Номер провадження 2/756/1517/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2023 року м. Київ

Оболонський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Шролик І.С.

секретаря судового засідання - Гаврилко Д.О.

за участю представника позивача - Боднара М.М.

представника відповідача - Валька І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в режимі відеоконференції в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , треті особи: приватний нотаріус Київського нотаріального округу Стрельченко Олена Володимирівна, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Іванов Андрій Валерійович про стягнення заборгованості за розпискою,

ВСТАНОВИВ:

Суть спору, короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2022 року позивач ОСОБА_3 , через свого представника - адвоката Боднара М.М. звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_4 заборгованість за борговою розпискою від 28.12.2020 у загальному розмірі 15 773,52 доларів США, що складається із суми позики - 15000 доларів США та трьох відсотків річних - 773,52 доларів США.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що 28.12.2020 ОСОБА_4 отримав у ОСОБА_3 в позику 15000 доларів США, про що свідчить власноруч складена ним боргова розписка. За умовами розписки ОСОБА_4 зобов`язався повернути грошові кошти в строк до 01.03.2021. Проте, кошти в строк не повернув, у зв`язку з чим, строк повернення вказаних коштів продовжено до 31.05.2021, про що свідчить додатковий напис на розписці та підпис ОСОБА_4 . Однак, кошти так і не були повернуті.

У зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за розпискою, позивач отримала виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стрельченко О.В від 20.08.2021, зареєстрований в реєстрі за № 6830 про стягнення з ОСОБА_4 невиплачених в строк грошових коштів у розмірі 15000 доларів США. Виконавчий напис був пред`явлений до примусового виконання. Приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Івановим І.І. на підставі виконавчого напису відкрито виконавче провадження № 67099172.

Не погоджуючись із виконавчим написом, відповідач ОСОБА_4 звернувся до Оболонського районного суду м. Києва з позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 20.12.2021 (справа № 756/19055/21) зупинено стягнення у виконавчому провадженні № 67099172.

Боргові зобов`язання відповідачем не виконано, кошти не повернуто, у зв`язку з чим позивач просить задовольнити позов.

Рух справи

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.11.2022 справу передано на розгляд судді Шролик І.С.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 12.12.2022 відкрито провадження по справі та призначено до підготовчого розгляду на 02.02.2023.

Ухвалою суду 02.02.2023 за клопотанням представника позивача ОСОБА_3 - адвоката Боднара М.М. зупинено провадження у справі до набрання законної сили судового рішення по цивільній справі № 756/19055/21 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою суду 18 травня 2023 року відновлено провадження.

За заявою представника позивача - адвоката Боднара М.М. від 18.05.2023 долучено до матеріалів справи висновок експерта № 551/569 від 15.03.2023 проведеного в межах кримінального провадження що рукописні записи в розписці від 28.12.2020 й підпис виконано ОСОБА_4 та збільшив розмір заявлених вимог, просив стягнути з відповідача заборгованість станом на 18.05.2023 в сумі 16333,25 дол. США.

30.05.2023 від представника відповідача - адвоката Валька І.В. надійшов відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого зазначено, що розписка не містить інформації про отримання відповідачем коштів саме у позивача, не містить відомостей про передачу коштів в борг, строк та порядок їх повернення. Також зауважує, що рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 04.04.2023 задоволено позов ОСОБА_4 та визнано виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Приєднано висновок експерта від 22.09.2022 проведеного в межах кримінального провадження, що нотаріальний бланк виконавчого напису нотаріуса, зареєстрований в реєстр 20.08.2021 серійний номер НРК 722344 не відповідає зразкам бланків нотаріального документа МЮУ. Представник відповідача клопоче перед судом про витребування у позивача оригіналу розписки.

Ухвалою суду від 08.06.2023, занесеною до протоколу судового засідання закрито підготовчий розгляд та призначено справу до розгляду по суті на 04.07.2023.

Від представника відповідача 26.06.2023 надійшло заперечення щодо збільшення позовних вимог. Зауважує, що розписка не містить даних позичальника. Сторони мали давні партнерські відносини позивач є засновником ТОВ «ФК «Фактор Плюс», а відповідач засновником й керівником ТОВ «Лтава Град». Між якими 14.03.2019 укладено договір купівлі-продажу земельних ділянок за яким ТОВ «ФК «Фактор Плюс», як іпотеко держатель передав у власність ТОВ «Лтава Град» земельні ділянки, розташовані в АДРЕСА_1 . Долучив до матеріалів витяги з реєстру юридичних осіб та постанову Верховного Суду від 22.02.2023.

