ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«12» вересня 2023 року

м. Харків

справа № 641/1542/21

провадження № 22ц/818/1491/23

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів Мальованого Ю.М., Яцини В.Б.,

за участю секретаря Волобуєва О.О.,

учасники справи:

позивачка - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23 травня 2023 року в складі судді Ященко С.О.

в с т а н о в и в:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів за минулий час, стягнення аліментів на утримання дружини та дітей, стягнення додаткових витрат на дитину з інвалідністю, який у подальшому уточнила.

Позовна заява мотивована тим, що з 2011 року вона з ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилися дві дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . З серпня 2020 року сторони проживають окремо, а діти проживають разом із нею.

Вказала, що дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є інвалідом, знаходиться на її утриманні та потребує постійного нагляду, спеціального догляду, ліків та засобів. Також, вона перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною до 3-х років.

Посилалася на те, що сторони не мають договору про сплату аліментів, а також їм не вдається узгодити суму аліментних зобов`язань відповідача. ОСОБА_2 сплачував кошти на утримання дітей з листопада місяця - в сумі 5250,00 грн, у лютому - 5450,00 грн.

Зазначила, що їх подружжя мало добрий достаток. Під час спільного проживання вони разом побудували двоповерховий заміський будинок, зробили оздоблення будинку, придбали меблі, техніку. Крім того, подружжям придбано квартиру готельного типу у м. Харкові, яка наразі здається в оренду. На даний час відповідач проживає у будинку подружжя та продовжує проводити ремонт кімнат на другому поверсі.

Вважала, що сплачувана відповідачем сума на утримання дітей є недостатньою, оскільки коштів у розмірі 5250,00 грн вистачає лише на дитяче харчування, памперси на двох дітей, питну воду для приготування їжі, молоко (для матері, що вигодовує дитину груддю), але на всі інші потреби (на місяць), в тому числі харчування, ліки, іграшки, одяг для дітей, коштів бракує. Враховуючи всю складність фінансового стану позивача, спеціальні потреби дитини ОСОБА_4 , відсутність можливості працевлаштування через те, що вона доглядає за дитиною до 1 року та дитиною з інвалідністю, така сума є недостатньою для забезпечення всіх потреб їхніх дітей.

Зазначила, що джерелом її доходу є отримання державної соціальної допомоги на дитину з інвалідністю, з надбавкою на догляд у розмірі 2198,80 грн та виплата допомоги при народженні дитини у розмірі 860,00 грн. Також за усною домовленістю з відповідачем вони здають в оренду спільну квартиру гостинного типу та частка її доходу від здачі вказаної квартири складає 600,00 грн на місяць, а частка відповідача у розмірі 750,00 грн закладена у суму сплачених ним коштів на дітей у період з листопада, оскільки в цей період за усною домовленістю відповідач передав цю частку їй.

Вважала, що витрати на меншу дочку є не співмірними соціальній допомозі у 860,00 грн та коштам, що виділяє відповідач, оскільки одяг, підгузки, соски, пляшечки, засоби гігієни, розвиваючі іграшки, ходунки, допоміжні лікарські засоби коштують значно дорожче сплачуваних ним сум. Крім того, ОСОБА_4 є дитиною з інвалідністю з діагнозом «синдром Дауна» та має спеціальні потреби, пов`язані з вадами здоров`я. Їй рекомендовано нагляд невролога, кардіолога, педіатра та лікаря-генетика.

Вказала, що з вересня 2020 року Ксенія відвідує психолога, логопеда-дефектолога, спеціаліста з сенсорної інтеграції - реабілітолога, спеціаліста з соціальної адаптації у Харківському центрі реабілітації молодих інвалідів та членів їх сімей «Право Вибору». Оплата цих занять складає 6000,00 грн на місяць, які їй допомагають сплачувати її батьки. Крім того, ОСОБА_5 має потребу у спеціальному ортопедичному взутті, окулярах, лікарських засобах, спеціальному харчуванні та за період з вересня 2020 року по лютий 2021 року додаткові витрати на дитину ОСОБА_4 склали: оплата занять в центрі реабілітації - 6000,00 грн на місяць; обстеження лікарів - 655,00 грн; придбання окулярів для зору - 1448,00 грн; придбання ортопедичного взуття - 1370,00 грн.

