БЕРЕЗАНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ провадження 2/356/148/23
Справа № 356/482/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.09.2023 Березанський міський суд Київської області у складі:

головуючого судді Дудар Т.В.

за участю секретаря Харченко Ж.В.

представника позивача Андрійченка В.М.

представника відповідача Бабенка С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Березанського міського суду Київської області в режимі відеоконференції в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

До Березанського міського суду Київської області звернулося АТ КБ «ПриватБанк» (далі позивач, Банк) з позовом до ОСОБА_1 (далі відповідач) про стягнення заборгованості. Свої вимоги обґрунтувало тим, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву № б/н від 12.12.2012. 14.06.2018 відбулась державна реєстрація та змінено повне та скорочене найменування позивача з Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» на Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (скорочена назва АТ КБ «ПриватБанк»).

Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг (далі договір), що підтверджується підписом у заяві.

Відповідач ознайомлений із Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання анкети-заяви, що підтверджується підписом відповідача у анкеті-заяві, де є відповідні запевнення відповідача щодо ознайомлення та надання документів у письмовому виді, а також наказом банку про їх затвердження.

Відповідно до положень Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті позивача АТ КБ «ПриватБанк», що діяв на підставі Ліцензії НБУ № 22 від 29.07.2009, а зараз діє на підставі Ліцензії НБУ № 22 від 05.10.2011, керуючись законодавством України, публічно пропонує невизначеному колу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого публікує «Умови та правила надання банківських послуг», які є публічною офертою, що містять умови та правила надання послуг банком його клієнтам. Таким чином, клієнт отримує доступ до всіх без виключення послуг Банку.

При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно з якою договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Формулярами та стандартними формами є саме «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, згідно з якими обслуговується відповідач.

Як стверджує позивач, заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі.

Виконання відповідачем договору вбачається також із виписки по рахунку та розрахунку заборгованості, де зазначені операції щодо використання кредитного ліміту, операції щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за їх користування.

Отже, підписавши заяву між сторонами у відповідності до ст. 634 ЦК України був укладений договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі, зокрема, умови договору банківського рахунку.

Відповідно до виявленого бажання, відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що визначений довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку.

Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 90000,00 грн, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п. 2.1.2.3, 2.1.2.4 договору, на підставі яких відповідач при укладанні договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його змін (збільшення або зменшення) за рішенням та ініціативою банку.

АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору. Відповідач зобов`язався здійснювати погашення кредиту та процентів внесенням грошей на кредитний рахунок у розмірі не менше мінімального обов`язкового платежу.

У позовній заяві зазначено, що в редакції Умов та правил, що почала діяти з 01.03.2019 згідно з п. 2.1.1.2.12 сторони дійшли згоди, що починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язання клієнта з погашення кредиту, клієнт зобов`язується сплатити на користь Банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4 % - для картки «Універсальна»; 84,0 % - для картки «Універсальна голд».

Відповідно до ч. 2 ст. 1054, ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 13.03.2023 має заборгованість 106064,65 грн, яка складається з: 84016,72 грн заборгованість за тілом кредиту; 0,00 грн заборгованість за нарахованими відсотками; 22047,93 грн заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно зі ст. 625 ЦК України; 0,00 грн нарахована пеня; 0,00 грн нараховано комісії.

Як стверджує позивач, на даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за договором про надання банківських послуг, що є порушенням законних прав та інтересів АТ КБ «ПриватБанк».

Відтак, позивач просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 12.12.2012 у розмірі 106064,65 грн станом на 13.03.2023 та судові витрати у розмірі 2684,00 грн (судовий збір).

В силу приписів пункту 1 ч. 4 ст. 19, п. 1 ч. 6 ст. 19, п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України вказана цивільна справа може бути розглянута в порядку спрощеного позовного провадження.

При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження враховано клопотання представника позивача, те, що дана справа не належить до категорії спорів, визначених ч. 4 ст. 274 ЦПК України, які не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження, ціна позову; значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорія та складність справи; обсяг та характер доказів у справі; кількість сторін.

Ухвалою судді Березанського міського суду Київської області від 05.07.2023 вказану вище позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Клопотання представника позивача задоволено частково. Розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. У задоволенні решти клопотання відмовлено.

