момент звернення до суду не закінчилися, орендар добросовісно виконував свої зобов`язання за договорами оренди землі, суд дійшов висновку про недоведеність та необґрунтованість тверджень позивачки щодо систематичного невиконання відповідачем умов спірних договорів оренди землі щодо сплати їй орендної плати та відсутність правових підстав для задоволення позову.

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, висновки якого не відповідають обставинам справи, які не повно з`ясовані, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач свого обов`язку з виплати орендної плати не виконав, терміну перенесення виплати орендної плати з ОСОБА_1 не погоджував, а крім того, не надав доказів щодо факту ухилення позивачки від отримання орендної плати.

У судове засідання представник відповідача не з`явився, натомість надав заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій також просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивачки, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону оскаржуване рішення в повній мірі відповідає.

З матеріалів справи вбачається і таке встановлено судом, що ОСОБА_1 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-МК № 004390, виданого 21 січня 2003 року Кривоозерською районною Державною адміністрацією Миколаївської області, належить земельна ділянка площею 2,76 га, кадастровий номер :01:000:0554, що розташована на території Секретарської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.13).

01 січня 2006 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Агрофірма Корнацьких» укладено договір оренди вказаної земельної ділянки № 61/Ск строком на 50 років, який зареєстровано 01 листопада 2006 року в Кривоозерському реєстраційному відділі за № 07, строком на 50 років з 01 січня 2006 року по 31 грудня 2055 року. (а.с. 37-40).

До того ж, рішенням Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 14 січня 2016 року за ОСОБА_1 в порядку спадкування після смерті чоловіка - ОСОБА_2 визнано право приватної власності на земельну ділянку площею 2.7602 га, кадастровий номер :01:000:0553, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Секретарської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області (а.с.9-10).

Право власності ОСОБА_1 на вказану земельну ділянку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, що підтверджено даними відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності: 13333011(а.с.7).

За життя, ОСОБА_2 , через представника - ОСОБА_3 уклав 01 січня 2006 року з ТОВ «Агрофірма Корнацьких» договір оренди вказаної земельної ділянки № 60/Ск строком на 50 років, який зареєстровано 01 листопада 2006 року в Кривоозерському реєстраційному відділі за № 08(а.с. 14-15).

За умовами п.9 договорів оренди, орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі шляхом видачі орендодавцю (або його уповноваженому представнику) готівкою відповідної грошової суми із каси Орендаря або перерахуванням її на банківський рахунок орендодавця. Щорічний розмір орендної плати складає фіксовану грошову суму у розмірі 571 грн 53 коп.

З метою захисту майнових інтересів Орендодавця за згодою сторін на умовах, визначених цим договором, розрахунок по орендній платі може бути проведено визначеною кількістю сільськогосподарської продукції.

Форма розрахунку за договором (грошова або в натуральній формі) окремо щорічно погоджується Сторонами в межах розміру плати, визначеного Додатком №1 до Договору, шляхом подання Орендодавцем на ім`я Орендаря письмової заяви.

Згідно з пунктами 11 та 12 Договору орендна плата вноситься щорічно до 20 грудня того року, за який здійснюється розрахунок по орендній платі; передача продукції та надання послуг в рахунок орендної плати оформлюється відповідними актами, накладними або підписаними сторонами відомостями на отримання відповідної продукції та (або послуг).

Отже сторонами в договорі визначено способи оплати орендної плати.

Засадничими принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог, саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України року кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України.

Як на підставу задоволення своїх вимог позивачка посилається на те, що відповідач з 2019 року не виконує своїх обов`язків щодо сплати орендної плати, щосвідчить про систематичність її невиплати та є підставою для дострокового розірвання договорів оренди.

Так, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, що визначено пунктом 1 частини 1 статті 11 ЦК України.

За змістом статті 792 ЦК України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення, майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, щодо договору, договору найму, регулюються актами земельного законодавства - ЗК України, Законом України «Прооренду землі».

Відповідно до статті 2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Орендарі набувають право оренди земельної ділянки на підставах і в поряду, передбачених ЗК України, цим та іншими законами України і договором оренди землі (частина 1 статті 6 Закону України «Про оренду землі»).

Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (стаття 13 Закону України «Про оренду землі»).

Згідно зі статтею 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Відповідно до статті 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

Частиною першою статті 32 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду у разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Відповідно до пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Частиною 1 статті 43 Закону України «Про оренду землі» передбачено обов`язок орендаря повернути орендодавцю земельну ділянку у разі припинення договору оренди землі.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що підставою для розірвання договору оренди землі є саме систематична несплата орендної плати. Зазначені положення закону вимагають систематичної (два та більше випадки) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року в справі № 912/1385/17 (провадження № 12-201гс18) зазначено, що враховуючи, що до відносин, пов`язаних з орендою землі, застосовуються також положення ЦК України, слід дійти висновку, що при вирішенні судом питання щодо розірвання договору оренди землі за обставин систематичного невнесення орендної плати, застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України. Відповідна правова позиція була викладена Верховним Судом України також у постанові від 11 жовтня 2017 року в справі № 6-1449цс17 і підстав для відступу від неї, як і від висновку в справі № 910/16306/13, Велика Палата Верховного Суду не вбачає. Стаття 611 ЦК України передбачає різні правові наслідки порушення зобов`язання, до яких належать, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків і моральної шкоди. Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію - значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, - відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932св18) зроблено висновок, що частинами першою і другою статті 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Тлумачення пункту д) частини першої статті 141 ЗК України, частини другої статті 651 ЦК України свідчить, що «несплата орендної плати» охоплює випадки як невиплати орендної плати у цілому, так і її виплата у розмірі меншому, ніж визначеному договором (без урахування індексації, індексу інфляції тощо).

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435св18) зазначив, що у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів, на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Невиконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

Згідно зі статтями 13, 15, 21 Закону України «Про оренду землі» основною метою договору оренди земельної ділянки та одним із визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати у встановленому розмірі.

Отже, оскільки законодавець визначає однією із істотних умов договору оренди землі орендну плату, то основний інтерес особи, яка передає майно в оренду, полягає в отриманні орендної плати за таким договором. Порушення цього інтересу має наслідком завдання шкоди, через що сторона (орендодавець) значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору оренди земельної ділянки.

Сам факт систематичного порушення договору оренди земельної ділянки щодо сплати орендної плати є підставою для розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена в подальшому заборгованість, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як вбачається з довідки ТОВ «Агрофірма Корнацьких» за № 28 від 01 лютого 2023 року про нарахування та виплату орендної плати ОСОБА_1 (кадастровий номер: :01:000:0554) у 2019 році було нараховано 6 390,06 грн. орендної плати, утримано ПДФО - 1150,21 грн., військовий збір 95,85 грн., отримано - 3260 грн. та 400 кг пшениці на суму 1884,00 грн., що підтверджується відомостями підписаними позивачкою про отримання орендної плати ( а.с.67, 93-100).

Крім того, з цієї ж довідки вбачається, що позивачці в 2020 році було нараховано 2928,22 грн., орендної плати з яких утримано 527,08 грн. ПДФО та 43,92 грн. військового збору; в 2021 році позивачу було нараховано 2238,75 грн., орендної плати з яких утримано 402,98 грн. ПДФО та 33,58 грн. військового збору; за 2022 рік нараховано 3082,86 грн., орендної плати з яких утримано 554,91 грн. ПДФО та 46,24 грн. військового збору, які ОСОБА_1 не отримані.

ТОВ «Агрофірма Корнацьких» 26 квітня 2021 року на адресу ОСОБА_1 було направлено листа щодо необхідності отримання нарахованої орендної плати за 2019-2020 рік по договорах оренди землі та запропоновано позивачці в будь-який зручний для неї час у робочі дні, прибути до ТОВ «Агрофірма Корнацьких» та отримати нараховану по Договору орендну плату, або надати актуальні дані щодо банківського рахунку із зазначенням IBAN (UA…..), який було направлено на адресу позивача 27 квітня 2021 року (а.с. 43, 44, 47).