Посилалася на те, що оскільки вона не має можливості працювати, тому потребує матеріальної допомоги на своє утримання від відповідача. Її витрати за січень 2021 року склали: витрати на харчування - 8761,57 грн; оплата комунальних послуг - 2827,89 грн; витрати на побутову хімію та засоби гігієни - 990,50 грн; витрати на інші потреби (одяг, взуття, іграшки, канцтовари тощо) -3598,38 грн; витрати на лікарські засоби - 773,30 грн. Її витрати за лютий 2021 року склали: витрати на харчування - 9058,60 грн; оплата комунальних послуг - 2839,07 грн; витрати на побутову хімію та засоби гігієни - 1739,84 грн; витрати на інші потреби (одяг, взуття, іграшки, канцтовари тощо) - 6975,33 грн; витрати на лікарські засоби - 1492,90 грн. Таким чином, середньомісячні її витрати складають 22 908,00 грн.

Зазначила, що відповідач є працездатною особою, має статус фізичної особи-підприємця, працює заступником директора Товариства з обмеженою відповідальністю «ВДМ-Україна», очолює проекти у Благодійному фонді «Паралельні світи», за сумісництвом працює інженером в Харківському національному університеті ім. В. Каразіна, здійснює неофіційну підприємницьку діяльність з утилізації відходів та наданні документації для списання техніки, устаткування, має дохід від здачі в оренду двокімнатної квартири в м. Харкові, має дивіденди з акцій Новокраматорського машинобудівного заводу. Крім того, відповідач, будучи фізичною особою-підприємцем на спрощеній системі оподаткування, в період з травня 2020 року оформив на себе соціальну допомогу, впроваджену відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22 квітня 2020 року № 329, отримав виплати на дітей у серпні 2020 року, проте отримані кошти звернув на власні потреби, а не на потреби дітей.

Просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання дочки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 5000,00 грн щомісячно з усіх видів доходу (заробітку), до досягнення дитиною повноліття;

стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 5000,00 грн щомісячно з усіх видів доходу (заробітку), до досягнення дитиною повноліття;

стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання дружини, з якою проживає дитина з інвалідністю у розмірі 2500,00 грн щомісячно, до досягнення дитиною з інвалідністю ОСОБА_3 18 років;

стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання дружини, з якою проживає дитина у розмірі 2500,00 грн щомісячно, до досягнення дитиною ОСОБА_2 3 років;

стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти за минулий час на утримання дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , а саме за період з серпня 2020 року по лютий 2021 року у сумі 48 800,00 грн;

стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти за минулий час на утримання дружини, а саме з серпня 2020 року по лютий 2021 року у сумі 35 000,00 грн;

стягнути з ОСОБА_2 на її користь понесені додаткові витрати на дитину з інвалідністю ОСОБА_3 в розмірі 45 473,00 грн;

стягнути з ОСОБА_2 на її користь передбачувані додаткові витрати на дитину з інвалідністю ОСОБА_3 6000,00 грн щомісяця до досягнення молодшою дитиною ОСОБА_2 трьох років, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23 травня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково;

стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 2500,00 грн, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 01 березня 2021 року до досягнення дитиною повноліття;

стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 3000,00 грн, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 01 березня 2021 року до досягнення дитиною повноліття;

стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дружини, з якою проживає дитина з інвалідністю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1000,00 грн, щомісячно, починаючи з 01 березня 2021 року до досягнення ОСОБА_3 повноліття;

стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дружини до досягнення дитиною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , трьох років, в розмірі 1000,00 грн, щомісячно, починаючи з 01 березня 2021 року до 18 березня 2023 року;

стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за минулий час у розмірі 5500,00 грн;

стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дружини за минулий час у розмірі 1000,00 грн;

стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 фактично понесені додаткові витрати на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 22 736,50 грн;

в решті позову відмовлено;

стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у сумі 908,00 грн;

стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 2800,00 грн;

допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць.

