ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 536/1939/21 Номер провадження 22-ц/814/3050/23Головуючий у 1-й інстанції Колотієвський О.О. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 серпня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів Одринської Т.В., Панченка О.О.,

при секретарі Філоненко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Кременчуцького районного суду Полтавської області від 12 липня 2022 року та на рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 01 грудня 2022 року (з урахуванням заперечень на ухвали Кременчуцького районного суду Полтавської області від 23 лютого 2022 року, від 29 березня 2022 року, від 24 січня 2023 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Полтаваобленерго» про визнання незаконними дії щодо відключення електропостачання, відшкодування моральної та матеріальної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до акціонерного товариства «Полтаваобленерго» (далі АТ «Полтаваобленерго») про визнання незаконними дії щодо відключення електропостачання, відшкодування моральної та матеріальної шкоди.

Позовна заява обґрунтована тим, що з 05 листопада 2018 року по 31 грудня 2018 року позивачу, хасидці по віросповіданню, за місцем проживання: АДРЕСА_1 , було умисно створено відповідачем завідомо недостовірну заборгованість за спожиту електроенергію в розмірі 691,91 грн на покази лічильника 16242, у зв`язку з чим було здійснено відключення електропостачання вказаного домоволодіння.

На думку позивача, АТ «Полтаваобленерго» сфальсифікувало докази заборгованості, оскільки попередження за вказану заборгованість датоване «11.10.20018р.», а також у ньому зазначено, що у випадку несплати заборгованості - буде відімкнено електропостачання «25.10.20018р.».

Зауважено, що батько позивача неодноразово надавав працівникам відповідача розрахункові книжки, що підтверджують факт оплати споживачем за спожиті послуги з надання електропостачання.

Відтак, на думку позивача, відключення електроенергії 05 листопада 2018 року відбулося внаслідок неправомірних дій відповідача, що є енергопостачальником, та на підставі сфальсифікованих останнім доказів, що в свою чергу пов`язано з віросповіданням її сім`ї.

У зв`язку з відключенням електроенергії, позивач була позбавлена можливості користуватися, зокрема, послугами мережі «Інтернет», що призвело до обмеження права на свободу вираження поглядів. Наголошено, що за час відімкнення електроенергії, нею сплачувались кошти за отримання послуг щодо надання з`єднання з інтернетом, які вона фактично не могла спожити, у розмірі 373,33 грн.

Крім того, батьки позивача зазнали моральних страждань, оскільки не знали як пережити відверте їх приниження відповідачем, що пов`язано з їх віросповіданням.

Також позивач, з метою освітлення помешкання, була вимушена придбати керосинову лампу та керосин, що свідчить про завдання їй відповідачем реальних збитків на суму 258,00 грн.

Розмір завданої моральної шкоди ОСОБА_1 визначила з урахуванням отриманих АТ «Полтаваобленерго» коштів від реалізації продукції за 2017 рік, вказавши 10 % від таких коштів, що, за розрахунками позивача, становить 669310200,00 грн.

На підставі вищевикладеного, ОСОБА_1 прохала суд ухвалити рішення, яким:

- визнати відключення електропостачання в якості енергопостачальника з боку AT «Полтаваобленерго», що тривало поки діяв цей енергопостачальник протягом багатьох днів, а саме з 05 листопада 2018 року по 31 грудня 2018 року (загалом 57 днів), шляхом знущань з хасидів в попередженні з далекого майбутнього з «11.10.20018 р.», шляхом порушення підпункту 2 пункту 7.5. розділу VII ПРРЕЕ (в редакції від 14 березня 2018 року) та по апріорі недостовірному боргу в розмірі 691,91 грн на покази лічильника 16242, який протиправно створили в Велико-Кохнівській філії АТ «Полтаваобленерго», яка взагалі не має юридичної правоздатності та яка умисно та протиправно, посягаючи на судову владу України, без наказного провадження без виключно належних та достовірних доказів заборгованості, що визнаються Верховним Судом, створила цей завідомо недостовірний борг, а потім протиправно, принижуючи хасидів за наше віросповідання, ще й відключала електропостачання - визнати незаконною пряму дискримінацією хасидів за їхнє віросповідання;

- зобов`язати AT «Полтаваобленерго» відшкодувати хасидці ОСОБА_1 моральну та матеріальну шкоду за дискримінацію через протиправне відключення послуг з електропостачання з 05 листопада 2018 року по 31 грудня 2018 року по завідомо недостовірному боргу в розмірі 691,91 грн на покази лічильника 16242 в розмірі 669 310 831,33 грн;

- вирішити питання про розподіл судових витрат шляхом ухвалення додаткового рішення після розгляду справи по суті.