Від представника позивача 28.06.2023 надійшло клопотання про приєднання до матеріалів справи відповідь старшого слідчого СВ Шевченківського УП ГУ НП у м.Києві на запит позивача про знаходження оригіналу розписки ОСОБА_4 від 28.12.2020 в матеріалах кримінального провадження № 00004652 від 30.11.2021 й долучено копії протоколів допиту свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

В судовому засіданні 01.08.2023 представник відповідача завив клопотання про витребування й дослідження судом оригіналу розписки й письмові пояснення про неможливість застосування положення ст.625 ЦК України, через не зазначення дати повернення коштів.

Ухвалою суду 01.08.2023 за клопотанням представника відповідача витребувано з Шевченківського районного управління поліції ГУНП в м. Києві оригінал розписки ОСОБА_4 про отримання грошових коштів від 28.12.2020, яка знаходиться в матеріалах кримінального провадження № 0004652 від 30.11.2021.

Від слідчого Шевченківського районного УП ГУНП в м. Києві Тютюника М. на виконання ухвали суду від 01.08.2023 надійшла відповідь про неможливість її виконання з копією постанови від 27.03.2023 про визнання розписки ОСОБА_4 про отримання грошових коштів від 28.12.2020 речовим доказом.

Від представника позивача 01.09.2023 надійшло клопотання про уточнення, зменшення розміру позовних вимог, яке ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання 06.09.2023 залишено без розгляду.

Ухвалою суду 06.09.2023 за клопотанням представника відповідача витребувано з Шевченківського районного УП ГУНП в м. Києві оригінал розписки ОСОБА_4 від 28.12.2020 для огляду в судовому засіданні.

На виконання ухвали суду слідчим Шевченківського районного УП ГУНП в м. Києві Тютюник М. надано для огляду в судовому засіданні 08.09.2023 оригінал розписки ОСОБА_4 від 28.12.2020, яка є речовим доказом у кримінальному провадженні № 0004652 від 30.11.2021.

В судовому засіданні представник позивача - адвокат Боднар М.М. підтримав позовні вимоги з підстав та мотивів викладених у позовній заяві, наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, з підстав та мотивів викладених у відзиві та запереченні.

Вислухавши представників сторін, дослідивши повно та всебічно обставини справи, оцінивши в сукупності всі наявні по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Встановлені судом обставини справи

Згідно з текстом розписки, оригінал якої було досліджено в судовому засіданні 08.09.2023, копія, яка міститься в матеріалах справи повністю відповідає оригіналу. ОСОБА_4 отримав 15000 доларів США на строк до 01.03.2021. Розписка датована 28.12.2020, містить підпис позичальника. Зазначено продовження строку до 31 травня, і міститься дата 30.03.2021. На звороті розписки міститься запис від 30.03.2021, що отримала 1400 дол.США відсотки (а.с. 12).

Згідно розрахунку представника позивача, за період з 01.06.2021 по 18.05.2023 просить стягнути заборгованість за розпискою 15000дол.США та три відсотки річних 1333,25 дол.США (а.с. 64).

Стягувач ОСОБА_3 08.10.2021 звернулась зі заявою до приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Іванова А.В. про відкриття виконавчого провадження за виконавчим написом нотаріуса Стрельченко О.В. від 20.08.2021 (а.с. 13,14,15).

Приватним виконавцем Івановим А.В. 08.10.2021 відкрито виконавче провадження ВП № 67099172 з виконання виконавчого напису нотаріуса № 6830 від 20.08.2021 (а.с. 16-18).

Рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 04.04.2023 визнано таким, о не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 20.08.2021 від імені приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Стрельченко О.В., реєстраційний номер 6830 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 заборгованості в сумі 399756 грн за борговою розпискою (а.с. 57-58).

Висновком експерта № СЕ-19-22/30471-ДД від 22.09.2022 проведеного в межах кримінального провадження № 004652 від 30.11.2021 встановлено, що нотаріальний бланк виконавчого напису, зареєстрованого в реєстр за № 6830 від 20.08.2021 з серійним номером НРК 722344 не відповідає зразкам бланків нотаріального документа МЮУ, виробництва ДП «Поліграфічний комбінат «Зоря» за 2020-2021 роки, що перебувають в офіційному обігу на території України (а.с. 109-110,111).

Постановою приватного виконавця від 18.05.2023 закінчено виконавче провадження ВП №67099172, з виконання виконавчого напису нотаріуса №6830 від 20.08.2021, припинено чинність арештів (а.с. 112).