На вказане рішення суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення скасувати в частині стягнення аліментів на дітей та дружину за минулий час, в частині утримання дружини до досягнення дитиною ОСОБА_2 трьох років в розмірі 1000,00 грн щомісячно, починаючи з 01 березня 2021 року до 18 березня 2023 року, в частині стягнення додаткових витрат, в частині стягнення витрат на правову допомогу; відмовити в задоволенні позовних вимог в цій частині у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що при ухваленні судового рішення суд першої інстанції неповно з`ясував обставин у справі, неправильно застосував норми матеріального права, не звернув увагу на те, що ним сплачено в лютому 2021 року добровільно 5450,00 грн, що визнає позивачка та складає більше половини від його доходу на той період, що підтверджується довідкою за формою ОК-7, відповідно до якої його дохід за лютий 2021 року склав 9200,00 грн. Також ним сплачено 5000,00 грн в березні 2021 року. Зазначив, що судом стягнуто майже аналогічний розмір аліментів, сплачений ним добровільно, що перевищило його дохід в зазначений період. Вказав, що позивачка зверталася до нього з листом щодо збільшення розміру коштів, які він добровільно перерахував. Тобто, визначаючи суму, яка буде стягуватися в майбутньому (5500,00 грн), за минулий час (за лютий 2021 року), суд не врахував того, що різниця між визначеною сумою та сплаченою ним складає 50,00 грн. Посилався на те, що, стягуючи з нього аліменти за минулий час на утримання позивачки, суд не врахував відсутність у нього такої можливості та того, що до нього вона не зверталася щодо стягнення аліментів на її утримання. З аналогічних підстав вважає необґрунтованим задоволення вимоги про стягнення з нього аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною ОСОБА_2 трьох років в розмірі 1000,00 грн щомісячно, починаючи з 01 березня 2021 року до 18 березня 2023 року. Зазначив, що позивачка отримує державну соціальну допомогу відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю» та має право на безкоштовне отримання лікарських засобів. Вказав, що дитина може бути забезпечена ліками та ортопедичним взуттям за рахунок держави, а доказів необхідності придбання ортопедичного взуття саме у того виробника, у якого це взуття було придбано, позивачкою не надано. Також, позивачкою не надано належних та допустимих доказів того, що усі витрати, викликані особливими обставинами, зокрема, не містять доказів того, що саме Громадська організація «Право вибору» рекомендовано ОСОБА_3 , і що саме спеціалісти цієї установи можуть покращити її стан здоров`я. Як вбачається з висновку КЗОЗ «Спеціальний медико-генетичний центр» його дочці Ксенії рекомендовано оформлення спеціальної допомоги, нагляд у невролога, кардіолога, педіатра та лікаря генетика. Посилався на те, що спеціальну допомогу на дитину оформлено, протягом трьох років (з середини 2020 року по теперішній час) ця сума склала близько 75 000,00 грн, з яких витрачено лише сума, яка була заявлена до стягнення, усі інші спеціалісти, у яких рекомендовано здійснювати нагляд дитині, ведуть прийом у медичних закладах комунальної власності безкоштовно. Крім цього, його дружина має статус внутрішньо переміщеної особи та отримує допомогу в розмірі 3000,00 грн на кожну дитину. Щодо стягнення витрат на правову допомогу зазначив, що матеріали справи не містять доказів оплати витрат на правову допомогу, оскільки відсутні квитанції, які б свідчили про оплату послуг адвоката з посиланням на реквізити договору про надання правової допомоги.

24 липня 2023 року від представниці позивачки надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона погодилася з рішенням суду першої інстанції, а апеляційну скаргу вважала необгрунтованою. Посилалася на бездоказовість заперечень відповідача на судове рішення. При цьому навела правові висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 13 вересня 2017 року (справа № 749/106/17, провадження № 6-1489цс17); від 21 лютого 2018 року (справа № 127/16614/15-ц, провадження №61-2371св18); від 17 травня 2018 року (справа № 643/11742/16-ц. провадження № 61-26879св18); від 22 травня 2019 року (справа №201/15248/16-ц). Щодо стягнення витрат на правову допомогу зазначила, що вони документально підтверджені та співмірні з обсягом наданих послуг.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що ОСОБА_2 оскаржує рішення суду першої інстанції лише в частині стягнення аліментів на дітей та дружину за минулий час, в частині утримання дружини до досягнення дитиною ОСОБА_2 трьох років в розмірі 1000,00 грн щомісячно, починаючи з 01 березня 2021 року до 18 березня 2023 року та в частині стягнення додаткових витрат і розміру стягнутих витрат на правову допомогу, тому апеляційним судом в іншій частині рішення суду не переглядається.

