Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2023 року Солом"янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого- судді- Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря- Мех В.Ю.

представника позивача- ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: Служба в справах дітей і сім`ї Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини, суд

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до суду з позовом і просить визначити місце проживання дитини, малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з нею.

Посилається в позові на те, що перебувала з відповідачем у шлюбі з 20 липня 2021 року.

Від шлюбу мають сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідач зловживає наркотичними речовинами, що призвело до вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.307 КК України, та обрання йому запобіжного заходу, що унеможливлює спільне проживання та нормальне спілкування.

Така поведінка відповідача продовжувалася протягом тривалого часу, він грубо поводився з нею, принижував її, як жінку.

Побоюючись за своє життя, вона разом з спільною дитиною, та дитиною від першого шлюбу восени 2022 року змінила місце проживання.

Зазначає, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, хоч дитина має незадовільний стан здоров`я, перебуває на диспансерному обліку та потребує лікування та догляду.

Батько здоров`ям дитини також не цікавиться.

В свою чергу вона створила дітям належні умови для проживання, навчання та проведення дозвілля, правильного харчування.

Крім того, вона хвилюється за те, що відповідач може не повернути їй сина, оскільки був випадок, коли він забрав сина, скидав їй геолокацію та повідомив, що їде з сином у напрямку кордону.

Зі свого боку вона не перешкоджає спілкуванню відповідача з сином.

З огляду на це, вік дитини, а також створення нею усіх умов для проживання, виховання та розвитку сина, його догляду та виховання, просить задовольнити позов.

Позовна заява була зареєстрована в канцелярії суду 12 травня 2023 року та відповідно до ст. 33 ЦПК України було визначено склад суду.

Ухвалою суду від 18 травня 2023 року було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. Справа призначена до розгляду в підготовчому судовому засіданні.

27 червня 2023 року до суду надійшов відзив представника відповідача, яким остання проти позову заперечує.

Посилається на те, що відповідач ніколи не заперечував проти проживання дитини з матір`ю, не погрожував їй тим, що відбере дитину.

З урахуванням цього вважає, що спір про визначення місця проживання дитини відсутній.

Крім того, відповідач давно не вживає наркотичних речовин та веде тверезий спосіб життя. В лютому 2023 року він пройшов курс лікування від наркоманії в стаціонарі і його було звільнено від кримінальної відповідальності за ч.4 ст.309 КК України.

Щодо утримання дитини, зазначила, що відповідач тривалий час був на стаціонарному та амбулаторному лікуванні, а в подальшому на реабілітації внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Не дивлячись на це, відсутності роботи, він перераховує кошти на карту позивачки на утримання дитини, а також купує необхідні речі та продукти.

З урахуванням цього, відсутності доказів спору між ними, як батьками, з приводу місця проживання дитини, просить відмовити в позові.

Представник позивачки у судовому засіданні позов підтримав.

Представник відповідача проти позову заперечувала з зазначених у відзиві підстав.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 52 Конституції України діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним.

Згідно зі ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Такі ж гарантії для батьків, що проживають окремо від дітей, та для самих дітей, встановлені ст.15 Закону України «Про охорону дитинства».

Відповідно до ч. ч. 7, 8 та 9 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

За змістом ст. ст.8, 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

За змістом ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ч.1 ст. 18, ч.1 ст.27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини.

Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини.

Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Судом встановлено, що сторони з 20 липня 2021 року перебували в шлюбі, в якому ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_5 .

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 12 червня 2023 року шлюб сторін розірвано.

/ а.с. 11; 26; 179 - 182 /

Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Згідно зі ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до висновку Органу опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації від 20 липня 2023 року орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю.

/ а.с.177 /

Стаття 3 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, проголошує, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У статті 9 Конвенції зазначено, що якнайкращі інтереси дитини мають відігравати визначальну роль при вирішенні питань щодо місця її проживання з одним із батьків.

З точки зору закону ст.1 СК України одним із завдань Сімейного кодексу України є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку.

Конвенція про права дитини, виходячи з рівності прав матері та батька, у п. 1 ст. 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини.

У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння.

Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

З урахуванням встановлених у судовому засіданні обставин, суд вважає, що позивачка, як мати, здатна забезпечити дитині належні умови для зростання, виховання та матеріального утримання дитини.

Суд також вважає, що відповідач, як батько дитини, безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дитини, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, стан її розвитку, незалежно від того, з ким дитина буде проживати.

В той же час, не заперечуючи такої здатності обох батьків, суд також враховує вік дитини та висновок Органу опіки та піклування, який є достатньо мотивованим та обґрунтованим, і який відповідає саме інтересам дитини.

Що стосується заперечень відповідача на позов в частині відсутності спору, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Тобто, при зверненні з позовом до суду на позивача покладений тягар доведення обставин заявлених вимог.

Натомість відповідач повинен довести саме свої заперечення проти доводів позивача.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові в справі № 219/1704/17 від 13 травня 2020 року, яка, з точки зору ч.4 ст263 ЦПК України, має враховуватися судом, у контексті дотримання принципу змагальності сторін, у процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони.

Звертаючись до суду, позивачка привела підстави, які спонукали її звернутися до суду з даним позовом, як поведінка відповідача в сім`ї та побуті, так і його дії, які змусили її покинути спільне місце проживання.

Приведені в позові підстави підтверджені належними доказами, які не спростовуються представником відповідача.

Кім того, сторони не заперечують, що Розпорядженням Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації № 151 від 02 березня 2023 року визначено способи участі батька в вихованні та спілкуванні з дитиною, що додатково свідчить про існування невирішених між сторонами питань.

/ а.с. 60 /

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до позиції Верховного Суду в справі № 686/20582/19 від 13 травня 2020 року / в контексті підстав для закриття провадження в справі з аналогічним предметом за відсутності спору / відсутність заперечень з боку відповідача щодо проживання дитини разом із позивачем не дає підстав стверджувати про відсутність предмета спору у справі.

У цьому ж контексті в постанові Верховного Суду в справі № 638/3792/20 від 20 вересня 2020 року зазначено, що суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення за умови, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Виходячи з встановлених у судовому засіданні обставин, суд вважає, що між сторонами існують спори, в тому числі щодо місця проживання малолітньої дитини, позивачка при зверненні до суду не вважає їх вирішеними, а саме по собі визнання відповідачем факту проживання дитини з матір`ю на даний момент не спростовує спірність ситуації з приводу предмету спору.

Крім того, суд враховує, що у параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові від 28 грудня 2020 року в справі № 487/2001/19-ц, міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Враховуючи викладене та встановлені в судовому засіданні обставини, вік дитини, суд вважає вимоги позивачки доведеними, а позов про визначення місця проживання дитини з нею до задоволення.

Керуючись ст. ст. 1, 7, 19, 141, 157, 160, 161 Сімейного кодексу України, Конвенцією про права дитини, Законом України « Пр охорону дитинства», ст. ст. 4, 5, 10, 12, 13, 76 - 82, 259, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України , суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визначити місце проживання дитини, сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_3 .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 1073. 60 гр. судового збору.

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 07 вересня 2023 року.

Суддя Л.А. Шереметьєва