КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
номер провадження 2-ві/824/64/2023
У Х В А Л А

07 вересня 2023 року м. Київ

Справа № 369/9135/17

Київський апеляційний суд у складі судді Ящук Т.І., розглянувши заяву ОСОБА_1 про відвід колегії суддів у складі Левенця Б.Б., Борисової О.В., Ратнікової В.М.,

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_3 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 червня 2023 року,

встановив:

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 червня 2023 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості (т. 6 а.с. 43-46).

Не погодившись з ухвалою районного суду, 02 червня 2023 року ОСОБА_1 подала до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу у порядку ст. 355 ЦПК України (т. 6 а.с. 82-93).

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02 червня 2023 року дану цивільну справу № 369/9135/17призначено до розгляду складу суду: суддя-доповідач - Левенець Б.Б., судді, які входять до складу колегії - Борисова О.В., Ратнікова В.М. (т. 6 а.с. 96).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 07 червня 2023 року витребувано матеріали цивільної справи з суду першої інстанції (т. 6 а.с. 97).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 21 липня 2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 червня 2023 року (т. 6 а.с. 101).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 21 липня 2023 року підготовку справи до судового розгляду закінчено, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 28 вересня 2023 року о 14 год. 30 хв. (т. 6 а.с. 102).

31 липня 2023 року ОСОБА_1 направила на електронну адресу Київського апеляційного суду заяву про відвід колегії суддів у складі Левенця Б.Б., Борисової О.В., Ратнікової В.М. , посилаючись на наявність обставин, що викликають сумнів в їх неупередженості, що відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України є підставою для їх відводу.

Вказує, що колегія суддів у складі Ратнікової В.М., Левенця Б.Б., Борисової О.В. розглядала апеляційну скаргу на рішення суду у цій справі, за результатом чого було прийнято постанову Київського апеляційного суду від 10 лютого 2022 року. У червні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду за роз`ясненням мотивувальної та резолютивної частини постанови Київського апеляційного суду від 10 лютого 2022 року та автоматизованим розподілом справи було визначено знову колегію суддів у складі Ратнікової В.М., Левенця Б.Б., Борисової О.В. Також подана нею апеляційна скарга у цій справі на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 червня 2023 року була розподілена колегії суддів у складі Левенця Б.Б., Борисової О.В., Ратнікової В.М. Зазначені обставини викликають сумнів у порядку визначення складу суду для розгляду даної справи.

Крім того, ОСОБА_1 має сумніви у об`єктивності, компетентності, неупередженості колегії суддів у зв`язку з порушенням її права на справедливий суд під час розгляду апеляційної скарги на рішення суду у цій справі, за результатом чого було прийнято постанову Київського апеляційного суду від 10 лютого 2022 року.

На думку ОСОБА_1 , колегія суддів у складі Ратнікової В.М., Левенця Б.Б., Борисової О.В., розглядаючи дану справу, фактично надавала їй правничу допомогу, а в подальшому приймала участь у скасуванні постанови Київського апеляційного суду від 17 жовтня 2019 року у цій же справі. Тому, відповідно до ч. 3 ст. 37 ЦПК України суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді апеляційної інстанції, не може брати участі у розгляді цієї самої справи в судах касаційної або першої інстанції, а також у новому розгляді справи після скасування ухвали чи рішення суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Київського апеляційного суду у складі колегії суддів Левенця Б.Б., Борисової О.В., Ратнікової В.М. від 04 вересня 2023 року заявлений відвід визнано необґрунтованим, справу передано для визначення судді для розгляду заяви про відвід.

Відповідно до ч.3 ст. 40 ЦПК України, якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 вересня 2023 року вирішення питання про відвід колегії суддів Левенця Б.Б., Борисової О.В., Ратнікової В.М. призначено судді-доповідачу Ящук Т.І.

Згідно з ч. 8 ст. 40 ЦПК України, суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи.

Вивчивши заяву про відвід та матеріали справи, вважаю, що у задоволенні заяви про відвід колегії суддів Левенця Б.Б., Борисової О.В., Ратнікової В.М. слід відмовити з наступних підстав.

Статтею 36 ЦПК України визначено вичерпний перелік підстав відводу (самовідводу) судді. Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо:

1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;

3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;

5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Частиною 2 ст. 36 ЦПК України визначено, що суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 36 ЦПК України, незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Згідно з ч. 1,3 ст. 37 ЦПК України, суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді першої інстанції, не може брати участі в розгляді цієї самої справи в судах апеляційної і касаційної інстанцій, а так само у новому розгляді справи судом першої інстанції після скасування рішення суду або ухвали про закриття провадження у справі.

Суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді апеляційної інстанції, не може брати участі у розгляді цієї самої справи в судах касаційної або першої інстанції, а також у новому розгляді справи після скасування ухвали чи рішення суду апеляційної інстанції.

Право подавати заяву про відвід судді є однією з гарантій законності здійснення правосуддя і об`єктивності та неупередженості розгляду справи.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини закріплені основні процесуальні гарантії, якими може скористатися особа при розгляді її цивільного позову в національному суді, серед яких - розгляд справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, безсторонність має визначатися відповідно до суб`єктивного критерію, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі - тобто, жоден з членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об`єктивного критерію - тобто, чи були у судді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які легітимні сумніви з цього приводу. Відповідно до об`єктивного критерію має бути визначено, чи наявні факти, що можуть бути перевірені, які породжують сумніви щодо відсутності безсторонності судів. У цьому зв`язку навіть зовнішні ознаки мають певне значення. Ключовим питанням є питання довіри, яку суди в демократичному суспільстві мають вселяти суспільству і, перш за все, сторонам у процесі.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Білуха проти України» зазначено, що «у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу й такий ступінь, що свідчать про небезсторонність суду». Стосовно відводу (як права сторони його ініціювати) вказано, що «особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного». Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але «вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими».

З матеріалів справи вбачається, що у серпні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому з урахуванням уточнень просила стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість у розмірі 3 614 230,58 грн, з яких: 1 957 246, грн - неповернута частина позики, 510 154,33 грн - штрафні санкції за порушення строків виконання грошового зобов`язання та інфляційне збільшення суми боргу, нараховані по 28 серпня 2017 року, 1 146 830,25 грн - штрафні санкції за порушення строків виконання грошового зобов`язання та інфляційне збільшення суми боргу, нараховані з 29 серпня 2017 року по 07 листопада 2018 року, витрати по сплаті правової допомоги у розмірі 21 792,12 грн та судовий збір у розмірі 8 000,00 грн.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 червня 2019 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики у розмірі 1 957 246,00 грн, інфляційні втрати у розмірі 299 422,92 грн, 8 % річних у розмірі 288 572,46 грн, пеню у розмірі 300 000 грн. та судові витрати у розмірі 23 452,26 грн.

У задоволенні решти позовних вимоги відмовлено.

За результатами розгляду апеляційних скарг ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 червня 2019 року Київським апеляційним судом у складі колегії суддів: Верланова С.М., Мережко М.В., Савченка С.І. прийнято постанову від 17 жовтня 2019 року, якою рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 червня 2019 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 17 лютого 2017 року у загальному розмірі 3 499 507,98 грн, з яких: заборгованість за договором позики у розмірі 1 957 246,00 грн, інфляційні втрати у розмірі 267 359,80 грн, 8 % річних у розмірі 205 913,00 грн та пеня у розмірі 1 068 989,18 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 39 205,05 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено (т.2 а.с. 80-93)

Після закінчення апеляційного розгляду справи третя особа ОСОБА_3 , який не був присутній під час апеляційного розгляду справи, подав апеляційну скаргу на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 червня 2019 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, просив рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 червня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити у повному обсязі.

Постановою Київського апеляційного суду від 10 лютого 2022 року у складі колегії суддів: Ратнікової В.М., Борисової О.В., Левенця Б.Б., постанову Київського апеляційного суду від 17 жовтня 2019 року в частині скасування рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 червня 2019 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики у розмірі 1 957 246,00 грн. та в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики в загальному розмірі 3 499 507,98 грн скасовано.

Апеляційну скаргу третьої особи ОСОБА_3 залишено без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 червня 2019 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики в розмірі 1 957 246,00 грн. залишено без змін (т. 3 а.с. 202, 209-217).

Як вбачається з матеріалів справи, постанова Київського апеляційного суду від 10 лютого 2022 року у справі № 369/9135/17 в касаційному порядку по суті не переглядалась та касаційним судом не скасована.

З Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що ухвалою Верховного Суду від 31 січня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 червня 2019 року, постанову Київського апеляційного суду від 17 жовтня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 10 лютого 2022 року у справі № 369/9135/17 повернуто особі, яка її подала.

Ухвалою Верховного Суду від 08 травня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 червня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 10 лютого 2022 року у справі № 369/9135/17 визнано неподаною і повернуто заявнику.

Ухвалою Верховного Суду від 12 липня 2023 року у справі № 369/9135/17 визнано наведені ОСОБА_3 підстави для поновлення строку на касаційне оскарження неповажними. У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 червня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 10 лютого 2022 року відмовлено.

