Справа № 199/2650/23
РІШЕННЯ

Іменем України

22.08.2023 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі: головуючого судді Руденко В.В., при секретарі Божко А.В., за участі представників сторін ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання недійсним договору дарування, скасування запису про державну реєстрацію, визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності в порядку поділу майна подружжя, стягнення збитків, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду із позовом до відповідачів про визнання недійсним договору дарування, скасування запису про державну реєстрацію, визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності в порядку поділу майна подружжя, стягнення збитків. В обґрунтування своїх вимог у кінцевій редакції від 07.06.2023 року зазначила, що вона та ОСОБА_4 з 21.06.2003 до 12.12.2018 перебували у зареєстрованому шлюбі.

За час шлюбу на ім`я ОСОБА_4 подружжя за спільні кошти придбало нерухоме майно:

-52/100 часток домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , згідно договору купівлі-продажу домоволодіння від 24.07.2013, укладеного між ОСОБА_4 з одного і ОСОБА_6 , ОСОБА_7 з іншого боку та посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального Сусловим М.Є.;

-48/100 часток домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , згідно договору купівлі-продажу домоволодіння від 20.04.2017, укладеного між ОСОБА_4 з одного і ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 з іншого боку та посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального Колодієм P.O.

У подальшому ОСОБА_4 отримав висновок щодо технічної можливості поділу майна № 27/12/19-1 від 27.12.2018, складеного ФОП ОСОБА_12 , відповідно до якого домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , за технічними показниками може бути поділено на:

1)вбудоване офісно-торгове приміщення № 1 в зблокованому житловому будинку та в прибудовах а-1, А2-1, А3-1, А4-1, загальною площею 168 кв.м, а1 - ганок, за адресою: АДРЕСА_1 ;

2)А-1 - зблокований житловий будинок (загальна площа 86,8 м2, житлова площа 50,6 м2). а1-1, А1-1 - прибудови, а, а2 - ґанок, Б, И - гараж, В, Ж - вбиральня, Г, Д, Е, Л - навіс, З, С - душ, М - альтанка, Т - навіс, за адресою: АДРЕСА_1 .

28.12.2018 державним реєстратором на підставі вказаного висновку ФОП ОСОБА_12 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено запис про право власності (№ 29895238) на об`єкт нерухомого майна (реєстраційний номер 101) - зблокований житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 86,8 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 .

Також 28.12.2018 державним реєстратором на підставі вказаного висновку ФОП ОСОБА_12 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено запис про право власності (№ 29768657) ОСОБА_4 на об`єкт нерухомого майна (реєстраційний номер 101) - офісно-торгове приміщення загальною площею 168,0 кв.м, за адресою: АДРЕСА_2 .

Тобто, з 28.12.2012 домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 було поділене на два окремі об`єкти нерухомого майна:

1) зблокований житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 86,8 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 ;

2) офісно-торгове приміщення загальною площею 168 кв.м, за адресою: АДРЕСА_2 .

03.09.2019 року, тобто після розірвання шлюбу з ОСОБА_4 , позивач надала нотаріально посвідчену згоду на дарування ОСОБА_4 ОСОБА_5 спільного майна подружжя, набутого за час шлюбу - житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , та земельної ділянки площею 0,100 га, кадастровий номер :01:459:0018, на його умовах і на його розсуд.

10.10.2019 року ОСОБА_4 на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Колодієм Романом Олександровичем та зареєстрованого у реєстрі за № 651, подарував ОСОБА_5 житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 86,8 квадратних метрів.

30.09.2021 ОСОБА_3 звернулась до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська із позовом до відповідачів про визнання недійсним вищевказаного договору дарування № 651 від 10.10.2019 (справа № 202/6588/21), який в подальшому був переданий на розгляд Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська. В ході розгляду даної справи ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 17.05.2022 витребувано у приватного нотаріуса Колодія P.O. належним чином завірену копію нотаріальної справи по посвідченню договору дарування № 651 від 10.10.2019 щодо нерухомого майна, розташованого в АДРЕСА_1 . Під час розгляду справи № 202/6588/21 позивач додатково перевірила чи не змінився власник спільного з ОСОБА_4 майна, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , та встановила, що це майно ОСОБА_4 також подарував ОСОБА_5 .

Як вбачається із інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого чайна за параметрами запиту « АДРЕСА_2 » до Державного реєстру речових прав внесено відомості про об`єкт нерухомого майна за вказаною адресою, власником якого є ОСОБА_5 на підставі договору дарування № 655 від 10.10.2019, що посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Колодієм P.O.

Тобто, ОСОБА_4 подарував ОСОБА_5 нерухоме майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя та набуте під час шлюбу - приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , площею 168,0 кв.м.

Однак відповідач ОСОБА_4 не повідомляв позивача про таке відчуження та не отримав згоду останньої на відчуження цього майна. При цьому в заяві від 03.09.2019 року позивач не надавала ОСОБА_4 згоду на дарування цього нерухомого майна, оскільки в ній чітко вказано, що згода надана на дарування нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (без «приміщення 1»). Крім того, позивач не надавала ОСОБА_4 будь-яку іншу згоду в будь-якій формі на дарування ОСОБА_5 цього майна.