Суд створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів, а також надав сторонам строк для подачі відзиву, відповіді на відзив, заперечень.

Кожен з учасників справи мав право безпосередньо знайомитися з матеріалами справи, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Відповідач ОСОБА_1 скористався своїм правом, наданим ст. 178 ЦПК України. 15.08.2023 до канцелярії суду представник відповідача подав відзив на позовну заяву. У відзиві представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог АТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в повному обсязі, судові витрати, включаючи витрати на правничу допомогу, покласти на позивача. Відповідач не погоджується із зазначеним позовом, вважає його необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Представник відповідача вказує, що позивачем не доведено обґрунтування розміру кредитних коштів, які були видані відповідачу та дати виникнення боргового зобов`язання, що позбавляє суд можливості дійти висновку про обґрунтованість позовних вимог. Відповідач не підписував умови та правила надання банківських послуг та тарифи, згідно з якими нараховувалася заборгованість; між позивачем та відповідачем не укладалися будь-які угоди щодо підвищення кредитного ліміту. Як вбачається із доданої позивачем до позовної заяви анкети-заяви, відповідач при її підписанні вказував, що бажаний кредитний ліміт за платіжною карткою кредитка «Універсальна»/Gold становить 8000,00 грн. Проте, позивачем не надано суду доказів на підтвердження укладення кредитного договору, а саме видачі позивачем коштів (копії квитанції, меморіального ордеру тощо), оскільки за нормами ч. 1 ст. 1046, ч. 2 ст. 1054 ЦК України, кредитний договір є укладеним з моменту передання грошей.

Тобто, як стверджує представник відповідача у відзиві, Банк не пред`явив в обґрунтування своїх вимог жодного доказу, що підтверджує отримання відповідачем грошових коштів. З наявних у справі документів неможливо встановити дату видачі кредиту та суму коштів, що була видана. У той же час, навіть долучений позивачем розрахунок такої інформації не містить. З наданого позивачем розрахунку неможливо встановити як саме розраховувалась сума несплачених відсотків за користування кредитом, та які суми коштів були оплачені відповідачем.

Відповідач не погоджується з розрахованою сумою заборгованості та вважає, що розрахунок заборгованості позичальника здійснено неправильно і він є абсолютно необґрунтованим. У цьому розрахунку не зазначено всіх дат погашення позичальником тіла кредиту та відсотків за його користування. Зазначення цих дат є необхідним, оскільки з моменту здійснення позичальником платежів за кредитним договором позивач повинен був нараховувати заборгованість вже на нову суму зобов`язання, що вплинуло би на подальше формування розміру заборгованості. Також у наданому розрахунку не зазначено суму, яка підлягала сплаті кожного місяця, у зв`язку з чим неможливо встановити добросовісність виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором. Таким чином, позивачем не надано ні належного розрахунку, ні жодного належного доказу, який би підтверджував факт заборгованості відповідача у заявленому розмірі, тому вимоги позивача є необґрунтованими. Також відзив містить посилання на те, що роздруківка Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. З огляду на те, що позивачем не надано суду доказів ознайомлення відповідача під підпис зі змістом пам`ятки клієнта, що містить в тому числі тарифи і основні умови обслуговування та кредитування, як про це зазначено в анкеті-заяві, а також зважаючи на те, що долучені до позову Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку не підписані відповідачем і не надано підтверджень, що саме вони були запропоновані відповідачу для ознайомлення, представник відповідача вважає, що відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості, оскільки до такого платежу включені відсотки, нараховані банком, однак, не доведено, що відповідач погодився з розміром та порядком їх сплати, підтвердивши це своїм підписом. Зважаючи на те, що сторонами не було досягнуто згоди щодо підвищення кредитного ліміту, таке підвищення не відповідало волевиявленню відповідача. Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, вбачається, що 15.02.2022 кредитний ліміт було збільшено до 90000,00 грн, а 09.02.2022, останньою дією по кредитному ліміту на рахунку відповідача було зниження кредитного ліміту до 0,00 грн, що лише підтверджує доводи відповідача про відсутність заборгованості перед позивачем та необґрунтованість заявлених позовних вимог. Крім того, у відзиві зазначено, що відповідач планує понести витрати на професійну правничу допомогу у розмірі: підготовка відзиву проти позовної заяви: 5000,00 грн, участь адвоката у судовому засіданні - 3000,00 грн. Якщо припустити, що справа буде розглянута протягом двох судових засідань, то сума витрат відповідача у сумі орієнтовно становитиме 11000,00 грн. Докази понесеним витратам будуть надані відовідачем у строки, встановлені чинним законодавством.