09 червня 2022 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 подала до апеляційного суду заяву про виправлення описки в постанові Київського апеляційного суду від 10 лютого 2022 року (т.4 а.с. 128-13-).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 04 липня 2022 року відмовлено у задоволенні заяви представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 про виправлення описки в постанові Київського апеляційного суду від 10 лютого 2022 року (т.4 а.с. 137-138).

Ухвалою Верховного Суду від 22 серпня 2022 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Київського апеляційного суду від 04 липня 2022 року у справі № 369/9135/17.

02 червня 2023 року ОСОБА_1 подала до Київського апеляційного суду заяву про роз`яснення мотивувальної та резолютивної частини постанови Київського апеляційного суду від 10 лютого 2022 року (т. 6 а.с. 50-54).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 13 липня 2023 року відмовлено в задоволенні заяви про роз`яснення мотивувальної та резолютивної частини постанови Київського апеляційного суду від 10 лютого 2022 року (т. 6 а.с. 78-79).

Ухвалою Верховного Суду від 22 серпня 2023 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 13 липня 2023 року про відмову у роз`ясненні мотивувальної та резолютивної частини постанови Київського апеляційного суду від 10 лютого 2022 року - відмовлено.

З огляду на викладене та виходячи із підстав заявленого відводу, суддя дійшов висновку, що заява про відвід колегії суддів у складі Левенця Б.Б., Борисової О.В., Ратнікової В.М. не містить в собі підстав для відводу, передбачених ст. 36-37 ЦПК України, які б перешкоджали приймати участь у розгляді даної справи чи свідчили б про упередженість суддів, оскільки судові рішення у цій справі № 369/9135/17, що були прийняті колегією у складі суддів Ратнікової В.М., Борисової О.В., Левенця Б.Б. не скасовані Верховним Судом.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 33 ЦПК України, визначення судді, а в разі колегіального розгляду - судді-доповідача для розгляду конкретної справи здійснюється Єдиною судовою інформаційно-телекомунікаційною системою під час реєстрації документів, зазначених у частині другій статті 14 цього Кодексу, а також в інших випадках визначення складу суду на будь-якій стадії судового процесу, з урахуванням спеціалізації та рівномірного навантаження для кожного судді, за принципом випадковості та в хронологічному порядку надходження справ. Справа, розгляд якої відповідно до цього Кодексу здійснюється колегією суддів в обов`язковому порядку, розглядається постійною колегією суддів відповідного суду, до складу якої входить визначений Єдиною судовою інформаційно-телекомунікаційною системою суддя-доповідач. Персональний склад постійних колегій суддів визначається зборами суддів відповідного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи визначення судді або колегії суддів (судді-доповідача) для розгляду конкретної справи здійснюється автоматизованою системою документообігу суду (п.п 1-4 п.15 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року).

В Київському апеляційному судді діє Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затверджене рішенням Ради суддів України 26 листопада 2010 року № 30 (у редакції рішення Ради суддів України від 02 березня 2018 року № 17) та Засади використання автоматизованої системи документообігу Київського апеляційного суду, затверджені рішенням зборів суддів Київського апеляційного суду № 7 від 02 жовтня 2018 року.

Отже, законодавець передбачив формування колегії суддів для розгляду справ у апеляційному суді виключно автоматизованою системою документообігу суду за принципом вірогідності.

Суддя не має жодного відношення до формування складу суду для розгляду конкретної справи, що спрямовано на забезпечення реалізації учасниками справи права на судовий захист незалежним та безстороннім судом, встановленим законом, як складової права на суд, гарантованого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, порушення порядку визначення колегії складу суду для розгляду справи не встановлено.

З огляду на викладене, доводи, викладені в заяві про відвід колегії суддів Левенця Б.Б., Борисової О.В., Ратнікової В.М., не можуть свідчити про наявність обставин, що викликають сумнів в їх неупередженості або об`єктивності.

З огляду на викладене, підстав для встановлення будь-якої прямої чи побічної зацікавленості суддів Левенця Б.Б., Борисової О.В., Ратнікової В.М. в результатах справи, або інших обставин, що викликають сумнів в їх неупередженості або об`єктивності під час розгляду даної цивільної справи, не встановлено.

Отже, зі змісту заяви про відвід не вбачається підстав, визначених ст.ст. 36, 37 ЦПК України, з якими процесуальний закон пов`язує неможливість участі суддів у розгляді цієї справи, а томуу задоволенні заяви про відвід слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 35-37, 39, 40, 368 ЦПК України, суд

ухвалив:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід колегії суддів у складі головуючого судді - Левенця Б.Б., суддів Борисової О.В., Ратнікової В.М.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя: Ящук Т.І.