Справа № 369/6679/23
Провадження №4-с/369/69/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.09.2023 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді Пінкевич Н.С.,

секретаря Соловюк В.І.

за участі:

скаржника ОСОБА_1

представника скаржника ОСОБА_2

представника стягувача ОСОБА_3

представник приватного виконавця Цьвок Б.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи приватний виконавець виконавчого округу Київської області Протченко Богдана Орестівна, стягувач об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Брест-Литовське» про визнання дій незаконними, скасування постанов, зобов`язання вчинити дії -

в с т а н о в и в :

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернувсь до суду з даною скаргою. Свої вимоги мотивував тим, що у провадженні приватного виконавця перебуває виконавчий лист про стягнення з нього заборгованості в розмірі 85 417,90 грн. (ВП 71418252). Постанову про відкриття виконавчого провадження він не отримував. Натомість 28 квітня 2023 року отримав постанову про накладення арешту на його майно. Вказав, що дана постанова суперечить вимогам Закону України «Про виконавче провадження» та порушує його права, не є співмірною із стягненим боргом. Так, квартира, на яку виконавцем накладено арешт, є єдиною його власністю і накладення арешту на таке майно порушує ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і можливо лише у виключних випадках. Арешт унеможливлює вільне користування та розпорядженням своїм власним майном у майбутньому.

Просив суд скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Київської області Протченко Б.О. про арешт майна боржника від 30 березня 2023 року у ВП №71418252.

Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 травня 2023 року відкрито провадження за скаргою ОСОБА_1 .

28 червня 2023 року до суду надійшло доповнення до скарги. Додатково ОСОБА_1 вказав, що продовжуючи вчиняти дії на виконання судового рішення, приватним виконавцем здійснено списання з його банківського соціального (спеціального) рахунку, не залишивши при цьому на ньому жодної гривні йому на існування. Виконавцем порушеного його право на вільне володіння, користування та розпорядженням його майном, грошовими коштами. Він має право на достатній життєвий рівень для себе та своєї родини, що включає достатнє харчування, одяг, житло. У порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» сума стягнення не може перевищувати 20%, натомість виконавець списує всі грошові кошти. Виконавець у порушення вимог закону не виконав свого обовязку та не пересвідчився на який саме він рахунок наклав арешт, які грошові кошти списав.

Остаточно просив суд:

визнати неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу Київської області Протченко Б.О. в частині стягнення із ОСОБА_1 грошових коштів у більшому розмірі, ніж встановлений абз.2 ч.2 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» (20%);

скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Київської області Протченко Б.О. про арешт майна боржника від 30 березня 2023 року у ВП №7141825;

зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Київської області Протченко Б.О. провести перерахунок надмірно стягнутих грошових коштів із ОСОБА_1 та повернути різницю коштів боржнику.

03 липня 2023 року до суду надійшли заперечення ОСББ «Брест-Литовське». Не погоджуючись з доводами скарги представник вказав, що за їх заявою було відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 76 664,00 грн. Постановою виконавця для забезпечення реального виконання рішення суду накладено арешт на майно боржника в межах суми стягнення 85 417,90 грн. Саме накладення арешту на майно не тягне автоматичне його вилучення. Сам боржник у порушення своїх обовязків не надав виконавця декларацію про свої доходи та майно. Вважають, що виконавець діяв у межах своїх повноважень у відповідності із вимогами Закону України «Про виконавче провадження». Просили відмовити у задоволенні скарги.

04 липня 2023 року до суду надійшли заперечення приватного виконавця виконавчого округу Київської області Протченко Б.О. Не погоджуючись з доводами скарги представником зазначено, що на виконанні у приватного виконавця перебуває на виконанні виконавчий лист 369/140/20. Постанова про відкриття виконавчого провадження направлена боржнику рекомендованою кореспонденцією. Після відкриття виконавчого провадження ним прийнято постанову про стягнення основної винагороди виконавця, визначено розмір мінімальних витрат, а також з метою виконання рішення накладено арешт на майно боржника в межах суми стягнення, з урахуванням винагороди та витрат виконавчого провадження. Жодної норми Закону України «Про виконавче провадження» ним не порушено. Просив відмовити у задоволенні скарги.

Також до заперечень приватний виконавець надав належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження ВП №7148252.

01 серпня 2023 року до суду подані заперечення на доповнення до скарги на дії приватного виконавця. Додатково представником ОСББ «Брест-Литовське» вказано, що подаючи скарги на дії приватного виконавця боржник фактично хоче уникнути виконання судового рішення. Постановою виконавця накладено арешт на рахунки боржника та списано кошти на виконання рішення суду. Боржник не надав доказів ні приватному виконавцю, ні суду щодо походження коштів. А виконавцем накладено арешти на всі рахунки, крім тих, на які законом заборонено накладати арешт, що відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження». Просили відмовити в задоволенні скарги.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник скаргу підтримали та просили задоволити вимоги у повному обсязі.