Позивач, скориставшись правом, наданим ст. 179 ЦПК України подав відповідь на відзив, у якій виклав свої пояснення, міркування і аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень і мотиви їх визнання або відхилення. Так, у відповіді на відзив вказано, що на підставі поданої заяви, що разом з Умовами та Правилами зі зразками підписів та відбитками печатки, Тарифами, що розташовані на офіційному сайті Банку складають Договір про надання банківських послуг відповідачу було відкрито картковий рахунок № НОМЕР_1 ключем до карткового рахунку є пластикова картка, яку отримав відповідач та мобільний телефон, який вказав відповідач. Щодо ознайомлення відповідача з умовами та правилами надання банківських послуг у відповіді на відзив зазначено, що позивачем надана до суду копія анкети-заяви від 12.12.2012, з якої чітко вбачається така інформація: персональні дані, адреса проживання та інша додаткова інформація необхідна для отримання кредитної картки. Також до матеріалів позовної заяви долучено «Витяг з Тарифів обслуговування кредитної картки «Універсальна», з якого чітко вбачається, що відповідачу встановлено поточну процентну ставку у розмірі 3,5 % (42 % на рік), вказано розміри комісій та штрафів тощо. Тобто, сторонами при укладенні кредитного договору було досягнуто усі істотні умови договору. Крім того, вищезазначені Умови та Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях Банку та на офіційному сайті Банку. Відповідач підписанням Анкети-заяви позичальника приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг. Заява разом з Умовами та Тарифами є договором про надання банківських послуг. Банк надав до суду виписку з карткового рахунку, де чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже й отримав кредитну картку, оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що позивач частково сплачував заборгованість за договором (погашення відображені в графі «Сума погашення за наданим кредитом»). Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку відповідача баланс станом на дату укладання договору (надана сума кредиту), всі операції за карктовим рахунком (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначеннями суми на балансі рахунку після проведеної операції). Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контр розрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначалися. Твердження відповідача, що в матеріалах справи відсутні докази ознайомлення відповідача з Умовами та Правилами надання банківських послуг не відповідають дійсним обставинам справи.

Щодо мови, якою викладено Умови та Правила надання банківських послуг представник позивача посилається на ст. 10 Конституції України, ст. 6, 627 ЦК України щодо свободи договору, підсумовуючи це тим, що викладення Умов та Правил надання банківських послуг російською мовою не суперечить нормам чинного законодавства.

Крім того, у відповіді на відзив зазначено, що розрахунок заборгованості не є первинним документом за своєю природою, а є інформаційним документом по факту обробки фактичного операційного руху грошових коштів по рахунках кредитної угоди, а також відображує стан нарахувань в певні періоди часу. Тому було надано виписку по рахунку. Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженого наказом Мін`юсту від 12.04.2012 № 578/5, згідно з яким до первинних документів, які фіксують факт виконання госоперації та служать підставою для записів у регістрах бухобліку і в податкових документах, віднесені: касові, банківські документи; повідомлення банків; виписки банків; корінці квитанцій і касових чекових книжок. Із виписки вбачається, що відповідач знімав кредитні кошти, потім частково погашав заборгованість за договром і знову користувався кредитними коштами.

Щодо посилань відповідача на компенсацію витрат на правову допомогу вказано, що АТ КБ «ПриватБанк» вважає, що сума витрат, заявлена представником відповідача, у розмірі 11000,00 грн. не відповідає критеріям розумності, співмірності та справедливості, з огляду на те, що вона значно перевищує встановлені діючим законодавством та нормативно-правовими актми граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу; сума витрат є неспівмірною із складністю цивільної справи, яка віднесена судом до малозначних справ, та не є пропорційною щодо витраченого часу; не є доведеним, що була фактичною та неминучою.