Короткий зміст оскаржуваних судових рішень

Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 23 лютого 2022 року клопотання позивача ОСОБА_1 про застосування заходів процесуального примусу задоволено.

Застосовано до Голови правління АТ «Полтаваобленерго» Стройного Р.В. заходи процесуального примусу.

Стягнуто із Голови правління АТ «Полтаваобленерго» Стройного Р.В. на користь держави штраф в розмірі 0,3 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 744,30 грн.

Підготовче провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до АТ «Полтаваобленерго» про визнання дій протиправними та відшкодування шкоди закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

Повторно зобов`язано відповідача направити відповіді на поставлені у заяві позивача питання в порядку статті 93 ЦПК України, на адресу позивача.

Призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

Клопотання позивача ОСОБА_1 про виклик свідка задоволено та викликано в судове засідання для допиту в якості свідка ОСОБА_2 .

Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 29 березня 2022 року визнано заяви №5 та №6 ОСОБА_1 про відвід судді Даніліної Ж.О. необґрунтованими.

Заяву судді Кременчуцького районного суду Полтавської області Даніліної Ж.О. про самовідвід задоволено.

Відведено суддю Кременчуцького районного суду Полтавської області Даніліну Ж.О. від розгляду цивільної справи №536/1939/21 за позовом ОСОБА_1 до АТ «Полтаваобленерго» про визнання незаконними дії щодо відключення електропостачання, відшкодування моральної та матеріальної шкоди.

Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 12 липня 2022 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про роз`яснення ухвали Кременчуцького районного суду Полтавської області від 29 березня 2022 року про відвід відмовлено.

Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 01 грудня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до АТ «Полтаваобленерго» про визнання незаконними дії щодо відключення електропостачання, відшкодування моральної та матеріальної шкоди відмовлено.

Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 24 січня 2023 року заяву судді Колотієвського О.О. про самовідвід задоволено.

Цивільну справу №536/1939/21 за позовом ОСОБА_1 до АТ «Полтаваобленерго» про визнання незаконними дії щодо відключення електропостачання, відшкодування моральної та матеріальної шкоди передано до канцелярії Кременчуцького районного суду Полтавської області для вирішення питання про передачу іншому судді, у порядку, встановленому статтею 33 ЦПК України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

З вищевказаними судовими рішеннями не погодилася ОСОБА_1 та оскаржила їх в апеляційному порядку, подавши до суду апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 прохала суд: 1) скасувати рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 01 грудня 2022 року та постановити нове, яким повністю задовольнити всі позовні вимоги ОСОБА_1 ; 2) скасувати ухвалу Кременчуцького районного суду Полтавської області від 12 липня 2022 року; 3)скасувати ухвалу Кременчуцького районного суду Полтавської області від 24 січня 2023 року; 4) скасувати ухвалу Кременчуцького районного суду Полтавської області від 29 березня 2022 року та ухвалити нове судове рішення, яким визнати обґрунтованими заявлені ОСОБА_1 підстави для відводу судді Даніліної Ж.О. та задовольнити відвід судді Даніліної Ж.О. по цій справі заявлений позивачем ОСОБА_1 ; 5) скасувати частково ухвалу Кременчуцького районного суду Полтавської області від 23 лютого 2022 року в частині щодо зазначення суддею завідомо неправдивої інформації, що ОСОБА_3 , як представник відповідача, щось заперечувала проти позовних вимог позивача та ухвалити щодо скасованої частини нове, встановивши, що ОСОБА_3 апріорі не є представником у цивільній справі №536/1939/21, а її довіреність виготовлена шляхом порушення Конституції України, а також встановити, що жоден законний представник відповідача вдруге в попереднє судове засідання не з`явилися, та встановити, що відповідач відзиву на позовну заяву не подав, а отже законним шляхом апріорі не заперечував проти повного задоволення всіх позовних вимог позивача, як і не заперечував проти повного визнання обставин, які визнаються позивачем, тому ухвала про відмову визнання обставин, що визнаються сторонами у справі відсутня; 6) на всі зазначені порушення відреагувати постановленням окремих ухвал.