У момент укладення договору дарування № 655 (тобто, 10.10.2019) шлюб між позивачем та ОСОБА_4 було розірвано, однак поділ спільного сумісного майна, набутого за час шлюбу, на той час не було проведено ні у добровільному, ні у судовому порядку.

Отже, ОСОБА_4 було незаконно відчужено спільне сумісне майно подружжя за відсутності нотаріально посвідченої згоди позивача на таке відчуження, що свідчить про недійсність такого правочину.

Крім того позивач зазначає, що з моменту державної реєстрації фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 отримувала дохід від підприємницької діяльності в результаті надання в оренду тих самих об`єктів нерухомого майна, які під час здійснення підприємницької діяльності здавав у оренду ОСОБА_4 і припускає, що отриманий ОСОБА_5 дохід був не менший, ніж отриманий дохід ОСОБА_4 . Сумарно орієнтовний розмір отриманого ОСОБА_5 доходу від здійснення підприємницької діяльності за 2019 - 2022 роки може становити 1000655,50 грн., з яких частка позивача може становити 250163,88 грн. і є половиною доходу, отриманого від здачі в оренду (найм) спільно нажитого під час шлюбу нерухомого майна позивача та ОСОБА_4 , котре є предметом оспорюваного правочину.

У зв`язку з викладеним просила суд, визнати недійсним договір дарування від 10.10.2019, укладений між відповідачами, що посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Колодієм Романом Олександровичем та зареєстрований у реєстрі за № 655, про дарування офісно-торгового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 . Скасувати запис про державну реєстрацію права власності ОСОБА_5 (номер запису 33618529 від 10.10.2019) на офісно-торгове приміщення за адресою: АДРЕСА_2 . Визнати офісно-торгове приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , спільною сумісною власністю ОСОБА_3 і ОСОБА_4 . В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину офісно-торгового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 . В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину офісно-торгового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 . Стягнути із ОСОБА_4 збитки у розмірі 250163,88 грн. Вирішити питання про стягнення судових витрат.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити, надав суду пояснення, аналогічні викладеним у позові.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні проти позову заперечував, надавши пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на позов, де зазначив, що фактично 10 жовтня 2019 року відповідачем ОСОБА_4 на підставі трьох нотаріально посвідчених договорів дарування було відчужено на користь своєї матері три об`єкта: земельну ділянка, офісно-торгове приміщення, зблокований житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Як вказано тексті оспорюваного договору дарування офісно-торгового приміщення від 10.10.2019 року (реєстровий № 655), це офісно-торгове приміщення є спільною сумісною власністю дарувальника, згода подружжя була отримана у встановленому порядку. 03 вересня 2019 року позивачка ОСОБА_3 подавала заяву, яка 03.09.2019 року посвідчена приватним нотаріусом ДМНО Колодієм P.O. (реєстровий № 650), якою надала згоду своєму колишньому чоловікові ОСОБА_4 на дарування на користь його матері ОСОБА_5 трьох об`єктів нерухомого майна: 1) житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 ; 2) офісно-торгового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 ; 3) земельної ділянки площею 0,100 га, кадастровий номер :01:459:0018, за адресою: АДРЕСА_1 . Таким чином, при укладанні оспорюваного договору дарування повною мірою були дотримані приписи ст. 203, ст. 717, ст. 719, ч. 1 ст. 215, ч. 3 ст. 368, ч. 1, ч. 2 ст. 369 ЦК України, ст. 60, ст. 61, ст. 65 СК України, а отже й підстав для визнання означеного договору дарування недійсним немає. Просив у позові відмовити.

Відповідач ОСОБА_5 до судового засідання не з`явилась, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином.

Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Позивач та відповідач ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 21 червня 2003 року по 12 грудня 2018 року.

За час шлюбу на ім`я відповідача подружжя за спільні кошти придбало: 52/100 часток домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , згідно договору купівлі-продажу домоволодіння від 24.07.2013, укладеного між ОСОБА_4 з одного і ОСОБА_6 , ОСОБА_7 з іншого боку та посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального Сусловим М.Є.; 48/100 часток домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , згідно договору купівлі-продажу домоволодіння від 20.04.2017, укладеного між ОСОБА_4 з одного і ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 з іншого боку та посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального Колодієм P.O.

У подальшому ОСОБА_4 отримав висновок щодо технічної можливості поділу майна № 27/12/19-1 від 27.12.2018, складеного ФОП ОСОБА_12 , відповідно до якого домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , за технічними показниками може бути поділено на:

1) вбудоване офісно-торгове приміщення № 1 в зблокованому житловому будинку та в прибудовах а-1, А2-1, А3-1, А4-1, загальною площею 168 кв.м, а1 - ганок, за адресою: АДРЕСА_1 ;

2) А-1 - зблокований житловий будинок (загальна площа 86,8 м2, житлова площа 50,6 м2). а1-1, А1-1 - прибудови, а, а2 - ґанок, Б, И - гараж, В, Ж - вбиральня, Г, Д, Е, Л - навіс, З, С - душ, М - альтанка, Т - навіс, за адресою: АДРЕСА_1 .