Позивач, належним чином повідомлений про місце, дату і час судового засідання до суду не направив свого представника, подавши разом із позовною заявою клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача.

В судовому засіданні 12.09.2023 була забезпечена участь представника позивача Андрійченка В.М. в режимі відеоконференції.

Відповідач ОСОБА_1 , належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, до суду не з`явився (а.с. 228).

Згідно з ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Підстав, передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України, для відкладення судом розгляду справи, суд не вбачає.

Представник відповідача адвокат Бабенко С.С. в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив, наводячи аргументи, викладені у відзиві. Просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Оголосивши короткий зміст позовної заяви у зв`язку із відсутністю представника позивача, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною 1 ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

В силу приписів ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Доказами згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стаття 15 ЦК України закріплює право особи на захист цивільних прав та інтересів. Так, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що 12.12.2012 ОСОБА_1 звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а. с. 111).

Як вбачається зі Статуту АТ КБ «ПриватБанк» (нова редакція) Наказом Мінфіну від 21 травня 2018 року № 519 (рішенням єдиного акціонера Банку) було змінено тип Банку на приватне та його найменування на акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк». Банк є правонаступником всіх прав та обов`язків публічного акціонерного товариства комерійний банк «ПриватБанк», яке було правонаступником всіх прав та обов`язків закритого акціонерного товариства комеріційний банк «ПриватБанк», яке було правонаступником всіх прав та обов`язків товариства з обмеженою відповідальністю Комерційний банк «ПриватБанк» (а.с. 149-150).

У анкеті-заяві зазначено, що ОСОБА_1 згоден з тим, що ця анкета-заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. Крім того в Анкеті-заяві вказано, що він ознайомлений та згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 12.12.2012 підписана відповідачем ОСОБА_1 , про що свідчить підпис на ній (а.с. 111).

Факт підписання відповідачем зазначеної Анкети-заяви ним не заперечується.

До зазначеної вище Анкети-заяви позивач додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна, 30 днів пільгового пероіду» (а.с. 117).

Також до позовної заяви долучено Паспорт споживчого кредиту, в якому закріплено, зокрема строк договору, строк кредитування, мета отримання кредиту, процента ставка за користування кредитними коштами, порядок повернення кредиту, штрафні санкції тощо, який підписаний відповідачем. Паспорт датований 15.02.2022 (а. с. 112-116).

Зазначений паспорт споживчого кредиту суд оцінює критично, з огляду на те, що відсутні докази ознайомлення з ним відповідача, так само як не видається можливим встановити, яким чином датований 15.02.2022 паспорт споживчого кредиту співвідноситься з договором б/н від 12.12.2012

Згідно з розрахунком заборгованості за договором № б/н від 12.12.2012, укладеним між ПриватБанком та ОСОБА_1 , заборгованість відповідача станом на 13.03.2023 становить 106064,65 грн, яка складається з: 84016,72 грн заборгованість за тілом кредиту; 0,00 грн заборгованість за нарахованими відсотками; 22047,93 грн заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно зі ст. 625 ЦК України; 0,00 грн нарахована пеня; 0,00 грн нараховано комісії (а.с. 9-22).

Факт видачі відповідачу кредитних карток підтверджується наданою позивачем довідкою, відповідно до якої ОСОБА_1 видавались картки з

№ НОМЕР_1 , дата відкриття: 30.10.2017, термін дії: 05/21,

№ НОМЕР_2 , дата відкриття: 01.06.2021, термін дії: 05/24,

№ НОМЕР_3 , дата відкриття: 06.12.2021, термін дії: 07/25,

№ НОМЕР_4 , дата відкриття: 15.02.2022, термін дії: 11/25,

№ НОМЕР_5 , дата відкриття: 15.02.2022, термін дії: 12/25 (а.с. 110).

Відповідач згідно з укладеним договором № б/н від 12.12.2012 отримав можливість користуватися послугами банку, в тому числі і користуватися кредитними коштами в межах встановленого кредитного ліміту.

Факт використання кредитних коштів на підставі укладеного договору ОСОБА_1 та його представник не заперечували, оспорюючи наданий позивачем розрахунок заборгованості та порядок його формування.

Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 , 30.10.2017 було встановлено кредитний ліміт 6000,00 гривень, 05.12.2019 зменшено кредитний ліміт до 3960,00 гривень; 17.12.2019 зменшено кредитний ліміт до 1840.00 гривень; 16.04.2020 зменшено кредитний ліміт до 0,00 гривень; 01.06.2021 збільшено кредитний ліміт до 5000,00 гривень; 14.12.2021 збільшено кредитний ліміт до 75000,00 гривень; 15.02.2022 збільшено кредитний ліміт до 90000,00 гривень, 09.05.2022 зменшено кредитний ліміт до 0,00 гривень (а.с. 109).

Як передбачено п. 63 Постанови Правління Національного банку України № 75 від 04.07.2018 «Про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України» виписка з клієнтського рахунку може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта, якщо вона містить такі реквізити: 1) назву документа (форми); 2) дату складання; 3) найменування клієнта/банку, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) фізичної особи; 4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру за кожною операцією, відображеній у виписці з рахунку клієнта; 5) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у складанні виписки з рахунку клієнта/печатку банку.

Таким чином, виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи (а.с. 23-108), є належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту.

Зазначена виписка з особового рахунку ОСОБА_1 свідчить про те, що він користувався кредитними коштами в межах наданого банком кредитного ліміту, оскільки відповідач купував товари та погашав кредитну заборгованість.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, то це свідчить про порушення прав позивача, яке підлягає захисту шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується факт існування у ОСОБА_1 перед позивачем заборгованості за вищевказаним кредитним договором, яка ним добровільно не сплачується.

Станом на час розгляду справи відповідач не надав доказів сплати ним зазначеної суми заборгованості за тілом кредиту.

ОСОБА_1 , скориставшись своїми процесуальними правами, несучи ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій, до відзиву на позов, не надав контррозрахунку заборгованості, при цьому у відзиві вказавши, що в матеріалах справи не міститься детального розрахунку заборгованості позичальника перед кредитором, з наданого позивачем розрахунку заборгованості неможливо встановити, як саме розраховувалась сума несплачених відсотків за користування кредитом та які суми коштів були оплачені відповідачем; відповідач не погоджується з розрахованою сумою заборгованості та вважає, що розрахунок заборгованості здійснено неправильно і він є абсолютно необґрунтованим.

Перевіривши наданий банком розрахунок заборгованості за кредитним договором, суд дійшов висновку про те, що отримання відповідачем у кредит грошових коштів підтверджено належними доказами по справі і у такого учасника справи, в силу укладеного договору, виникло зобов`язання повернути надані кредитні кошти у розмірі 84016,72 грн.

Відтак, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача суми непогашеного тіла кредиту у сумі 84016,72 грн.

Щодо долученого до позовної заяви Витягу з «Умов та Правил надання банківських послуг», суд виходить з такого.

Частиною 1 ст. 12 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" встановлено, що судочинство і діловодство в судах України проводяться державною мовою.

Відповідно до ст. 9 ЦПК України цивільне судочинство в судах провадиться державною мовою. Суди забезпечують рівність прав учасників судового процесу за мовною ознакою. Суди використовують державну мову в процесі судочинства та гарантують право учасникам судового процесу на використання ними в судовому процесі рідної мови або мови, якою вони володіють. Учасники судового процесу, які не володіють або недостатньо володіють державною мовою, мають право робити заяви, надавати пояснення, виступати в суді і заявляти клопотання рідною мовою або мовою, якою вони володіють, користуючись при цьому послугами перекладача, в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно зі ст. 10 Конституції України державною мовою в Україні є українська мова. Держава забезпечує всебічний розвиток і функціонування української мови в усіх сферах суспільного життя на всій території України. В Україні гарантується вільний розвиток, використання і захист російської, інших мов національних меншин України. Застосування мов в Україні гарантується Конституцією України та визначається законом.

Рішенням Конституційного Суду України № 8-рп/2008 від 22.04.2008 встановлено, що відповідно до ст. 124 Конституції України, суди реалізують державну мову в процесі судочинства та гарантують право громадян щодо використання ними в судовому процесі рідної мови або мови, якою вони володіють, відповідно до Конституції і законів України. Таким чином, Основним Законом України закладено конституційні основи для використання української мови як мови судочинства та одночасно гарантовано рівність прав громадян у судовому процесі за мовною ознакою.