В суді апеляційної інстанції учасники справи підтримали доводи, викладені відповідно відповідач - в апеляційній скарзі, позивачка - у відзиві на апеляційну скаргу.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 необхідно задовольнити частково, рішення суду в оскаржуваній частині змінити.

Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині мотивовано тим, що розмір аліментів, визначений судом, виходячи з матеріального становища відповідача, є достатнім як для дружини, так і для дітей.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що з 12 серпня 2011 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого народилося двоє дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.13,14,15,16 том 1).

Із акту про фактичне проживання осіб від 14 лютого 2021 року вбачається, що в квартирі АДРЕСА_1 проживають: ОСОБА_1 разом зі своїми дітьми ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , що також підтверджується листом Комунального некомерційного підприємства «Міська дитяча поліклініка № 1» Харківської міської ради від 09 лютого 2021 року (а.с.17,18 том 1).

Із довідки про отримання допомоги Управління соціального захисту населення адміністрації Слобідського району Харківської міської ради № 325 від 08 лютого 2021 року вбачається, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в управлінні та їй відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю» з 28 липня 20106 року по 10 липня 2033 призначено державну соціальну допомогу на дитину з інвалідністю, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з надбавкою на догляд в розмірі 2198,80 грн. З 01 квітня 2020 року по 31 березня 2023 року призначено допомогу при народженні дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.19 том 1).

Як вбачається з висновку Спеціалізованого медико-генетичного центру від 14 червня 2016 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку у Харківському Спеціалізованому медико-генетичному центрі з діагнозом «синдром Дауна». Рекомендовано оформлення соціальної допомоги, спостереження у невролога, кардіолога, педіатра, лікаря генетика (а.с.20 том 1).

З копії посвідчення серії НОМЕР_1 від 23 листопада 2016 року вбачається, що ОСОБА_1 , як законному представнику ОСОБА_3 , надано державну соціальну допомогу дітям-інвалідам з 28 липня 2016 року по 10 липня 2033 року (а.с.21-22 том 1).

Як вбачається з копії висновку ВКК № 92 від 31 січня 2017 року ОСОБА_3 перебуває на диспансерному обліку у Комунальному некомерційному підприємстві «Харківська міська дитяча поліклініка № 1» Харківської міської ради та потребує у виготовленні ортопедичного взуття та протезів на стопи. Аналогічне міститься і у висновку ЛКК № 187 від 25 лютого 2021 року (а.с.23,103 том 1).

З довідки Громадської організації Харківський Центр реабілітації молодих інвалідів та членів їх сімей «Право вибору» № 3 від 18 січня 2021 року вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно має діагноз «синдром Дауна», та потребує спостереження невролога, кардіолога, лікаря генетика та заняття з психологом, логопедом, спеціалістом з сенсорної інтеграції та фізичної реабілітації. З вересня 2020 року ОСОБА_3 відвідує заняття спеціалістів у Громадській організації «Харківський центр реабілітації молодих інвалідів та членів їх сімей»: психолога, спеціаліста з сенсорної інтеграції, логопеда-дефектолога, спеціаліста з соціальної адаптації два рази на тиждень. Оплата корекційних занять на місяць складає 6000,00 грн (а.с.26 том 1).

З копій квитанцій від 30 вересня 2020 року, 30 жовтня 2020 року, 30 листопада 2020 року, 30 грудня 2020 року, 29 січня 2021 року, 26 лютого 2021 року, 31 березня 2021 року вбачається, що ОСОБА_1 сплатила вартість корекційних занять у Громадській організації «Харківський Центр реабілітації молодих інвалідів та членів їх сімей «Право вибору» в загальному розмірі 42 000,00 грн (а.с.27,28,178,179 том 1).