28.12.2018 державним реєстратором на підставі вказаного висновку ФОП ОСОБА_12 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено запис про право власності (№ 29895238) на об`єкт нерухомого майна (реєстраційний номер 101) - зблокований житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 86,8 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 .

Також 28.12.2018 державним реєстратором на підставі вказаного висновку ФОП ОСОБА_12 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено запис про право власності (№ 29768657) ОСОБА_4 на об`єкт нерухомого майна (реєстраційний номер 101) - офісно-торгове приміщення загальною площею 168,0 кв.м, за адресою: АДРЕСА_2 .

Тобто, з 28.12.2012 домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 було поділене на два окремі об`єкти нерухомого майна:

1) зблокований житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 86,8 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 ;

2) офісно-торгове приміщення загальною площею 168 кв.м, за адресою: АДРЕСА_2 .

10 жовтня 2019 року між відповідачами укладено договір дарування офісно-торгового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , який посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Колодій Р.О. та зареєстрований в реєстрі під №655.

Положеннями ст. 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно зі ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Положеннями ч.ч. 1-3 ст. 65 СК України передбачено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Відповідно до ч. 4 ст. 369 ЦК України, правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 1 ст. 236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Установлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (ч. 1 ст. 216 ЦК України).

За змістом ст. 216 ЦК України наслідком недійсності правочину є застосування двосторонньої реституції незалежно від добросовісності сторін правочину. Разом з тим частиною третьою цієї статті передбачено, що загальні наслідки недійсності правочину застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

Тобто, з метою захисту прав співвласників майна, у тому числі майна подружжя, норми цивільного та сімейного законодавства (стаття 369 ЦК України, частина третя та четверта статті 60 СК України) містять приписи, згідно з якими для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Зазначені приписи не тільки забезпечують права одного з подружжя, а й обмежують права іншого з подружжя у відчуженні спільного подружнього майна, оскільки ставлять правомочності одного з подружжя на відчуження майна в залежність від наявності належним чином оформленої згоди іншого з подружжя на таке відчуження. Відсутність такої згоди свідчить про відсутність повноважень в одного з подружжя (відчужувача) на відчуження подружнього майна.

Тобто відсутність згоди одного зі співвласників (колишнього подружжя) на розпорядження нерухомим майном може бути підставою визнання правочину, укладеного іншим співвласником щодо розпорядження спільним майном, недійсним, і такий спосіб захисту порушеного права власності одного з подружжя може бути ефективним у випадку заявлення позивачем позовної вимоги про застосування наслідків недійсності правочину.

Вирішуючи питання ефективності способу захисту порушеного права шляхом пред`явлення позовних вимог про визнання договору недійсним, Велика Палата Верховного Суду виснує, що пред`явлення позову стороною договору або іншою особою (зацікавленою особою) про визнання недійсним договору є ефективним способом захисту порушеного права у разі, якщо такий позов заявлений з метою повернення одному з подружжя, чиї права порушено, майнових прав та/або частки в спільному майні подружжя, у тому числі шляхом визнання прав на частку, та/або одночасного виділення частки в порядку поділу майна подружжя або встановлення порядку користування цим майном тощо. При цьому підлягає встановленню добросовісність, насамперед, набувача за таким договором.

Даний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2022 р. по справі № 125/2157/19.

Частинами 1-3 ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Серявін та інші проти України» вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Вирішуючи даний спір, судом встановлено, що 03 вересня 2019 року позивач подала заяву, якою дала згоду своєму колишньому чоловіку ОСОБА_4 , на дарування ОСОБА_5 , житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, офісно-торгового приміщення та земельної ділянки площею 0,100 га, кадастровий номер :01:459:0018, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Дана згода на відчуження майна посвідчена приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Колодій Р.О. та зареєстрована в реєстрі під №650. Таким чином, спірний договір дарування було укладено за згодою позивача, оформленої у відповідності до вимог чинного законодавства України.

Виходячи із встановлених фактичних обставин справи, положень чинного законодавства, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних щодо визнання недійсним договору дарування нерухомого майна від 10.10.2019 року, а також у похідних від даної вимоги - вимог про скасування державної реєстрації права власності, визнання права власності, стягнення збитків, слід відмовити, у зв`язку з їх недоведеністю та безпідставністю.

Оскільки в задоволенні позову відмовлено, тому відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем, не відшкодовуються. Доказів понесення відповідачем ОСОБА_4 витрат на правничу допомогу суду не надано.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 5, 12, 13, 264-265 ЦПК України, ст. ст. 203,215 ЦК України, ст.ст. 60,65 СК України, суд-

УХВАЛИВ:

У позові ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_4 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_5 ( АДРЕСА_5 ) про визнання недійсним договору дарування, скасування запису про державну реєстрацію, визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності в порядку поділу майна подружжя, стягнення збитків,- відмовити.

Судові витрати позивача у вигляді судового збору віднести за її рахунок, у стягненні судових витрат відповідача ОСОБА_4 у вигляді правничої допомоги відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі у тридцятиденний строк з дня складення повного судового рішення апеляційної скарги.

Суддя Руденко В.В.