Проте, забезпечення рівності прав громадян у судовому процесі за мовною ознакою, гарантування права громадян на використання ними в судовому процесі рідної мови або мови, якою вони володіють, не може означати абсолютного права сторони (учасника справи) подавати відповідні документи мовою, якою вона володіє, якому кореспондує безумовний обов`язок суду приймати такі документи до розгляду.

Так, Умови та Правила надання банківських послуг, які складені іноземною мовою, не є процесуальними документами в розумінні ЦПК України, а є документами, якими позивач обґрунтовує свою правову позицію.

Вказаний вище Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг не можна вважати належним та допустимим доказом у справі, з огляду на те, що він викладений іноземною мовою, а до матеріалів справи не долучено їх переклад на державну мову, якою згідно приписів ст. 10 Конституції України, є українська мова.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

В силу приписів п. 1 ч. 1 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства (ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (ст. 1054 ЦК України).

Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Як визначено ч. 1, 2 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець, у даному випадку АТ КБ «ПриватБанк».

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Як визначено ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

У Анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 12.12.2012, підписаній відповідачем, процентна ставка не зазначена.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема 22047,93 грн заборгованість за простроченими відсотками.

При обґрунтуванні позовних вимог в цій частині позивач, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором б/н від 12.12.2012, посилається на «Тарифи» та Умови та Правила надання банківських послуг як невід`ємні частини спірного договору.

Однак, вказані вище Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг не містять підпису відповідача.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цим Витягом з Тарифів та Витягом з Умов та Правил надання банківських послуг відповідач ознайомився і погодився з ними, підписуючи Анкету-заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (12.12.2012) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (22.06.2023), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень.

Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

До такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17.

Як стверджує позивач і на що він посилається в позовній заяві, в редакції Умов та Правил, що почала діяти з 01.03.2019 згідно з п. 2.1.1.2.12, сторони дійшли згоди, що, починаючи з 181 го дня з моменту порушення зобов`язання клієнта з погашення кредиту, клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого кредиту, які відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості у розмірі: 86,4 % - для картки «Універсальна»,; 84,0 % - для картки «Універсальна голд».

Однак, суд дійшов висновку, що такий розмір відсотків не був узгоджений сторонами, а позивачем до справи не долучено жодних доказів обізнаності відповідача ОСОБА_1 про застосування такого розміру відсотків у випадку несвоєчасного повернення кредитних коштів.

Відтак, на підставі наданих позивачем доказів суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог АТ «КБ «ПриватБанк» в частині стягнення з відповідача заборгованості за простроченими відсотками.

Таким чином, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає таке.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, і питання як розподілити між сторонами судові витрати.

Частиною 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору (ч. 1, 2 ст. 134 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України).

У відзиві на позовну заяву представник відповідача навів попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які понесе і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи відповідач, а саме: 11 000,00 гривень на професійну правничу допомогу, у тому числі участь адвоката у судовому засіданні.

Однак, станом на час розгляду справи доказів на підтвердження витрат на правничу допомогу відповідачем не надано. До відзиву додано лише ордер.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Позивач при пред`явленні позову до суду сплатив судовий збір в сумі 2684,00 грн (а.с. 152).

Таким чином, з огляду на часткове задоволення позовних вимог, із ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь позивача 2126 (дві тисячі сто двадцять шість) гривень 05 копійок на відшкодування понесених позивачем судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст. 11,15-16, 509, 526, 633, 634, 638, 1048-1049, 1054 ЦК України, ст. 4, 5, 12-13, 76-81, 141, 142, 258-259, 268, 273 -274, 354-356 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 12.12.2012 у розмірі 84016 (вісімдесят чотири тисячі шістнадцять) гривень 72 копійки заборгованість за тілом кредиту.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на відшкодування судових витрат по сплаті судового збору 2126 (дві тисячі сто двадцять шість) гривень 05 копійок.

У задоволенні решти вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Позивач: Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», місцезнаходження: вул. Грушевського, 1 Д, м. Київ, , рах. № НОМЕР_6 .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання якого зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_7 .

Повний текст рішення буде складено 26 вересня 2023 року.

Суддя Т. В. Дудар