Як вбачається з копії накладної № 3289 від 18 лютого 2021 року ОСОБА_1 придбала ортопедичні демісезонні черевики 4Rest-Orto 06-570 p-p 28 за 1370,00 грн (а.с.30,31 том 1).

З довідки Дитячого лікувально-профілактичного центру «Неболейка» від 19 січня 2021 року вбачається, що ОСОБА_3 оглянута лікарем офтальмологом та з копії фіскального чеку вбачається, що за послуги педіатра та офтальмолога сплачено 655,00 грн (а.с.32-34 том 1).

Придбання ОСОБА_1 окулярів та футляру до них підтверджується копіями фіскальних чеків від 21 січня 2021 року та 22 січня 2021 року на загальну суму 1448,04 грн (а.с.32 том 1).

Також, матеріали справи містять копії квитанції на придбання продуктів харчування, канцелярії, іграшок, одягу тощо (а.с.51-91 том 1).

Як вбачається з відповіді Харківського національного університету імені В.Н. Каразіна № 0102/62 від 15 лютого 2021 року, ОСОБА_2 працює в Харківському національному університеті імені В.Н. Каразіна на посаді інженера 1 категорії кафедри екологічної безпеки і екологічної освіти Навчально-наукового інституту екології з 07 червня 2011 року по теперішній час. Працював за строковим трудовим договором до 31 серпня 2021 року. З доданої довідки про доходи від 12 лютого 2021 року вбачається, що загальна сума доходів ОСОБА_2 за період з 01 серпня 2020 року по 31 січня 2021 року за винятком аліментів становить 13 472,30 грн (а.с.44,45 том 1).

З листа Благодійної організації «Паралельні світи» № 1/0218/2021 від 18 лютого 2021 року вбачається, що ОСОБА_2 перебуває у трудових відносинах з 03 вересня 2020 року на посаді керівника проектів Благодійної організації «Паралельні Світи» за сумісництвом. Щомісячний оклад ОСОБА_2 складає 6400,00 грн. Нарахована та виплачена заробітна плата за період з 01 серпня 2020 року по 31 січня 2021 року складає 31 418,18 грн (а.с.44 том 1).

Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 244302832 від 14 лютого 2021 року ОСОБА_2 має у власності: земельну ділянку АДРЕСА_2 ; будинок, загальною площею 30,50 кв м, за адресою: АДРЕСА_3 ; частина квартири у будинку готельного типу, загальною площею 20,6 кв м, за адресою: АДРЕСА_4 (а.с.46-47 том 1).

З листа Товариства з обмеженою відповідальністю «ВДМ-Україна» від 05 березня 2021 року № 03-2021 вбачається, що ОСОБА_2 перебуває у трудових відносинах з товариством з 01 червня 2015 року, займає посаду заступника директора товариства. Працює за зовнішнім сумісництвом та отримує 0,5 ставки посадового окладу. За період з 01 серпня 2020 року по 31 січня 2021 року нараховано та виплачено заробітну плату у розмірі 16 000,00 грн (а.с.111,124 том 1).

Матеріали справи містять електронні листи від «Organic Planet» до Інституту Екобезпеки щодо прохання фінансування на утримання направляти на номер картки (банк ПУМБ) НОМЕР_2 ; про потребу в харчуванні, одязі, взутті, памперсах, засобах особистої гігієни, та розвиваючих іграшках тощо (а.с.38,197-202,217-224,233-237 том 1).

Як вбачається з роздруківки електронних листів від «Evgenia Miroshnichenko» до Інституту Екобезпеки від 24 січня 2021 року та від 02 лютого 2021 року, ОСОБА_1 зверталась до відповідача з пропозицією домовленості про утримання: молодшої дочки в розмірі 3000,00 грн, старшої дочки у розмірі 9000,00 грн, дружини у розмірі 3000,00 грн (а.с.35-37,203 том 1).

Аналогічний лист направлено позивачкою на адресу ОСОБА_2 (а.с.203 том 1).