У відповідь, ОСОБА_1 09 вересня 2021 року, направила на адресу відповідача листа, в якому просила надіслати їй копію договору оренди №61/СК від 01 січня 2006 року із усіма додатками до нього, наявні докази про отримання нею орендної плати за 2018-2019 роки, однак не вказала актуальний банківський рахунок із зазначенням IBAN (UA…..) для отримання орендної плати, як було запропоновано відповідачем. (а.с.48).

22 вересня 2021 року ТОВ «Агрофірма Корнацьких» направило листа на адресу позивачки зі змісту якого вбачається, що за 2019-2020 роки ОСОБА_1 було нараховано орендну плату, натомість остання не звернулась за її отриманням. При цьому повторно запропоновано позивачці в будь - який зручний час у робочий день прибути до ТОВ «Агрофірма Корнацьких» та отримати нараховану по договору оренди орендну плату або надати письмову заяву з даними паспорта, коду та актуальний банківський рахунок із зазначенням IBAN (UA…..) для перерахунку орендної плати (а.с.57).

У відповідь на зазначений лист, ОСОБА_1 16 листопада 2021 року направила відповідачу лист- відповідь про те, що вона має намір здійснити продаж земельних ділянок і у разі зацікавленості відповідача в цій угоді, запропонувала надати їй таку письмову пропозицію (а.с.60).

Разом з тим, матеріали справи містять копію газети «Кривоозерщина» за 05 листопада 2022 року, в якому міститься оголошення, подане ТОВ «Агрофірма Корнацьких» про те, що з 26 жовтня 2022 року підприємство розпочало виплату у грошовій та натуральній формі орендної плати за 2022 рік та довічної ренти (а.с.62-66).

Отже наведене свідчить про те, що ТОВ «Агрофірма Корнацьких» вживались всі можливі заходи щодо виплати орендної плати позивачці за 2019-2022 роки та відсутність винної поведінки відповідача у невиплаті орендної плати за вказаний період.

Натомість як встановлено судом ОСОБА_1 не вчинила усіх необхідних дій для її отримання орендної плати за договором оренди землі № 61/СК, від 01 січня 2006 року.

Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що несплата орендної плати, була пов`язана у зв`язку з відмовою відповідача її сплачувати або ухиляння останнього від її виплати під час розгляду справи позивачкою не надано, що є її процесуальним обов`язком.

За такого, неотримання ОСОБА_1 орендної плати за 2019-2022 роки за договором № 61/СК від 01 січня 2006 року, укладеним між нею та ТОВ «Агрофірма Корнацьких» мало місце внаслідок її недобросовісної поведінки, яка полягала в ухиленні від вчинення дій спрямованих на отримання орендної плати.

Відповідно до п.42 Договору оренди землі сторона, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності, якщо вона доведе, що це порушення сталося не з її вини.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про те, що в силу положень ст. 32 Закону України «Про оренду землі», ч.2 ст.651 ЦК України, відсутні підстави для розірвання договору оренди землі №61/СК від 01 січня 2006 року, у зв`язку з систематичною несплатою орендної плати та порушення орендарем умов договору та стягнення невиплаченої орендної плати.

Що стосується виконання умов договору № 60/Ск від 01 січня 2006 року, укладеним між померлим ОСОБА_2 та ТОВ «Агрофірма Корнацьких», то слід зазначити наступне.

Так, пунктом 40 вказаного Договору передбачено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи - орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору.

Також, ч. 4 ст. ст. 32 Закону України «Про оренду землі» визначено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи (у тому числі в порядку спадкування), реорганізація юридичної особи - орендаря не є підставою для зміни умов або припинення договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі.

Відповідно до положень ч.ч.1,3 ст.148-1 ЗК України до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов`язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту щодо такої земельної ділянки.