У судовому засіданні представник стягувача ОСББ та представник приватного виконавця виконавчого округу Київської області Протченко Б.О. проти доводів скарги заперечували, просили відмовити у задоволенні.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в розгляді справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

За змістом частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Виконання судового рішення відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013 у справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

За ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

При розгляді скарги встановлено, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 серпня 2022 року стягнено з ОСОБА_1 на користь об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Брест-Литовське» заборгованість за внесками та платежами співвласників в розмірі 63 488,88 грн., інфляційні витрати в розмірі 8422,45 грн., три відсотки річних в розмірі 3 119,82 грн., та судовий збір в розмірі 1632,85 грн..

Постановою Київського апеляційного суду від 13 березня 2023 року рішення суду залишено без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 15 травня 2023 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 серпня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 13 березня 2023 року в справі за позовом об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Брест-Литовське» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

22 березня 2023 року Києво-Святошинським районним судом Київської області було видано виконавчий лист на виконання вищевказаного рішення.

28 березня 2023 року до приватного виконавця виконавчого округу Київської області Протченко Б.О. надійшла заява ОСББ «Брест-Литовське» про відкриття виконавчого провадження з оригіналом виконавчого листа 369/140/20.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Київської області Протченко Б.О. від 29 березня 2023 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа 369/140/20 (ВП №71418252).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Київської області Протченко Б.О. від 29 березня 2023 року стягнено з боржника основну винагороду в розмірі 7666,40 грн.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Київської області від 29 березня 2023 року визначено розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в розмірі 500 грн.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Київської області Протченко Б.О. накладено арешт на все майно боржника.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Київської області Протченко Б.О. від 10 травня 2023 року накладено арешт на кошти боржника.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Так, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішенні "Горнсбі проти Греції" Європейський суд з прав людини наголосив, що відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду (див. рішення у справі "Філіс проти Греції" (Philis v. Greece) (№ 1) від 27 серпня 1991 року, серія А, № 209, с. 20, п. 59). Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію (995_690) (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року (980_086), серія А, № 18, с. 16 - 18, п. 34 - 36). Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду". До того ж ЄСПЛ уже прийняв цей принцип у справах щодо тривалості судового провадження (див. останні рішення у справах "Ді Педе проти Італії" (Di Pede v. Italy) та "Заппія проти Італії" (Zappia v. Italy) від 26 вересня 1996 року, Reports of Judgments and Decisions 1996-IV, c. 1383 - 1384, п. 20 - 24 та с. 1410 - 1411, п. 16 - 20 відповідно).

У рішенні ЄСПЛ у справі "Войтенко проти України" від 29.06.2004 (заява № 18966/02) ЄСПЛ нагадує свою практику, що неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого статті 1 Протоколу N 1 (994_535) (див. серед інших джерел, "Бурдов проти Росії" (980_045), заява № 59498/00, параграф 40, ЄСПЛ 2002-III; "Ясіуньєне проти Латвії", заява № 41510/98, параграф 45, 6 березня 2003 року).

У справі "Глоба проти України" Суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності (див. рішення у справі "Comingersoll S.A." проти Португалії" (Comingersoll S.A. v. Portugal) [ВП], заява № 35382/97, п. 23, ECHR 2000-IV). Суд повторює, що пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia, захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (див., наприклад, рішення від 19 березня 1997 року у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece), Reports 1997-II, п. 40; рішення у справі «Бурдов проти Росії» (Burdov v. Russia), заява № 59498/00, п. 34, ECHR 2002-III, та рішення від 6 березня 2003 року у справі «Ясюнієне проти Литви» ("…"), заява № 41510/98, п. 27). Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (див. рішення від 7 червня 2005 року у справі "Фуклев проти України" (Fuklev v. Ukraine), заява № 71186/01, п. 84).

Таким чином встановлена обов`язковість судового рішення, яке набрало законної сили, не дає підстав для висновку про можливість ставити його виконання в залежність від волевиявлення боржника або будь-яких інших осіб на вчинення чи не вчинення дій щодо його виконання, оскільки це б нівелювало значення самого права звернення до суду як засобу захисту та забезпечення реального відновлення порушених прав та інтересів.

Відповідно до частини першої, другої статті 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Щодо арешту на майно боржника.

У судовому засіданні боржник ОСОБА_1 вказував на не співмірність накладення арешту на квартиру та стягнених коштів.

Так, відповідно до ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.

З поданих суду матеріалів виконавчого провадження встановлено, що виконавцем також відповідними постановами визначено основну винагороду виконавця та витрати виконавчого провадження, що складає значну суму (разом сума стягнення становить 85 417,90 грн.. На час розгляду скарги відповідні постанови не скасовані в судовому порядку.

З поданої постанови про арешт майна боржника вбачається, що арешт накладений в межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 85 417,90 грн.

Доказів того, що виконавець у порушення закону наклав арешт на майно боржника ОСОБА_1 , що перевищує суму стягнення, або на майно, яке не належить йому на праві приватної власності, суду не надано. Також боржник не пояснив яким чином наявний арешт перешкоджає йому користуватись майном. З матеріалів виконавчого провадження встановлено, що жодних дій, спрямованих на вилучення та реалізацію майна (квартири) виконавцем не вчинено. Натомість виконавцем направлено запити щодо з`ясування наявності доходів боржника, наявні рахунки у банківських установах, а боржником на час вирішення скарги не подано виконавцю декларацію про свої доходи та майно. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що виконавцем при прийнятті постанови про арешт майно дотримано вимоги Закону України «Про виконавче провадження». Тому доводи скарги в цій частині суд вважає необґрунтованими та відмовляє у задоволенні вимог про скасування постанови про арешт майна боржника.

Щодо арешту коштів боржника.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Київської області Протченко Б.О. від 10 травня 2023 року накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику ОСОБА_1 , у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 85 417,90 грн.

31 травня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до приватного виконавця виконавчого округу Київської області із заявою наступного змісту: «Прошу розблокувати рахунок НОМЕР_1 в АТ КБ «ПриватБанк» на картку НОМЕР_2 ….5428 на яку я отримую пенсійні виплати. Підстава довідка АТ КБ «ПриватБанк» від 17 травня 2023 року (додається)».

На дану заяву приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Протченко Б.О. надано відповідь за №1008 від 27 червня 2023 року.

Згідно з частиною першою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

У статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Згідно зі статтею 68 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів. За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати. Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особіпідприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

Зазначена норма права визначає кошти, що складають заробітну плату, пенсію як особливий об`єкт, на який може бути звернуто стягнення на виконання виконавчого документа, та обмежує таке стягнення відсутністю інших коштів та/або об`єктів для стягнення, видами боргових зобов`язань (періодичні платежі) та сумою стягнення.

Постанови про звернення стягнення на пенсію виконавцем на час вирішення скарги, матеріали виконавчого провадження не містять.

Згідно з частиною першою статті 69 Закону України «Про виконавче провадження» підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особипідприємці здійснюють відрахування із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника і перераховують кошти на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця.

Відповідно до частини першої статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості: у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків; за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 відсотків.Припис абзацу четвертого частини другої статті 70 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) в тім, що він унеможливлює виплату - у розмірі не нижче прожиткового мінімуму - пенсії, що є основним джерелом існування, призначеної в установленому законом розмірі прожиткового мінімуму, згідно з Рішенням Конституційного Суду № 3-р(II)/2023 від 22.03.2023\

З пенсії може бути відраховано не більш як 50 відсотків її розміру на утримання членів сім`ї (аліменти), на відшкодування збитків від розкрадання майна підприємств, установ і організацій, на відшкодування пенсіонером шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у зв`язку із смертю потерпілого, на повернення переплачених сум заробітної плати в передбачених законом випадках. Припис абзацу п`ятого частини другої статті 70 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) в тім, що він унеможливлює виплату - у розмірі не нижче прожиткового мінімуму - пенсії, що є основним джерелом існування, призначеної в установленому законом розмірі прожиткового мінімуму, згідно з Рішенням Конституційного Суду № 3-р(II)/2023 від 22.03.2023 За іншими видами стягнень може бути відраховано не більш як 20 відсотків пенсії.

Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

Зняття арешту з коштів здійснюється виконавцем відповідно до частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».

В абзаці другому частини другої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Такі документи відсутні у наданій копії матеріалів виконавчого провадження та такі докази не надав боржник при розгляді скарги.

Суд також враховує висновки суду, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 905/361/19 (провадження № 12-28гс20): «Виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. Саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх обліковування на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження». Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»)».

Отже, законодавець обмежив розмір утримань із пенсії, і таке обмеження є законодавчо встановленою забороною на накладення арешту на пенсію, що виплачена боржнику після таких утримань, або частину пенсії, що перевищує граничну межу таких відрахувань, оскільки протилежне буде надмірним тягарем для боржника та позбавить його засобів існування.

Арешт не може бути накладений на кошти, що складають пенсію боржника після фактичного здійснення утримань із неї за виконавчими документами та на усі кошти пенсії боржника поза межами дозволених законом розмірів відрахувань із неї, а якщо такий арешт накладений, то він має бути знятий. Втім, на кошти, що знаходяться на рахунках та які не є коштами, що складають, зокрема, пенсію, таке обмеження не поширюється.