Позиції учасників справи

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі зазначено, що у рішенні Кременчуцького районного суду Полтавської області від 01 грудня 2022 року місцевим судом порушено суверенне право позивача на справедливий суд, оскільки в резолютивній частині рішення вказано, зокрема, що апеляційна скарга подається до Полтавського апеляційного суду через Кременчуцький районний суд Полтавської області, а звернувшись із заявою про роз`яснення у цій частині судового рішення їй було відмовлено.

Крім того, суд першої інстанції сфальсифікував обставини справи, вказавши, що відповідач заперечував проти позову, однак матеріали справи не містять в собі будь-яких процесуальних документів поданих АТ «Полтаваобленерго», що підтверджували вказане.

Наголошено, що позивач не належить до релігії та не сповідує жодної релігії, а живе по Кадош ТОРА, так як це заповідано Всемогутнім.

Також місцевим судом під головуванням судді Колотієвського О.О. була надана правнича допомога, оскільки суддя під час розгляду справи вказав відповідачу на неможливість представлення його інтересів у суді під час розгляду даної справи ОСОБА_3 , оскільки справа не є малозначною. Також даним суддею вчинялися дії щодо затягування розгляду справи, що полягало в перенесенні розгляду справи більш ніж на 2 місяці.

Суддя місцевого суду дискримінував свідка по справі за його віросповідання хасида ОСОБА_2 , не вказавши в оскаржуваному рішенні його прізвища, ім`я та по батькові. Дискримінації зазнав і представник позивача адвокат Шамшурін Ю.В., оскільки у рішенні відсутні будь-які відомості про здійснення ним захисту позивача.

Місцевим судом не було повністю встановлено обставини справи, оскільки відповідачем не заперечувався факт неправомірного складення ним попередження про заборгованість і наслідки її несплати, однак суд першої інстанції це проігнорував.

Наголошено, що позивач у зв`язку з відключенням електроенергії не змогла скористатися послугами надання підключення до мережі «Інтернет», що в свою чергу обмежило її доступ до навчання.

Судом першої інстанції не були взяті до уваги додатково подані докази, зокрема, відповіді АТ «Полтаваобленерго» на заяви позивача.

Крім того, суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваних судових рішень проігнорував практику Верховного Суду та Європейського суду з прав людини.

Також в ухвалі Кременчуцького районного суду Полтавської області від 12 липня 2022 року помилково вказано, що дане судове рішення оскарженню не підлягає, що в свою чергу позбавило можливості позивача оскаржити її в апеляційному порядку у встановлені процесуальним законодавством строки.

Суддя Колотієвський О.О., винісши ухвалу від 24 січня 2023 року, фактично усунувся від виконання покладених на нього обов`язків роз`яснення ухваленого ним рішення, що в свою чергу суперечить позицію Великої Палати Верховного Суд.

Щодо відзиву на апеляційну скаргу

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Щодо явки та позиції учасників справи в суді апеляційної інстанції

24 серпня 2023 року на електронну адресу Полтавського апеляційного суду надійшла заява від ОСОБА_1 , в якій позивач прохала суд розгляд поданої нею апеляційної скарги здійснювати за її відсутності.

Крім того, ОСОБА_2 також направив до суду апеляційної інстанції заяву, в якій прохав розгляд справи здійснювати за його відсутності.

Інші учасники справи, будучи повідомлені про час, дату та місце судового засідання, на розгляд справи не з`явилися.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до наступного висновку.

Позиція апеляційного суду

Щодо порушення прав ОСОБА_1 .

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Таким чином, зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

При цьому захисту у суді підлягає не лише порушене суб`єктивне право, а й охоронюваний законом інтерес.

У рішенні Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 надано офіційне тлумачення поняття «охоронюваний законом інтерес» як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Тобто інтерес особи має бути законним, не суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам і відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу, офіційне тлумачення якого надано у резолютивній частині згаданого рішення Конституційного Суду України.

Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Вирішуючи спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити, чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) порушено провадження у справі, належним позивачем. Відсутність права на позов в матеріальному розумінні тягне за собою прийняття рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин, оскільки лише наявність права обумовлює виникнення у інших осіб відповідного обов`язку перед особою, якій таке право належить і яка може вимагати виконання такого обов`язку (вчинити певні дії або утриматись від їх вчинення) від зобов`язаних осіб.

Тобто, лише встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, приймає рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Відсутність порушеного права й інтересу встановлюється при розгляді справи по суті та є самостійною підставою для ухвалення судом рішення про відмову в позові.

Вищевказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09 серпня 2023 року по справі № 161/20678/21.

Звертаючись до суду із позовом, позивач посилалася на те, що порушення її прав відповідачем полягає у відключенні електропостачання за адресою: АДРЕСА_1 , по умисно створеному завідома недостовірному боргу в розмірі 691,91 грн, що пов`язано з дискримінацією її сім`ї через їх віросповідання.

Відносини з приводу постачання фізичним особам електричної енергії регулюються статтею 714 ЦК України, положеннями Закону України від 13 квітня 2017 року № 2019-VIII «Про ринок електричної енергії», ПРРЕЕ (у редакції, що діяла під час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Відповідно до пункту 84 статті 1 Закону України «Про ринок електричної енергії» споживач - фізична особа, у тому числі фізична особа - підприємець, або юридична особа, що купує електричну енергію для власного споживання.

Згідно з частиною третьою статті 49 Закону України «Про ринок електричної енергії» основний споживач зобов`язаний укласти з оператором системи розподілу, на території здійснення ліцензованої діяльності з розподілу якого розташовані його мережі, договір про спільне використання електричних мереж за типовою формою, затвердженою регулятором.

Відповідно до частини третьої статті 58 Закону України «Про ринок електричної енергії» споживач зобов`язаний: 1) сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів; 2) надавати постачальникам послуг комерційного обліку, з якими він уклав договір, доступ до своїх електроустановок для здійснення монтажу, технічного обслуговування та зняття показників з приладів обліку споживання електричної енергії; 3) дотримуватися правил технічної експлуатації, правил безпеки під час експлуатації власних електроустановок, нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії, та умов укладених договорів; 4) врегулювати у порядку, визначеному кодексом систем розподілу, відносини щодо технічного забезпечення розподілу електричної енергії з оператором системи розподілу.

Згідно зі частиною першою статті 77 Закону України «Про ринок електричної енергії» учасники ринку, які порушили нормативно-правові акти, що регулюють функціонування ринку електричної енергії, несуть відповідальність згідно із законом.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, позивачем до суду першої інстанції не надано доказів існування договірних відносин з відповідачем, що підтверджували б факт можливого порушення її прав останнім як споживача електричних ресурсів.

Крім того, з паспорту громадянина України ОСОБА_1 вбачається, що місцем її реєстрації є відмінна адреса від місця відключення електроенергії, а належних, достатніх доказів її проживання за адресою: АДРЕСА_1 , у період обмеження електропостачання матеріали справи не містять.

У зв`язку з вищевказаним, суд апеляційної інстанції вважає, що позивачем не було доведено порушення, невизнання або оспорювання її цивільних прав та інтересів відповідачем, оскільки наявність у судовому порядку будь-яких договірних відносин між сторонами справи не була доведена.

Також колегія суддів вважає за потрібне зазначити, що посилання позивача на дискримінацію зі сторони відповідача за віросповідання ОСОБА_1 та членів її сім`ї не знайшло свого підтвердження, оскільки зі слів останньої, відключення від електропостачання домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , відбулося у зв`язку із несплатою заборгованості за спожиту електричну енергію, що в свою чергу є правом оператора системи (п.п.5 п.5.1.1 ПРРЕЕ). Слід наголосити, що під час розгляду даної справи, позивачем не було надано доказів незаконності нарахування постачальником такої заборгованості, а в подальшому відключення домоволодіння від електроенергії.

У постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року в справі №197/1330/14-ц вказано, що «причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами. При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. У випадку, коли протиправна поведінка, яка створила конкретну можливість завдання шкоди, перетворює її у дійсність тільки в разі приєднання до неї протиправної дії третіх осіб, має встановлюватися юридично значимий причинний зв`язок як з поведінкою, яка створила конкретну можливість (умови для завдання шкоди), так і з діями, які перетворили її у дійсність (фактичне завдання шкоди)».

