Справа № 159/1890/23 Головуючий у 1 інстанції: Шишилін О. Г.
Провадження № 22-ц/802/804/23 Доповідач: Данилюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Данилюк В. А.,

суддів Киці С. І., Шевчук Л. Я.,

розглянувши в місті Луцьку в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та дружини, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 05 червня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та на її утримання, до досягненню дитини трьох років.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 27 грудня 2022 року.Від шлюбу у позивача із відповідачем народилась дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .Позивачка стверджує, що сторони по справі проживають окремо, дитина проживає з нею, відповідач коштів на утримання та забезпечення дитини належним чином не надає. Позивачка самостійно доглядає та піклується про здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток малолітньої дочки, а відповідач зароблені кошти витрачає лише на власні потреби. На даний момент позивачка перебуває у відпустці по догляду за дитиною по досягненню нею трирічного віку, отримує допомогу при народженні дитини, яка є вкрай низькою. Оскільки позивачка не в змозі в повній мірі забезпечити дитину і себе матеріально, а відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на їх утримання не надає, а тому змушена звернутись до суду про стягнення аліментів.

Враховуючи наведене, позивачка просить суд стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн. щомісячно, на дитину та на утримання її, як дружини, з якою проживає дитина, в розмірі 1500 грн. до досягненню дитиною трьох років.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 05 червня 2023 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та дружини задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 аліменти на утримання малолітньої дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в твердій грошовій сумі в розмірі 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень щомісячно,починаючи з 10 квітня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , аліменти на її утримання у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 (одну тисячу п`ятсот) гривень щомісячно, починаючи з 10 квітня 2023 року і до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 трьох років.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь держави судовий збір у сумі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривень 60 копійок.

Відповідно до ст. 430 ЦПК України допущено негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить частково скасувати рішення, а саме стягнути аліменти на утримання малолітньої дитини в твердій грошовій формі у розмірі 2000 грн, а в частині стягнення аліментів на утримання позивачки в розмірі 1500 грн до досягнення дитиною трьох років відмовити.

Справа розглядається в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи як малозначна відповідно до норм ч. 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Апеляційний суд в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Судом та матеріалами справи встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , виданого 27.12.2022 року Ковельським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 27 грудня 2022 року, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб, про що складено відповідний актовий запис №581 ( а.с. 4).

У ОСОБА_2 та ОСОБА_1 від спільного подружнього життя народилась дитина дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 04.03.2023 року, виданого Ковельським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( а.с. 6).

Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади №2023/001973420 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає в АДРЕСА_3 ( а.с. 5), разом із матір`ю ОСОБА_1 ( а.с.7).

Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому обов`язком особистим, індивідуальним. Проживання окремо або разом не звільняє від виконання цього обов`язку. Батьки мають всебічно сприяти розвитку дитини. Забезпечення умов для такого розвитку та навчання пов`язане з належним наданням матеріальної допомоги, що має бути достатньою. Платник аліментів зобов`язаний роботи все можливе для того, щоб його заробіток (доходи) були достатніми для власного утримання та утримання дітей, за належний розвиток яких він відповідальний як батько.

Згідно зі ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення повноліття.

За загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема по сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними. Однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, передбачені ст. 182 СК України, а саме: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Аналізуючи зазначені норми закону, суд дійшов висновку, що батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я та розвитку дитини, а кожен з батьків повинен надати дитині утримання у розмірі не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно. Тобто, забезпечення батьками такого прожиткового мінімуму забезпечує мінімальні потреби дитини.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини та визначаючи їх розмір, суд першої інстанції врахував обставини справи, положення чинного законодавства, що регулюють правовідносини, пов`язані зі сплатою аліментів, та, виходячи із засад справедливості та захисту прав малолітньої дитини, з врахуванням того, що приймати участь в утриманні дітей повинні двоє батьків, беручи до уваги вимоги ч. 2 ст. 182 СК України, вік дитини, суд вважає, що з відповідача слід стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій формі по 2 500грн., щомісячно, прочинаючи з 10.04.2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

З таким висновком суду колегія суддів погоджується, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам чинного законодавства.

