Провадження № 22-ц/802/718/23 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 вересня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Матвійчук Л. В., Осіпука В. В.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 квітня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

02 листопада 2022 року ПрАТ «СГ «ТАС» звернулось до суду із даним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 02.11.2019 року в с. Липини Луцького району по вул. Теремнівській сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля «Nissan Leaf», р.н. НОМЕР_1 , який належав ОСОБА_2 , та автомобіля «Renault Scenic», р.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 , в результаті чого було пошкоджено застрахований транспортний засіб.

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16.01.2020 року ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні даної дорожньо-транспортної пригоди.

07.10.2019 року між ПрАТ «СГ «ТАС» та ОСОБА_2 був укладений договір добровільного страхування наземного транспортного засобу №FО-00538462, відповідно до умов якого було застраховано автомобіль «Nissan Leaf», р.н. НОМЕР_1 .

Цивільно-правова відповідальність автомобіля «Renault Scenic» була застрахована за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО/148377 в страховій компанії АТ «Просто-страхування».

Позивач зазначає, що відповідно до страхового акту та розрахунку страховою компанією було виплачено потерпілій особі страхове відшкодування в розмірі 88828,89 грн.

В подальшому ПрАТ «СГ «ТАС» звернулось до АТ «ПРОСТО-Страхування» із заявою про виплату страхового відшкодування і останнім було виплачено 67260,43 грн.

У зв`язку з наведеним ПрАТ «СГ «ТАС» просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 , який є винуватцем спричиненої ДТП, на користь товариства завдані збитки в розмірі 21568,46 грн, що є різницею між фактично понесеними витратами і перерахованою потерпілому сумою страхового відшкодування, а також судові витрати у справі.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 квітня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із даним рішенням суду, позивач ПрАТ «СК «ТАС» подало апеляційну скаргу, в якій вважає його незаконним, необґрунтованим, оскільки судом було порушено норми процесуального права, неправильно застосовано норми матеріального права та неправильно встановлено обставини, які мають значення для справи.

В обгрунтування апеляційної скарги позивач зазначає, що відмовляючи у задоволенні позову, суд не звернув уваги, що різниця між виплаченою позивачу страховиком АТ «ПРОСТО-страхування» сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля, пошкодженого у ДТП, викликана, у тому числі законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме врахування зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу, вказуючи на ряд налогічних по суті висновків, викладених Верховним Судом, зокрема у постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц, від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17. Вказує, що оскільки вартість майнового збитку, завданого пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то із ОСОБА_1 , як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_1 просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Зазначав, що його відповідальність на момент вчинення ДТП була застрахована у АТ «ПРОСТО-страхування», яке відшкодувало частково майнову шкоду, завдану власнику пошкодженого автомобіля, замість особи, визнаної винною у ДТП. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Якщо шкода, завдана потерпілій особі під час ДТП, перевищує ліміт страхового відшкодування, то різниця між завданою шкодою та сумою страхового відшкодування покладається на страхувальника. Вказує, що докази, які б свідчили про те, що у страховика - відповідача АТ «ПРОСТО-страхування» не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування у повній сумі - 88828,89 грн, відсутні. Відсутні докази і того, що розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності вказаного страховика, який встановлений у 100000 грн.

Відповідно до вимог ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справу розглянуто без повідомлення учасників справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що підстави для стягнення з ОСОБА_1 у порядку ст.ст.1191, 1194 ЦК України суми у розмірі 21568, 46 грн відсутні.

Апеляційний суд погоджується по суті з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Даним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає з огляду на таке.

Судом встановлено, що 02.11.2019 року в с. Липини Луцького району по вул. Теремнівська сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля «Nissan Leaf», р.н. НОМЕР_1 , та автомобіля «Renault Scenic», р.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 . Внаслідок зіткнення транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень з матеріальними збитками.

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16.01.2020 року винним у даній дорожньо-транспортній пригоді визнано відповідача ОСОБА_1 (а.с.74 ).

07.10.2019 року між ПрАТ «СГ «ТАС» та ОСОБА_2 був укладений договір добровільного страхування наземного транспортного засобу №FО-00538462, відповідно до умов якого було застраховано автомобіль «Nissan Leaf», р.н. НОМЕР_1 (а.с. 77).

Крім того, цивільно-правова відповідальність автомобіля «Renault Scenic» була застрахована за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО/148377 в АТ «ПРОСТО-страхування» (а.с.105 ).

Відповідно до платіжного доручення № 61921 від 20.11.2019 року ПрАТ «СГ «ТАС» перерахувало страхове відшкодування ОСОБА_2 у розмірі 88828,89 грн (а.с. 80).

Згідно з платіжним дорученням №3063 від 24.02.2021 року АТ «ПРОСТО-страхування» перерахувало на користь ПрАТ «СГ «ТАС» страхове відшкодування в розмірі 67260,43 грн (а.с. 79).

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

За приписами ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

До страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки (стаття 993 ЦК України).

У разі наявності юридичних фактів, передбачених статтею 993 ЦК України, відбувається перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика (суброгація). Нового зобов`язання із відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: від потерпілого (страхувальника) переходить страховику право вимоги до особи, відповідальної за завдання шкоди. Страховик внаслідок виконання обов`язку винної особи (боржника) перед потерпілим (кредитором), набуває права кредитора в частині фактичних витрат. При цьому деліктне зобов`язання не припиняться, але відбувається заміна сторони у цьому зобов`язанні (заміна кредитора) - замість потерпілої особи прав кредитора набуває страховик. Вживання терміну «перехід» означає, що право вимоги існувало раніше та продовжує існувати, але переходить від однієї особи до іншої, відповідно - від потерпілої особи у деліктному зобов`язанні до страховика.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) зроблено висновок, що «стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією».

Таким чином, відповідно до статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до ПрАТ «СК «ТАС» після виплати страхового відшкодування за договором майнового страхування в межах фактичних витрат перейшло право вимоги до особи, відповідальної за шкоду, в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Разом з тим, згідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») (постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 р. у справі № 755/18006/15-ц, від 27.03.2019 р. у справі № 752/16797/14-ц).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 лютого 2022 року у справі № 201/16373/16-ц (провадження № 14-27цс21) зазначено: «…Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик, та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми, а у випадку, зазначеному у пункті 80 цієї постанови, - винною особою.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) зазначено, що «Велика Палата Верховного Суду в постановах від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) (пункт 59), від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) неодноразово звертала увагу на те, що у справах про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної страхувальником за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у межах ліміту страхового відшкодування належним відповідачем буде страховик.

Отже, принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно, якщо такої різниці немає та шкода покрита в повному обсязі страховою виплатою, в такому випадку підстави для покладення відповідальності на страхувальника відсутні».

Аналогічні за змістом висновки викладено у постанові Верховного Суду від 06 липня 2022 року у справі № 641/10491/15-ц (провадження № 61-12709св21).

Звертаючись до суду із цим позовом, АТ «СК «ТАС» зазначало, що розмір виплаченого страхового відшкодування складає 88828,89 грн, проте, різниця між розміром фактично завданої шкоди та відшкодованої (67260,43 грн) за полісом обов`язкового страхування АТ «ПРОСТО-страхування» підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Разом з тим, до суду першої інстанції позивачем не було надано жодних доказів того, чому розмір страхового відшкодування, який обрахований та виплачений позивачем потерпілій особі в сумі 88828,89 грн не був повністю в межах ліміту відповідальності відшкодований страховиком винної особи за полісом №АО/148377, а також не надано доказів здійснення АТ «ПРОСТО-страхування» розрахунку такого страхового відшкодування на суму 67260,43 грн та доказів відмови АТ«ПРОСТО-страхування» у виплаті позивачу сплаченої ним суми страхового відшкодування у повному розмірі 88828,89 грн.

Позивач не надав також доказів того, що він звертався до АТ «ПРОСТО-страхування» із заявою про неповне погашення страхової виплати. Ні до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції позивачем не було надано доказів того, що АТ «СК «ПРОСТО-страхування» здійснено розрахунок страхового відшкодування із врахуванням фізичного зносу автомобіля.

Разом з тим, колегія суддів апеляційного суду не бере до уваги доводи апеляційної скарги позивача, який покликається на те, що різниця у вказаних сумах страхового відшкодування, яку він просить стягнути з винуватця ДТП, виникла в результаті застосування коефіцієнта фізичного зносу автомобіля, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, з метою визначення вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля «Nissan Leaf», р.н. НОМЕР_1 , позивачем 05.11.2019 було проведено огляд і складено акт огляду (дефектна відомість) (а.с.57-58) та ремонтну калькуляцію №21294-53 від 07.11.2019 (а.с.5-7), відповідно до якої вартість ремонту пошкодженого ТЗ складає 148 695, 74 грн, а також складено страховий акт № 05643/53/919 від 18.11.2019, відповідно до якого визначено, що потерпілому належить виплатити 88828,89 грн страхового відшкодування, виходячи з розрахунку, наведеного у додатку до цього страхового акту. З додатку слідує, що страхова сума визначена в розмірі 100000 грн, матеріальний збиток становить 88828,89 грн, що складається із таких сум: вартість робіт 15420 грн, вартість матеріалів 18368,15 грн, вартість складових, що підлягають заміні під час ремонту, - 114907,59 грн,однак коефіцієнт зносу замінених складових:0,521 - 59866,85 грн, який слід відняти із загальної суми, розмір виплати 100%, а тому розмір страхового відшкодування , що підлягає виплаті, визначено в сумі 88828,89 грн (а.с. 9 зворот).

Таким чином, як вбачається зі змісту наявного у матеріалах справи розрахунку суми страхового відшкодування, здійсненого ПрАТ «СК «ТАС», при визначенні матеріального збитку застрахованого ТЗ позивачем вже було враховано вартість робіт, матеріалів та коефіцієнт зносу замінених складових з коефіцієнтом - 0,521.

Отже, звертаючись до суду, ПрАТ «СК «ТАС» здійснило відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу, з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, визначеному законодавством.

Оскільки матеріали справи не містять розрахунку АТ «ПРОСТО-страхування» зазначеного відшкодування в сумі 67260,43 грн, то доводи апеляційної скарги, що АТ «ПРОСТО-страхування» виплатило страхове відшкодування з урахуванням зносу, є лише позицією апелянта, яка не підтверджена жодними доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову, розглядаючи справу в межах позовних вимог та з урахуванням того, що сума страхового відшкодування, виплачена позивачем у розмірі 88828,89 грн, повністю охоплюється лімітом відповідальності страхової компанії, в якій була застрахована цивільно - правова відповідальність винуватця ДТП.

Враховуючи зазначене, висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи, доводами апеляційної скарги не спростовуються, судом повно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, що у відповідності до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги - без задоволення.

За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 268, 269, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 квітня 2023 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 01 вересня 2023 року.

Головуючий

Судді