Висновком експерта № 551/569 від 15.03.2023 проведеного в межах кримінального провадження № 004652 від 30.11.2021 встановлено, що рукописні записи в розписці від 28.12.2020 й підпис виконано ОСОБА_4 (а.с. 72-85).

Постановою старшого слідчого Шевченківського районного УП ГУНП в м. Києві Тютюника М.О. від 27.03.2023 вилучений 31.01.2022 під час тимчасового доступу до речей й документів у приватного виконавця Іванова А.В. оригінал розписки ОСОБА_4 від 28.12.2020, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0004652 від 30.11.2021, та зберігається в матеріалах кримінального провадження (а.с. 186-189).

Постановою Верховного Суду від 22.02.2023 у справі № 922/3655/21 відмовлено ТОВ "ФК "Фактор Плюс" в задоволені вимог до ТОВ "Лтава Град" про розірвання договору купівлі-продажу земельних ділянок від 14.03.2019, припинення речового права (права власності) у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, скасувавши постанову Східного апеляційного господарського суду від 09.11.2022, через застосування ефективний способу захисту порушеного права (а.с. 141-143).

Спір між сторонами виник з приводу неналежного виконання відповідачем ОСОБА_4 , як позичальником боргових зобов`язань за розпискою від 28.12.2020.

Мотиви, з яких виходив суд та застосовані норми права

Стаття 13 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Саме на позивача покладено процесуальний обов`язок довести заявлені позовні вимоги.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка не лише є доказом укладення договору, а й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 464/3790/16-ц, провадження № 14-465цс18.

З огляду на досліджені судом докази, наявні у справі, а також оригінал розписки, досліджений в судовому засіданні, який зберігається в матеріалах кримінального ровадження, суд приходить до висновку, що між сторонами в належній письмовій формі укладено договір позики, проте відповідач ОСОБА_4 порушив свої зобов`язання щодо своєчасного повернення грошових коштів, вчинена сторонами письмова форма договору позики не лише є доказом факту укладення договору, а й фактом передачі грошової суми позичальнику. Своїм підписом відповідач засвідчив, волевиявлення, що відповідає внутрішній волі, умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін.

У постанові ВС від 27.11.2019 №752/19567/14-ц зазначено наступне: «за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей» .

Наявність оригіналу боргової розписки у позивача ОСОБА_3 , яка передала її приватному виконавцю з виконавчим написом нотаріуса для примусового виконання, та в подальшому вилучена в останнього під час проведення тимчасового доступу до речей й документів доводить, що саме позивач є позикодавцем за розпискою ОСОБА_4 .

Що спростовує заперечення представника відповідача, що грошові кошти ОСОБА_4 брав не у позивача, через відсутність в розписці прізвища позикодавця. Не спростовано належними та допустимими доказами, що ОСОБА_4 писав розписку не позивачу.

Частина 2 ст. 545 ЦК передбачає, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові.

Отже, наявність боргової розписки у позивача доводить її право вимоги до позичальника.

Під час розгляду справи, суд відмовив в задоволені клопотання адвоката Валька І.В. про відкладення розгляду справи до отримання ним результатів тимчасового доступу на підставі ухвали слідчого судді від 04.09.2023 з метою спростування або підтвердження місця знаходження свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_5 та позикодавця ОСОБА_3 28.12.2020. Тому, що протокол допиту свідків ОСОБА_6 й ОСОБА_5 , під час досудового розслідування по кримінальному провадженню, які підтверджують що в їх присутності ОСОБА_4 отримав кошти у позику від ОСОБА_3 , які на думку представника відповідача не були присутні під час написання розписки й передачі коштів, не має вирішального значення.

Згідно з частиною частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Суд вважає, що факт отримання коштів в позику ОСОБА_4 від ОСОБА_3 доводиться наявністю в неї оригіналу розписки - боргового документу.

Тоді, як протоколи допиту свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_5 не можуть доводити факт передачі коштів за договором позики. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 18.07.2018 у справі № 143/280/17 (провадження № 61-33033св18).

Доводи представника відповідача про те, що у відповідача не виник обов`язок повернути грошові кошти, оскільки в розписці не вказано про такий обов`язок, спростовуються текстом розписки, в якій зазначено, що ОСОБА_4 взяв кошти на строк до 01.03.2021.

За тлумаченням тексту розписки : «взяв кошти на строк до», свідчить, що правова природа даної розписи є договором позики, який передбачає обов`язок боржника повернути позику позикодавцю.