Суд апеляційної інстанції враховує, що прожитковий мінімум є мінімальною гарантією загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я та розвитку дитини, а кожен з батьків повинен надати дитині утримання у розмірі не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно. Тобто, забезпечення батьками такого прожиткового мінімуму забезпечує тільки мінімальні потреби дитини, а батьки повинні сприяти та забезпечувати гармонійний розвиток дитини не обмежуючись мінімумом. При цьому відповідач, який є працездатним за віком, не надав суду доказів, які відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України доводили б ті обставини, що він в силу матеріального становища не спроможний сплачувати аліменти на утримання дітей в розмірі, визначеному судом першої інстанції.

Щодо вирішеннясудом першої інстанції позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апеляційної скарги з огляду на наступне.

Згідно із частиною другою, четвертою статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Аналіз норм законодавства, які регулюють питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини досягнення дитиною трирічного віку, дає підстави для висновку, що матеріальне становище дружини, з якою проживає дитина, правового значення не має, а вирішальним є наявність у чоловіка - батька дитини можливості надавати матеріальну допомогу дружині. А тому твердження відповідача про те, що позивач офіційно працевлаштована, для вирішення позову в частині стягнення аліментів на її утримання правового значення не має.

Судом встановлено, що малолітня дочка сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає з матір`ю, тому позивачка має право на утримання від чоловіка батька їх дитини до досягнення дочкою ОСОБА_4 трирічного віку.

Відповідач не надав суду доказів відсутності можливості сплачувати аліменти на утримання дружини до досягнення дочкою трирічного віку.

В апеляційній скарзі відповідач не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання дитини, проте вважає, що оскільки не працевлаштований, не має можливості сплачувати аліменти на утримання дружини.

Відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною 3 років.

Частина 4 цієї ж статті визначає право на утримання вагітної дружини, а також дружини, з якою проживає дитина, незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

За правилами ч. 1 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Отже, для призначення судом утримання дружини, з якою проживає дитина, до досягнення дитиною трьох років від чоловіка - батька дитини, суд має дослідити, чи проживає з позивачем дитина, матеріальне становище дружини, з якою проживає дитина, правового значення не має, а вирішальним є наявність у чоловіка - батька дитини можливості надавати матеріальну допомогу дружині.

Апеляційний суд враховує, що відповідач на утриманні інших дітей чи непрацездатних батьків не має, є особою працездатного віку.

Дитина проживає з позивачем та враховуючи вік дитини, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 , такі обставини ускладнюють працевлаштування матері дитини.

Отже, суд дійшов вірного висновку про те, що позивач має право на отримання аліментів на своє утримання до досягнення дитиною 3-х років.

Та обставина, що відповідач не є працевлаштованим, не є безумовною підставою для відмови у стягненні аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років.

Таким чином, суд вірно дійшов висновку, що, враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, відповідач як працездатний чоловік зобов`язаний надавати матеріальну допомогу дитині та дружині, проте не надає її. З урахуванням всіх обставин цієї справи, справедливим та розумним буде покласти на відповідача обов`язок зі сплати аліментів на утримання дитини та дружини. Визначений судом розмір аліментів є справедливим та розумним з урахуванням тих обставин та доказів, які були повідомлені і надані суду сторонами.

Визначаючи розмір аліментів,суд першої інстанції правильно врахував фактичні обставини справи та положення закону.

У відповідності до вимог статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доводи апеляційної скарги були предметом дослідження судом першої інстанції, обставини, на які покликається позивач в апеляційній скарзі, враховані судом при визначенні розміру аліментів. Отже, такі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а також про невідповідність висновків суду обставинам справи. Рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного, враховуючи встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду необхідно залишити без змін.

За змістом ч.ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 374, 375, 381-382, 384 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 05 червня 2023 року в даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді