Справа № 405/1890/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.09.2023 Ленінський районний суд м. Кіровограда в складі

головуючої судді: Шевченко І.М.

з участю секретаря : Мишевець Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з позовом, в якому просить: в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ним право власності на автомобіль ALFA ROMEO 159 (рік випуску 2007; об`єм двигуна - 2387 см куб.; тип - універсал; пальне - D) державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , а за відповідачем в порядку поділу спільного майна подружжя залишити у приватній власності автомобіль SUBARU OUTBACK (рік випуску 2007; об`єм двигуна - 2457 см куб.; тип - універсал; пальне - бензин; трансмісія - автомат) державний реєстраційний номер НОМЕР_2 ; стягнути з відповідача на її користь судові витрати по справі.

Позов обґрунтовує тим, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 13.05.2017 року, який розірвано рішенням суду від 17.02.2023 року. Від шлюбу мають двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В період шлюбу з відповідачем до моменту фактичного припинення шлюбних відносин та припинення ведення спільного господарства, за спільні кошти ними було набуто спільне майно, а саме: автомобіль ALFA ROMEO 159 (рік випуску 2007; об`єм двигуна - 2387 см куб.; тип - універсал; пальне - D) державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ; вартість - 345 750 грн.та автомобіль SUBARU OUTBACK (рік випуску 2007; об`єм двигуна - 2457 см куб.; тип - універсал; пальне - бензин; трансмісія - автомат) державний реєстраційний номер НОМЕР_2 ; вартість - 346 600 грн. Після припинення шлюбних відносин вони не дійшли згоди щодо розподілу спільного майна, зокрема вищевказаних автомобілів. Посилаючись на вказані обставини, норми чинного законодавства, просить задовольнити позов.

Ухвалою суду від 27.03.2023 року позов прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження, відповідачу надано термін для подання відзиву на позов.

Відповідачем відзив на позов не подано.

05.06.2023 року підготовче провадження у справі закрите, справа призначена до розгляду по суті.

В судове засідання сторони не з`явились, про час та місце слухання справи повідомлені, позивач та його представник надали суду заяви про розгляд справи без їх участі, позов підтримали.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, повідомлена про час та місце розгляду справи через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України в порядку ч.11 ст.128 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що з 13.05.2017 року сторони перебували у шлюбі, який зареєстровано у Салтівському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків), актовий запис № 407.

Від шлюбу сторони мають двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Шлюбні відносини сторони припинили, згідно рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 17.02.2023 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 13.05.2017 року розірвано.

В період шлюбу до моменту фактичного припинення шлюбних відносин та припинення ведення спільного господарства, за спільні кошти сторонами було набуто спільне майно: автомобіль ALFA ROMEO 159 (рік випуску 2007; об`єм двигуна - 2387 см куб.; тип - універсал; пальне - D) державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ; вартість - 345 750 грн. та автомобіль SUBARU OUTBACK (рік випуску 2007; об`єм двигуна - 2457 см куб.; тип - універсал; пальне - бензин; трансмісія - автомат) державний реєстраційний номер НОМЕР_2 ; вартість - 346 600 грн.

Спірні транспортні засоби придбано за час шлюбу сторін, в інтересах сім`ї. Право власності на вказані автомобілі зареєстровано за відповідачем, що підтверджується інформацією Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Кіровоградській області № 31/11-1572 від 17.05.2023 року.

Згідно з вимогами частин 1, 2 статті 60 СК України. майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до змісту частин 1, 2, 3 статті 61 СК України, об`єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту, а також заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя і внесені до сімейного бюджету або внесені на його особистий рахунок у банківську (кредитну) установу. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За вимогами ч. 2 ст. 68 СК України розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Згідно з частини 1 статті 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

За приписами ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Такий правовий висновок сформований у постанові Верховного Суду України від 07.09.2016 року по справі № 6-47цс16.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів. спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11).

Відповідно до положень ст. ст. 15, 16 ЦК України кожній особі гарантується право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, шляхом звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільного права та інтересу може бути визнання права або застосування інших способів захисту, встановлених законом, зокрема поділу майна, що є у спільній сумісній власності.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Статтею 57 СК України встановлено, що не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Така норма закону встановлює презумпцію права спільної сумісної власності на майно, набуте за час перебування в шлюбі. Аналогічне положення міститься і в ч. 3 ст. 368 ЦК України, якою передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає розподілу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2,3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Отже, з підстав передбачених ст. ст. 60, 61 СК України та ст. 368 ЦК України зазначені вище автомобілі є об`єктами права спільної сумісної власності позивача та відповідача, як колишнього подружжя, оскільки набуті за час перебування в шлюбі та на підставі договорів, укладених відповідачем в інтересах сім`ї.

Зазначені автомобілі зареєстровані на відповідача, і як наслідок у позивача відсутні правовстановлюючі документи на автомобілі.

Правові підстави, передбачені ст. 57 СК України, щоб вважати спірні автомобілі чи джерела для їх придбання як особистою приватною власністю відповідача, - відсутні.

Крім того, розірвання шлюбу, як передбачено ч. 1 ст. 68 СК України, не припиняє права спільної сумісної власності на майно, що набуте за час шлюбу.

Виходячи зі змісту загальних засад регулювання права власності, що встановлені ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Норми ст. 317, 319 ЦК України передбачають, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд і усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Однак, в ч. 1 ст. 358 ЦК України зазначено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Таким чином, з моменту набуття позивачем та відповідачем права спільної сумісної власності на автомобілі, сторони мають право лише за взаємною згодою володіти та користуватися спільним майном, і за жодних дій не мають права вчиняти дій, які б не були узгоджені обома співвласниками.

Тому, актами цивільного законодавства України надано право співвласникам на поділ майна, що є у їх спільній частковій власності. Так, згідно частини першої статті 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Положення ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦК України має аналогічний зміст та передбачає, що майно, яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними.

Наведені норми гарантують кожному із співвласників право на поділ того майна, яке знаходиться у їх спільній сумісній власності колишнього подружжя, незалежно від розірвання шлюбу.

Як випливає з положення ч. 2 ст. 69 СК України та ч. 4 ст. 372 ЦК України, дружина та чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. В такому випадку, якщо один із співвласників виявив бажання, не залежно від його мотивів, здійснити поділ майна що перебуває у спільній частковій власності, однак інший співвласник перешкоджає йому в реалізації такого права будь-яким шляхом, що унеможливлює досягнення домовленості між ними, щодо укладення договору про поділ нерухомого майна, такий співвласник має право на звернення до суду з відповідним позовом про поділ спільного майна і таке право підлягає судовому захисту.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України, спір може бути вирішений судом. При цьому, суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Проте, між сторонами не досягнуто домовленості про поділ автомобілів, що призводить до неможливості вчинити договір про поділ цього майна, в порядку передбаченому ч. 2 ст. 69 СК України та ч. 4 ст. 372 ЦК України, що надає право позивачу на звернення до суду за захистом свого майнового права, шляхом здійснення поділу.

Отже, як позивач, так і відповідач мають право власності у рівних частках, розмір яких становить 1/2 від вартості спірного майна, і поділ якого здійснюється з розрахунку саме таких часток позивача та відповідача.

Однак, як випливає з положення ст. 183 ЦК України, є речами неподільними, оскільки не можливо провести їх поділ без втрати цільового призначення.

Постановою Верховного суду України від 11 червня 2012 року у цивільній справі № 6-66ц11, винесеної в порядку перегляду судових рішень попередніх інстанцій, встановлено, що «... у разі наявності в майні, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, неподільних речей, то в силу ч. 2 ст. 71 СК України, такі речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними, з присудженням одному з подружжя грошової компенсації, замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, і за змістом частин четвертої, п`ятої ст. 71 СК України присудження такої грошової компенсації можливе лише за згодою того з подружжя, якому вона присуджується, а також за умови попереднього внесення другим з подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У разі не вчинення таких дій, а також не вчинення одним із подружжя дій щодо припинення права другого з подружжя на частку у спільному майні, передбачених ст. 365 ЦК України, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між подружжям відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу й залишає майно в їхній спільній частковій власності...».

Оскільки вказані автомобілі є речами, які не можуть бути реально поділені між колишнім подружжям відповідно до їх часток, а присудження грошової компенсації одному із подружжя замість його частини у спільному майні є неможливим, за відсутності згоди

обох учасників спільної власності, необхідно визначити ідеальні частки подружжя без проведення їх реального поділу.

Крім того, як передбачено ч. 4 ст. 65 СК України, договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача в повному обсязі.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог, тому стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати, понесені ним при зверненні в суд та документально підтверджені, зокрема витрати по сплаті судового збору в сумі 3 457, 50 грн. витрати за послуги оцінки майна в сумі 2 400, 00 грн.

Керуючись ст. ст. 7, 12, 17, 18, 76, 141, 259, 263-265 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити.

В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 право власності на автомобіль ALFA ROMEO 159 (рік випуску 2007; об`єм двигуна - 2387 см куб.; тип - універсал; пальне - D) державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ;

В порядку поділу спільного майна подружжя залишити у приватній власності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , автомобіль SUBARU OUTBACK (рік випуску 2007; об`єм двигуна - 2457 см куб.; тип - універсал; пальне - бензин; трансмісія - автомат) державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі в сумі 5 857, 50 грн.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_3 , паспорт НОМЕР_4 виданий Орджонікідзевським РВХМУ УМВСУ в Харківській області 07.08.1998 р., місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_5 , паспорт НОМЕР_6 виданий Орджонікідзевським РВХМУ УМВСУ в Харківській області 18.09.2005 р., місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_3 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_2

Суддя Ленінського

районного суду

м. Кіровограда Ірина Миколаївна Шевченко