Відтак, оскільки позивачем не доведено порушення її прав відповідачем, та відповідно не встановлено наявність протиправних дій чи бездіяльності відповідача, тому відсутні правові підстави для задоволення вимог позивача про стягнення матеріальної та моральної шкоди, які є похідними.

Щодо ухвали Кременчуцького районного суду Полтавської області від 12 липня 2022 року

Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 12 липня 2022 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про роз`яснення ухвали Кременчуцького районного суду Полтавської області від 29 лютого 2022 року про відвід відмовлено.

Вказано, що ухвала оскарженню не підлягає.

За заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз`яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення (частини перша статті 271 ЦПК України).

Подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання (частини друга статті 271 ЦПК України).

В ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року в справі № 904/2526/18 зазначено, що «роз`яснення судового рішення - це засіб виправлення недоліків судового акта, який полягає в усуненні неясності судового документа. Тобто йдеться про викладення судового рішення у більш ясній і зрозумілій формі. Необхідність такого роз`яснення випливає з обставин неоднозначного розуміння рішення суду з метою його виконання. Здійснюючи роз`яснення судового рішення, суд викладає більш повно і зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін до рішення по суті і не торкаючись тих питань, які не були предметом судового розгляду. Якщо фактично порушується питання про зміну рішення, або про внесення до нього нових даних, або про роз`яснення мотивів прийняття рішення, або фактично про встановлення чи зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд відмовляє в роз`ясненні рішення. Частиною другою статті 245 ГПК України встановлено, що подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання. Із зазначеної норми вбачається, що роз`ясненню підлягають не всі судові рішення, а лише ті, які підлягають виконанню, порядок здійснення якого визначено Законом України від 2 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження».

В ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 06 жовтня 2020 року в справі № 233/3676/19 вказано, що «необхідність роз`яснення судового рішення може бути зумовлена його нечіткістю в резолютивній частині, коли воно є неясним та незрозумілим для осіб, стосовно яких воно ухвалене, або які будуть здійснювати його виконання. Тобто це стосується випадків, коли рішення містить положення, які викликають суперечки щодо його розуміння та під час його виконання. Отже, в ухвалі про роз`яснення судового рішення суд викладає більш повно та зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не змінюючи при цьому суті рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Водночас суд, роз`яснюючи рішення, не вносить зміни в існуюче рішення. Разом із цим Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що відповідно до частини другої статті 271 ЦПК України подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання. Зі змісту цієї норми убачається, що роз`ясненню підлягають не всі судові рішення, а лише ті, які підлягають виконанню, зокрема, у порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження».

Оскільки позивач звернулася до місцевого суду із заявою про роз`яснення ухвали Кременчуцького районного суду Полтавської області від 29 березня 2022 року, яким визнано заяви №5 та №6 ОСОБА_1 про відвід судді Даніліної Ж.О. необґрунтованими, а заяву судді Кременчуцького районного суду Полтавської області Даніліної Ж.О. про самовідвід задоволено, то таке судове рішення не підлягає примусовому виконанню, а тому відсутні підстави для його роз`яснення.

Відтак, суд першої інстанції правильно дійшов до висновку про відмову у роз`ясненні вище вказаного судового рішення, а помилкове зазначення місцевим судом про порядок оскарження такої ухвали, не впливає на її законність та обґрунтованість.

Щодо заперечень на ухвали Кременчуцького районного суду Полтавської області від 23 лютого 2022 року, від 29 березня 2022 року, від 24 січня 2023 року

У статті 353 ЦПК України наведено перелік ухвал, на які можуть бути подані скарги окремо від рішення. Крім того, у частині другій даної статті зазначено, що заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Оскільки ухвали Кременчуцького районного суду Полтавської області від 23 лютого 2022 року, від 29 березня 2022 року, від 24 січня 2023 року не підлягають окремому оскарженню, то при апеляційному перегляді рішення суду беруться до уваги заперечення на такі судові рішення.

Щодо ухвали Кременчуцького районного суду Полтавської області від 23 лютого 2022 року, то позивачем зазначено, що суддею місцевого суду у вказаному судовому рішенні вказано недостовірну інформацію щодо невизнання представником відповідача в підготовчому судовому засіданні позовних вимог ОСОБА_1 .