Також не можуть бути прийняті до уваги аргументи представника відповідача про те, що розписка не містять зобов`язання щодо повернення коштів та строку їх повернення.

Як встановлено судом з тексту розписки в ній зазначений строк повернення коштів до 01.03.2021. В подальшому написано «продовжено до 31 травня», але не зазначено року. Цей напис вчинено 30.03.2021. Саме в цей день, за твердженням позивача ОСОБА_3 , наданому в судовому засіданні, позичальник ОСОБА_4 частково повернув борг в сумі 1400 дол. США. про що вона власноруч зазначила на звороті розписці, врахувавши їх в погашення відсотків.

Отже, логічним слід вважати, що строк повернення коштів продовжено саме до 31.05.2021, як стверджує позивач. Виходячи з того, що кошти в позику надавались на термін три місяці, тому й продовження строку виконання зобов`язання продовжено ще на три місяці до 31.05.2021.

Суд вважає неприйнятними доводи представника відповідача, що грошові кошти відповідач отримав не в позику, а через здійснення спільної підприємницької діяльності сторонами, в підтвердження чого надано постанову Верховного Суду від 22.02.2023 по справі № 922/3655/21 за позовом ТОВ "ФК "Фактор Плюс" до ТОВ "Лтава Град" про розірвання договору купівлі-продажу земельних ділянок від 14.03.2019 та припинення права власності.

Як досліджено з тексту судового рішення, зазначеної вище постанови між ТОВ "ФК "Фактор Плюс" та ТОВ "Лтава Град" засновниками яких є сторони виникли правовідносини за договором купівлі-продажу земельних ділянок 14.03.2019, обов`язок сплати ТОВ "Лтава Град" грошових коштів 10955000 грн. за договором мав відбутися до 31.12.2019. Отже, ані розмір грошового зобов`язання, що значно перевищує розмір боргу по розписці, ані обов`язок його виконання за рік до написання розписки 28.12.2020 не можуть свідчити про те, що грошові кошти по розписці отримано позичальником через наявні між сторонами договорів зі здійсненням ними господарської діяльності.

Навпроти, розписка містить відомості, що відповідач ОСОБА_4 отримав кошти на строк до 01.03.2021, та відсутні відомості про отримання їх на іншій підставі, зокрема для здійснення господарської діяльності.

З досліджених судом доказів, приходжу до висновку, що позика відповідачем ОСОБА_4 отримана від позичальника ОСОБА_3 , яка мала оригінал боргового документа, була частково погашена 30.03.2021 в сумі 1400 дол. США, що підтверджується дослідженим записом на розписці. Суд не може погодитися з позицією позивача, що ці кошти спрямовані на погашення відсотків, тому що розписка не містить відомостей про розмір відсотків за користування коштами.

На підставі дослідженого приходжу до переконання, що відповідач не повернув позивачу частину коштів отриманих в борг в сумі 13600 дол. США.

Відповідно із ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором.

Суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача на її користь 3% річних за користування коштами, оскільки інший розмір не визначений умовами договору.

Суд не може погодитися із розрахунком заборгованості, який наведений представником позивача, й наводить власний розрахунок.

Виходячи з суми заборгованості 13600 дол. США, а також в межах заявлених позовних вимог за період з 01.06.2021 по 18.05.2023, що становить 717 днів, три відсотки за користування коштами складають 801,47 дол.США, згідно розрахунку 13600:100х3:365х717.

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача суми боргу підлягають частковому задоволенню в сумі 13600 дол. США, та 3 % річних в сумі 801,47 дол. США підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, беручи до уваги те, що понесені позивачем судові витрати пов`язані з розглядом справи, їх розмір є обґрунтованим та доведеним. З урахуванням ціни позову, згідно ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею та документально підтверджені судові витрати пропорційно задоволеним вимогам в сумі 4463,91 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 76 - 81, 89, 141, 263-265, 279, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , треті особи: приватний нотаріус Київського нотаріального округу Стрельченко Олена Володимирівна, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Іванов Андрій Валерійович про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 заборгованість за борговою розпискою від 28.12.2020 року у загальному розмірі 14401,00 доларів США, що складається з: заборгованості за позикою - 13600,00 доларів США; 3 % річних за період з 01 червня 2021 року по 18 травня 2023 року в сумі - 801,47 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору в розмірі 4463,91 грн.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд міста Києва.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 16вересня 2023 року.

Суддя І.С. Шролик