Особа, яка набула право власності на земельну ділянку, протягом одного місяця з дня набуття права власності на неї зобов`язана повідомити про це її користувачів із зазначенням: кадастрового номера (за наявності), місця розташування та площі земельної ділянки; найменування (для юридичних осіб), прізвища, ім`я, по батькові (для фізичних осіб) нового власника; місця проживання (знаходження) нового власника, його поштової адреси; платіжних реквізитів (у разі, якщо законом або договором передбачена плата за користування земельною ділянкою у грошовій формі). Повідомлення надсилається користувачу земельної ділянки рекомендованим листом з повідомленням про вручення або вручається йому особисто під розписку.

Отже, законом встановлено обов`язок особи у разі набуття права власності на земельну ділянку, що перебуває в оренді на підставі чинного договору оренди землі, повідомити орендаря про факт переходу права власності на земельну ділянку, а також надати інформацію, що дозволить орендарю виконувати обов`язок зі сплати орендної плати, а також інші умови договору.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_1 15 лютого 2016 року набула права власності на земельну ділянку площею 2.7602, що розташована на території Секретарської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області, кадастровий номер: :01:000:0553, що належала її покійному чоловіку.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Агрофірма Корнацьких» 26 квітня 2021 року було направлено на адресу покійного ОСОБА_2 лист № 410/юр., в якому орендар повідомив, що згідно договору оренди землі від 01 січня 2006 року № 60/Ск, щорічно, відповідно до умов проводить нарахування та виплату орендної плати. У 2019-2020 роках підприємством нараховано орендну плату, але ОСОБА_2 не звернувся за її отриманням. Також відповідачем було запропоновано орендодавцю в будь - який зручний для нього час у робочий день прибути до ТОВ «Агрофірма Корнацьких» та отримати нараховану по договору орендну плату або надати документи, що посвідчують особу та актуальний банківський рахунок із зазначенням IBAN (UA…..) для перерахування коштів (а.с.44-47).

Вказане свідчить про необізнаність орендаря про смерть орендодавця.

Між тим, ОСОБА_1 отримавши у власність в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 земельну ділянку кадастровий номер :01:000:0553 лише 09 вересня 2021 року, отримавши від відповідача лист № 410/юр від 26 квітня 2021 року повідомила ТОВ «Агрофірма Корнацьких» про смерть її чоловіка - ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та про те, що вона є його єдиним спадкоємцем та власником вказаної земельної ділянки. Також зазначила про те, що не отримує орендну плату протягом 11 років та попросила виконати зобов`язання зі сплати орендної плати (а.с.50).

Отже, невиконання ТОВ «Агрофірма Корнацьких» умов договору № 60/Ск від 01 січня 2006 року, укладений між померлим ОСОБА_2 та відповідачем щодо сплати орендної плати не є умисним та виникло через те, що позивачка, як спадкоємець померлого чоловіка та яка набула право власності на земельну ділянку кадастровий номер: :01:000:0553, вчасно (протягом одного місяця з дня набуття права власності) не виконала свого обов`язку та не повідомила орендаря - ТОВ «Агрофірма Корнацьких» про зміну власника земельної ділянки, що свідчить про відсутність винної поведінки відповідача у невиплаті орендної плати за спірним договором.

Відповідно до п.42 Договору оренди землі сторона, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності, якщо вона доведе, що це порушення сталося не з її вини.

За такого, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що затримка зі сплати орендної плати зумовлена діями орендодавця, яка створила перешкоди для належного виконання орендарем обов`язку зі сплати орендної плати, а не з вини орендаря та обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачка неодноразово зверталась до відповідача із заявою про виплату орендної плати не заслуговують на увагу, оскільки як встановлено судом остання не вчинила усіх необхідних дій щодо своєчасного отримання орендної плати відповідно до закону, умов договору оренди землі та запропонованих відповідачем.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до підстав позову та які були предметом дослідження в суді першої інстанції, яким суд надав відповідну правову оцінку з урахуванням всіх фактичних обставин справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, і з якою погоджується колегія суддів.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованих висновків суду, а тому апеляційна скарга на підставі ст. 375 ЦПК України підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду, яке ухваленням з додержанням норм матеріального та процесуального права - залишенню без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 10 травня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Крамаренко

Судді: В.І. Темнікова

Н.О. Тищук

Повний текст постанови складено 08 вересня 2023 року.