Після прослуховування фонограми судового засідання, яке відбулося в Кременчуцькому районному суді Полтавської області 23 лютого 2022 року, та дослідження матеріалів справи, вбачається, що представником відповідача будь-які заяви чи клопотання не були заявлені чи подані, у тому числі й про визнання позову. Натомість у матеріалах справи містяться додаткові пояснення відповідача, які надійшли до місцевого суду 26 січня 2022 року, в яких останній, зокрема, заперечував проти позовних вимог ОСОБА_1 (т.1, а.с. 103-111).

Крім того, колегія суддів зазначає, що у зв`язку з неналежним направленням АТ «Полтаваобленерго» переліку відповідей на поставлені позивачем питання, голова правління АТ «Полтаваобленерго» був підданий заходам процесуального примусу, шляхом накладення на останнього штрафу.

Щодо ухвали Кременчуцького районного суду Полтавської області від 29 березня 2022 року, то позивач не погоджується із прийнятим судовим рішенням суду першої інстанції щодо визнання її заяв про відвід судді необґрунтованими.

Колегія суддів наголошує, що визнавши необґрунтованими заяви ОСОБА_1 про відвід судді Даніліної Ж.О., суддя місцевого суду за для уникнення зі сторони позивача недовіри до суду задовольнила свою заяву про самовідвід, у результаті чого, відповідно до статті 33 ЦПК України, було здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи та визначено новий склад суддів.

Відтак, незадоволення поданих ОСОБА_1 заяв про відвід судді не вплинули на права та обов`язки останньої в цілому, та на законність та обґрунтованість рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 01 грудня 2022 року зокрема.

Щодо ухвали Кременчуцького районного суду Полтавської області від 24 січня 2023 року, то довід позивача, що відвід судді місцевого суду є незаконним, оскільки останній таким чином порушив імперативні вимоги закону про роз`яснення судового рішення, не беруться судом апеляційної інстанції до уваги.

Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 червня 2018 року по справі № 800/507/17 зазначено, що право роз`яснення судового рішення належить лише суду, який постановив відповідне рішення.

Згідно з пунктом 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року за № 14 роз`яснення рішення суду можливе тоді, коли воно не містить недоліків, що можуть бути усунені лише ухваленням додаткового рішення, а є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію. Зазначене питання розглядається судом, що ухвалив рішення, і в увалі суд викладає більш повно та якісно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Роз`яснення рішення не допускається, якщо воно виконане або закінчився установлений законом строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до виконання.

За змістом вищенаведеного вбачається, що роз`яснення судового рішення віднесено до компетенції суду, що його ухвалив, а не конкретно визначеного судді.

Щодо інших доводів апеляційної скарги

Вказівка у резолютивній частині рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 01 грудня 2022 року, що апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду через Кременчуцький районний суд Полтавської області ніяким чином не впливає на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення. Крім того, позивач та свідок позивача, будучи обізнаними зі своїми процесуальними правами, апеляційні скарги подали до Полтавського апеляційного суду у строки, що передбачені ЦПК України.

Окремо слід наголосити, що порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, з підстав, що передбачені частиною третьою статті 376 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як передбачено пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, який всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідив надані сторонами докази, із дотриманням норм процесуального права, правильно застосував норми матеріального права і ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

Отже, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу Кременчуцького районного суду Полтавської області від 12 липня 2022 року та рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 01 грудня 2022 року (з урахуванням заперечень на ухвали Кременчуцького районного суду Полтавської області від 23 лютого 2022 року, від 29 березня 2022 року, від 24 січня 2023 року) -без змін.

Щодо судових витрат

За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Зважаючи на те, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат та відсутні підстави для розподілу судових витрати за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Кременчуцького районного суду Полтавської області від 12 липня 2022 року та рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 01 грудня 2022 року (з урахуванням заперечень на ухвали Кременчуцького районного суду Полтавської області від 23 лютого 2022 року, від 29 березня 2022 року, від 24 січня 2023 року) - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 24 серпня 2023 року.

Головуючий В.П. Пікуль

Судді Т.В. Одринська

О.О. Панченко