Для боржника надання підтверджуючих документів є процесуальною можливістю відновити свої права, порушені у зв`язку накладенням незаконного арешту, а для виконавця зняття такого арешту є здійсненням повноважень для усунення завданих негативних наслідків. Такі висновки узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 квітня 2022 року у справі № 756/8815/20 (провадження № 14-218цс21, постанова Верховного Суду від 31 травня 2023 року по справі 201/8989/14ц).

Отже, звернення стягнення та накладення арешту на пенсію боржника понад встановлені Законом розміри заборонено, а якщо він накладений, то підлягає зняттю. Таке зняття арешту здійснюється виконавцем відповідно до частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема й на підставі повідомлення боржника.

Судом встановлено, що встановив, що ОСОБА_1 надав приватному виконавцю довідку, яка на його думку про те, що арешт накладено на кошти, розміщені на рахунку, що призначений для отримання пенсії.

З довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 17 травня 2023 року вбачається, що ОСОБА_1 має картку НОМЕР_3 , на яку отримує пенсійні виплати, а також на вказану картку (рахунок) може бути зарахована будь-яка виплата (переказ).

Факт перерахування з даного рахунку коштів на погашення заборгованості не заперечувалось сторонами при розгляді справи.

Також ОСОБА_1 надав дві виписки по рахунку АТ КБ «ПриватБанк» від 20 червня 2023 року та від 25 травня 2023 року щодо списання грошових коштів сумі 16 764,60 грн.

Оцінюючи подані докази, суд приходить до висновку, що матеріали справи та матеріали виконавчого провадження не місять підтвердження того, що списані кошти це лише пенсійні виплати та рахунок це спеціальний рахунок. За таких обставин у приватного виконавця не було правових підстав для скасування арешту з рахунку боржника до отримання відповідних підтверджуючих документів про спеціальний режим банківського рахунку, оскільки в оскаржуваних постановах приватний виконавець застеріг, на які саме кошти та на які рахунки арешт не накладається.

У разі отриманні приватним виконавцем від банку або боржника документів про те, що рахунок, на який накладено арешти, призначений для зарахування пенсії, на виконання вимог пункту 1 частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження», має постановити про зняття арешту з коштів, який було накладено постановами про арешт коштів боржника, розміщених на рахунку, призначеному для отримання боржником пенсії.

Суд враховує, що, накладаючи арешт на грошові кошти боржника, який не виконав судове рішення, приватний виконавець у постановах зазначив, що арешт накладається на грошові кошти, які належать боржнику, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом. Тому під час винесення оскаржуваних постанов не було порушено вимог Закону України «Про виконавче провадження», частиною третьою статті 52 якого встановлено, що саме на банк покладено обов`язок перевірити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання.

У матеріалах справи, відсутні відомості про виконання АТ КБ «Приватбанк» зазначених обов`язків, який, володіючи інформацією про цільове призначення коштів на рахунку, відкритому в цьому банку, а саме для зарахування лише пенсії ОСОБА_1 не повідомив про це виконавця та не повернув його постанову без виконання.

Такі висновки узгоджуються з правовими висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 28 грудня 2022 року у справі № 183/4809/19 (провадження № 61-1217св22).

З наведених підстав суд приходить до висновку, що підстави для задоволення скарги в частині визнання протиправними дій приватного виконавця щодо списання коштів та зобов`язання провести перерахунку відсутні, оскільки приватний виконавець діяв в межах статті 59 Закону України «Про виконавче провадження». По суті ОСОБА_1 обмежився лише власними поясненнями щодо походження грошових коштів та статусом рахунку, клопотань про витребування доказів не заявлено, не повідомлено про причини неможливості подати такі докази.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Відповідно до частини третьої статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

У пунктах 68, 70-72 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 904/7326/17(провадження № 12-197гс18) вказано, що право сторони виконавчого провадження на звернення зі скаргою до суду пов`язане з порушенням прав такої сторони під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця.

Статтею 451 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Враховуючи подані сторонами докази, надані пояснення, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вимог скарги.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

На підставі зазначеного та керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст. ст. 12, 81, 141, 200, 206, 263-265, 447-453 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

У задоволенні скарги ОСОБА_1 , заінтересовані особи приватний виконавець виконавчого округу Київської області Протченко Богдана Орестівна, стягувач об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Брест-Литовське» про визнання дій незаконними, скасування постанов, зобов`язання вчинити дії відмовити.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її проголошення або складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали виготовлений 06 вересня 2023 року.

Суддя Наталія ПІНКЕВИЧ