Провадження № 2-з/0186/15/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2023 року м. Першотравенськ

Суддя Першотравенського міського суду Дніпропетровської області Кривошея С.С. розглянувши матеріали за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання до суду позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про забезпечення позову до подання до суду позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, в якій останній прохав суд накласти арешт на грошові кошти ОСОБА_2 в розмірі ціни позову 263175,50 грн., які наявні на всіх банківських рахунках, що йому належать, виявлених державною виконавчою службою або приватним виконавцем під час виконання ухвали суду та накласти арешт на транспортні засоби, належні ОСОБА_2 та заборони останньому здійснювати відчуження транспортних засобів.

В обґрунтування заяви, заявник зазначив, що 03 серпня 2021 року між ним та Синянським було укладено договір позики, який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зваричем О.І. та зареєстрований у реєстрі за №1008. Згідно даного договору, ОСОБА_2 отримав від нього у позику кошти в розмірі 121050,00 грн., що на момент укладання договору за офіційним курсом НБУ було еквівалентно сумі 4500 доларів США. Пунктом 2 договору позики передбачено, що ОСОБА_2 зобов`язується повернути вищезазначену суму у строк до 03 серпня 2022 року. На даний час позика ОСОБА_2 йому не повернута, боржник всіляко ухиляється від повернення боргу. Вважає, що ОСОБА_2 не має наміру повернути позичені у нього кошти, у зв`язку з чим, він вимушений звернутись до суду для захисту своїх прав.

Відповідно до ч.1 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ч.2 ст.149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.150 Цивільного процесуального кодексу України позов забезпечується шляхом накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Виходячи з зазначених норм чинного законодавства України, підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до п.6 вказаної Постанови, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Крім того, вирішуючи питання про забезпечення позову суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких може бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, вживати негайних заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказує на необхідність дотримання принципу справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (у справі "Спорронг і Льоннрот проти Швеції", "Джеймс та інші проти Сполученого королівства") положення статті 1 Першого протоколу містять три окремих правила, які не застосовуються окремо: перше правило проголошує принцип мирного володіння майном, друге стосується позбавлення майна і визначає певні умови для визнання втручання у власність правомірним, третє правило визнає за державами контролювати використання майна за наявності певних умов для цього. Також, щоб зробити висновок, чи відповідає певний захід втручання в право власності принципу правомірного та допустимого втручання, слід оцінити, чи є захід законним, чи переслідує втручання суспільний інтерес, чи є такий захід пропорційним переслідуваним цілям.

Між тим, суд не вбачає підстав для задоволення вказаної заяви з огляду на те, що позивач просить забезпечити позов у визначений ним спосіб без надання жодних доказів того, що в разі невжиття заходів забезпечення може бути утрудненим та неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення позову, зважаючи на зміст позовних вимог.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, шляхом накладення арешту на грошові кошти та рухоме майно (транспортний засіб) заявник не довів в першу чергу той факт, що боржник ОСОБА_2 має відкриті банківські рахунки на своє ім`я, та те, що транспортний засіб, на який заявник просить накласти арешт, належить на праві власності боржнику ОСОБА_2 , а також те, що заявлені вимоги є співмірними даному виду забезпечення позову, враховуючи те, що, очевидно, вартість рухомого майна (за його наявності) є більшою ніж сума боргу за договором позики.

Водночас, у даному випадку не вбачається співмірності між заходом забезпечення позову, який заявник просить застосувати та сумою боргу за договором позики, оскільки матеріали заяви не містять грошової оцінки майна, на яке висунуто вимогу про накладення арешту.

Таким чином, заявником не наведено і судом не встановлено, що невжиття таких заходів забезпечення позову про які ним заявлено може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника, за захистом яких він звернувся до суду у цій справі, тому в задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.

Також зважаючи на наведені норми, при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд насамперед має дослідити, чи існує небезпека ускладнення можливості виконання рішення суду, чи є така небезпека реальною, та чи співмірні запропоновані заходи забезпечення позову позовним вимогам. При цьому єдиною передбаченою законом підставою для застосування заходів забезпечення позову є ризик ускладнення виконання або неможливості виконання рішення суду у справі.

Заявником не надано суду доказів, які підтверджують те, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, не надано доказів що забезпечення позову, є співмірним із заявленими заявником вимогам. Суд не вбачає необхідності у забезпеченні позову, так як доводи заявника не знайшли свого підтвердження, а тому безпідставне вжиття заходів забезпечення позову порушить права інших осіб.

Крім того, відповідно до ч.4 ст.152 ЦПК України, у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів, якщо інші строки не встановлено законом, а у разі подання заяви про арешт морського судна - тридцяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

Як вбачається з матеріалів справи, 28 липня 2023 року заявник ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з заявою про забезпечення позову до подання до суду позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

02 серпня 2023 року ухвалою судді Дніпровського районного суду міста Києва заява ОСОБА_1 була передана за підсудністю до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області.

25 серпня 2023 року вищезазначена заява надійшла до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області.

Як вбачається з матеріалів заяви, остання не містить доказів того, що заявником ОСОБА_1 було подано позовну заяву до суду.

Враховуючи вищенаведене, вважаю необхідним відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики з ОСОБА_2 , до суду, за безпідставністю.

Одночасно роз`яснюю, що ця відмова не позбавляє заявника на повторне звернення до суду із заявою про забезпечення позову в порядку встановленому ЦПК України, з урахуванням аргументів, вказаних в мотивувальній частині ухвали.

За таких обставин, аналізуючи вищевикладені обставини, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз`яснення Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовних вимог, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; суд приходить до висновку, що вказана заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає, оскільки на даний час судом не встановлено, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позову, а також заявником належним чином не обґрунтовано свої вимоги щодо забезпечення позову, та співмірності відносно заявлених вимог ціні позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.149-153 ЦПК України, - суд,

У Х В А Л И Л А:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання до суду позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повної ухвали суду.

СУДДЯ: С.С. Кривошея