Матеріали справи містять відомості з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, з яких вбачається, що ОСОБА_2 , зокрема, за 2020 рік отримував дохід з декількох джерел, а саме, з Харківського національного університету імені В.Н. Каразіна, Товариства з обмеженою відповідальністю «Светотехника-Херсон», Товариства з обмеженою відповідальністю «ВДМ-Україна» та Благодійної організації «Паралельні світи». Сукупний дохід за 2020 рік склав 141 274,82 грн, а за перший квартал 2021 року 24 600,00 грн (а.с.204-205,206,212,213 том 1).

З 19 серпня 2009 року по 07 грудня 2020 року ОСОБА_2 був зареєстрований як фізична особа-підприємець (а.с.215,216 том 1).

Положеннями статей 75, 80, 84 СК України передбачено, що право на утримання (аліменти) має той з подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до статті 79 СК України аліменти одному з подружжя присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.

Відповідно до частини другої статті 80 СК України розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення.

Згідно з положеннями частин другої, четвертої статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має і у разі розірвання шлюбу.

Визначальним на підставі цієї норми закону є наявність у дружини права на утримання, незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища. Розмір утримання не пов`язаний з розміром доходу дружини, а залежить від можливості чоловіка надавати матеріальну допомогу.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції правильно застосував наведені вище положення СК України, та дійшов обґрунтованого висновку про необхідність стягнення з відповідача аліментів на утримання дружини у розмірі 1000,00 грн щомісячно до досягнення дитиною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 є працездатною особою, має змогу надавати матеріальну допомогу ОСОБА_1 , яка здійснює догляд за їхньою спільною дочкою, що на момент звернення до суду з даним позовом не досягла трирічного віку, у зв`язку з чим позбавлена можливості працевлаштуватись та отримувати самостійний дохід.

На обліку по безробіттю відповідач не перебуває, існує декілька джерел доходу. З листопада 2020 року сплачує аліменти на утримання спільних дітей, тобто у нього є можливість надавати ОСОБА_1 матеріальну допомогу.

Визначений судом розмір аліментів на дружину відповідає обставинам справи, а доводи ОСОБА_2 про відсутність у нього можливості сплачувати аліменти на дружину є безпідставними, оскільки не підтверджені належними і допустимим доказами. Відповідач не довів відсутності у нього можливості надавати допомогу у визначеному судом розмірі в 1000,00 грн.

Що стосується додаткових витрат на дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Одним із різновидів аліментних зобов`язань між батьками і дітьми є зобов`язання батьків брати участь у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України): той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Колегія суддів зауважує, що до таких особливих обставин закон відносить, зокрема, випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Згідно із частиною другою статті 185 СК України додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

У постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 671489цс17 зроблено висновок, що СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону, брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Системне тлумачення частини другої статті 185 СК України і статті 182 СК України дозволяє констатувати, що розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Так, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати особливі обставини, якими обумовлені ці додаткові витрати і які є індивідуальними у кожній конкретній справі, а також стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав.

Аналогічні правові висновки викладено в постановах Верховного Суду від 01 квітня 2019 року у справі № 233/3518/17 (провадження № 61-984св19), від 20 березня 2019 року у справі № 183/1679/17 (провадження № 61-21662св18), від 14 січня 2019 року у справі № 751/4312/16-ц (провадження № 61-9737св18).

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати особливі обставини, якими обумовлені ці додаткові витрати і які є індивідуальними у кожній конкретній справі, а також стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав.

Подібні висновки міститься в постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 183/1679/17 (провадження № 61-21662св18), від 12 грудня 2019 року у справі № 756/4947/17-ц (провадження № 61-47858св18), від 01 квітня 2020 року у справі № 521/16268/18 (провадження № 61-20458св19).

Як вбачається з матеріалів справи, дочка сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку у Харківському Спеціалізованому медико-генетичному центрі з діагнозом «синдром Дауна», рекомендовано спостереження у невролога, кардіолога, педіатра, лікаря генетика. Крім того, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , потребує у виготовленні ортопедичного взуття та протезів на стопи. Також, ОСОБА_5 потребує додаткових витрат на лікування та реабілітацію. Зокрема, вона відвідує заняття спеціалістів у Громадської організації «Харківський Центр реабілітації молодих інвалідів та членів їх сімей «Право вибору»: психолога, спеціаліста з сенсорної інтеграції, логопеда-дефектолога, спеціаліста з соціальної адаптації два рази на тиждень.

На підтвердження своїх доводів щодо понесення позивачкою додаткових витрат на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 надала: копії квитанцій про оплату корекційних занять від 30 вересня 2020 року, 30 жовтня 2020 року, 30 листопада 2020 року, 30 грудня 2020 року, 29 січня 2021 року, 26 лютого 2021 року, 31 березня 2021 року на загальну суму 42 000,00 грн за період з вересня 2020 року по березень 2021 року включно; копію накладної № 3289 від 18 лютого 2021 року про придбання ортопедичних демісезонних черевиків 4Rest-Orto 06-570 p-p 28 за 1370,00 грн; копію фіскального чеку «Неболейка» від 19 січня 2021 року про оплату за послуги педіатра та офтальмолога в розмірі 655,00 грн; копії фіскальних чеків від 21 січня 2021 року, 22 січня 2021 року на загальну суму 1448,04 грн на придбання для дочки окулярів та футляру до них.

Встановивши, що позивачка понесла витрати на оплату корекційних занять, придбання ортопедичних демісезонних черевиків, оплату за послуги педіатра та офтальмолога придбання для дочки окулярів та футляру до них в загальному розмірі 45 473,04 грн, а відповідач є особою працездатною та фінансово спроможною взяти участь у відшкодуванні половини цих витрат, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_2 половини вартості додаткових витрат в розмірі 22 736,50 грн.

Щодо стягнення аліментів на дітей та дружину за минулий час, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Згідно з частиною другою статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Частиною першою статті 183 СК України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до частини першої статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Стягнення аліментів за минулий час та заборгованості за аліментами визначено статтею 194 СК України.

Для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести: вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача; ухилення відповідача від надання утримання дитині.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення аліментів на двох дітей в розмірі 5500,00 грн та дружину в розмірі 1000,00 грн за минулий час, а саме за лютий 2021 року, суд першої інстанції виходив з того, що належним чином підтвердженим є звернення ОСОБА_1 до ОСОБА_2 щодо сплати аліментів у більшому розмірі тільки 25 січня 2021 року, а з даним позовом позивачка звернулася 01 березня 2023 року, тому наявні підстави для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів за минулий час за лютий 2021 року, а саме: на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 5500,00 грн та на утримання дружини у розмірі 1000,00 грн.

Проте, з даним висновком суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, оскільки з матеріалів справи вбачається та не заперечується самою ОСОБА_1 те, що ОСОБА_2 сплачував позивачці аліменти, зокрема з листопада 2020 року в розмірі 5250,00 грн, а в лютому 2021 року 5450,00 грн. Таким чином, ОСОБА_2 не ухилявся від сплати аліментів.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що позивачка не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження умисних дій відповідача, спрямованих на ухилення від сплати аліментів, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позову в частині стягнення аліментів за минулий час.

Аналогічний висновок викладено в постановах Верховного Суду від 27 січня 2020 року у справі № 672/198/19 (провадження № 61-19050св19), від 05 березня 2018 року у справі № 463/5577/16-ц (провадження № 61-847св17), від 29 січня 2020 року у справі № 756/14483/18 (провадження № 61-14531св19), від 09 квітня 2020 року у справі № 199/3429/18 (провадження № 61-95св19), від 18 травня 2020 року у справі № 215/5867/17 (провадження № 61-16955св19).

Щодо вирішення судом першої інстанції питання про відшкодування позивачці понесених судових витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів виходить з наступного.

Розподіл судових витрат має компенсаційний характер і є певною мірою відповідальністю кожної зі сторін за вчинення дій, в тому числі процесуальних, під час розгляду справи. Вирішення цього питання є обов`язком суду, яке вирішується за результатами розгляду справи в залежності від того, яке рішення приймається судом. Вимога учасника справи щодо розподілу судових витрат не є позовною вимогою, а є процесуальною дією суду.

За змістом статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до статті 33 Правил адвокатської етики, єдиною допустимою формою отримання адвокатом винагороди за надання правової допомоги клієнту є гонорар.

Розмір гонорару та порядок його внесення мають бути чітко визначені в угоді про надання правової допомоги. Засади обчислення гонорару (фіксована сума, погодинна оплата, доплата гонорару за позитивний результат по справі тощо) визначаються за домовленістю між адвокатом та клієнтом і також мають бути закріплені в угоді.

Згідно вимог статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі, гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц та в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Аналогічні висновки наведено також в постановах Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 та 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц.

Суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, витрат на послуги адвоката, керуючись принципами справедливості, співмірності та верховенства права.

Згідно вимог статті 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, інтереси ОСОБА_1 під час розгляду справи в суді першої інстанції представляла адвокатка Терещенко В.В. на підставі договору про надання правової допомоги від 30 січня 2021 року, ордеру на надання правничої (правової) допомоги № 1032011 від 07 лютого 2021 року, свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю від 20 жовтня 2020 року.

Відповідно до пунктів 4.1, 4.3, 4.5 договору отримання винагороди адвокатом за надання правової допомоги відбувається у формі гонорару. За надання правової допомоги, відповідно до даного договору, клієнт авансовано сплачує адвокату гонорар у фіксованій сумі або у процентному відношенні залежно від ціни позову, відповідно до домовленості сторін. Визначений угодою гонорар може бути в наступному змінений адвокатом у зв`язку із суттєвим зростанням або зменшенням обсягу допомоги, що має бути визначено відповідно до даної угоди.

15 лютого 2021 року адвокаткою Терещенко В.В. та Мірошниченко Є.В. складено акт виконаних робіт/наданих послуг, за яким проведена наступна робота: складання адвокатського запиту - 1400,00 грн; складання позовної заяви 1500,00 грн; складання заяви про витребування доказів 500,00 грн; складання заяви про виклик свідків 500,00 грн; проведення консультацій 100,00 грн, всього виконано робіт на суму 4000,00 грн.

Згідно квитанції від 15 лютого 2021 року ОСОБА_1 сплатила адвокатці Терещенко В.В. за надання правової допомоги гонорар 4000,00 грн.

21 квітня 2023 року адвокаткою Терещенко В.В. та Мірошниченко Є.В. складено акт виконаних робіт/наданих послуг, за яким проведена наступна робота: складання адвокатського запиту - 600,00 грн; складання клопотання про витребування доказів 500,00 грн; підготовка проєкту ухвали про витребування доказів 500,00 грн, всього виконано робіт на суму 1600,00 грн.

Матеріали справи містять виписку по рахунку ОСОБА_1 , з якої вбачається, що нею сплачені на рахунок ОСОБА_6 наступні суми, зокрема, 600,00 грн, 500,00 грн та 500,00 грн.

Разом з тим, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.

Наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Схожі висновки викладено в постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19), від 31 липня 2020 року у справі № 301/2534/16-ц (провадження № 61-7446св19), від 30 вересня 2020 року у справі № 201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19).

Матеріали справи свідчать про те, що протягом її розгляду судом першої інстанції представницею ОСОБА_1 адвокаткою Терещенко В.В. подано позовну заяву, клопотання про поновлення процесуального строку на подання доказів, клопотання про витребування доказів, клопотання про долучення письмових доказів, заява про збільшення позовних вимог, відповідь на відзив, клопотання про проведення судового засідання без участі.

Також матеріали справи свідчать про те, що представниця ОСОБА_1 адвокатка Терещенко В.В. приймала участь в судових засіданнях, а саме 24 червня 2021 року (21 хвилина).

Враховуючи складність справи та виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, колегія суддів погоджується з правильним висновком суду першої інстанції про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2800,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, надану в суді першої інстанції. Підстав для зменшення розміру суми цих витрат у суду апеляційної інстанції немає.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

В іншій частині рішення суду не оскаржувалося та не переглядалося.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.376, ст.ст.381, 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23 травня 2023 року в оскаржуваній частині змінити, скасувавши його в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за минулий час у розмірі 5500,00 грн, в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дружини за минулий час у розмірі 1000,00 грн та в задоволенні позову в цій частині ОСОБА_1 відмовити.

В решті рішення суду в оскаржуваній частині залишити без змін.

В іншій частині рішення суду не оскаржувалося та не переглядалося.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді Ю.М. Мальований

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 12 вересня 2023 року.