Житомирський апеляційний суд
Справа №278/1841/21 Головуючий у 1-й інст. Дубовік О. М.
Категорія 60 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої - судді Талько О.Б.,

суддів: Павицької Т.М., Трояновської Г.С.,

за участю секретаря Кравчук Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №278/1841/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , в інтересах якого діє ОСОБА_4 , про встановлення факту ухилення від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця та усунення від права на спадкування, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 8 лютого 2023 року, ухвалене під головуванням судді Дубовік О. М.,-

ВСТАНОВИВ:

У червні 2021 року позивачка звернулася до суду із позовом, в якому зазначила, що вона та відповідач є колишнім подружжям, і мали спільного сина ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Син страждав на важкі хронічні хвороби, періодично знаходився на амбулаторному та стаціонарному лікуванні; останній час перед смертю у побуті був абсолютно безпорадним, потребував постійного стороннього догляду. Відповідач, достовірно знаючи про такий стан здоров`я сина, повністю усунувся від участі у його житті, не допомагав йому, не приймав участі у його похованні.

Вказала, що відповідач ніколи не відвідував сина, не надавав йому жодної допомоги, хоча останній перебував у безпорадному стані, про що вона повідомляла його та просила допомогти, але відповідач умисно ухилявся від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу своєму хворому сину. Натомість, саме вона турбувалась та доглядала за хворим сином, купувала йому ліки, витрачала кошти на його утримання, сплачувала за комунальні послуги, якими користувався син, так як останній перебував у безпорадному стані та потребував сторонньої допомоги.

Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина на належне йому майно, серед його спадкоємців за законом є також і відповідач. Однак останній має бути усунутий від права на спадкування на підставі ч. 5 ст. 1224 ЦК України, оскільки за життя сина, який через тяжку хворобу був у безпорадному стані, свідомо ухилявся від надання останньому допомоги.

Таким чином, просила суд встановити факт того, що відповідач ухилявся від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та усунути відповідача від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 .

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 8 лютого 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Зокрема, зазначає, що вимога про встановлення факту ухилення відповідача від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця фактично розглянута не була, судом надано невірну оцінку доказам, наданим на підтвердження обставин, пов`язаних з утриманням дитини та ухилення відповідача від свого батьківського обов`язку утримувати сина. Натомість нею було надано всі докази на підтвердження виконання лише нею своїх обов`язків щодо утримання спадкодавця. Судом фактично надано перевагу та покладено в основу рішення пояснення лише відповідача та зроблено нелогічний та хибний висновок про те, що оскільки син спілкувався із відповідачем, то це має свідчити про надання останнім допомоги спадкодавцю.

Вважає, що покази колишньої дружини сина ОСОБА_4 слід сприймати критично, оскільки судом не з`ясовано, з оформленням яких саме документів для будинку по АДРЕСА_1 допомагав ОСОБА_6 відповідач. Стверджує, що суд не взяв до уваги її пояснення та пояснення свідка ОСОБА_7 про те, що оформленням всіх документів як по квартирі АДРЕСА_2 , так і щодо будівництва нового будинку по проїзду АДРЕСА_3 займався виключно ОСОБА_7 навіть без участі ОСОБА_5 .

Окрім того, на роботу до Кіровоградської області саме ОСОБА_5 влаштував відповідача, а не навпаки. ОСОБА_4 також не вказано, коли саме та в якому розмірі відповідач допомагав з похованням сина. Натомість, відповідач дав їй 500 доларів США лише через місяць після поховання ОСОБА_5 , а саме тоді, коли отримав кошти за подання відмови від прийняття спадщини на користь сина спадкодавця ОСОБА_3 .

Підкреслює, що суть протекції відповідача під час влаштування сина на роботу до ТОВ «Фабрика класум» полягала лише у наданні згоди на працевлаштування останнього, оскільки на той час він був неповнолітнім.

Вважає викривленими судом свідчення ОСОБА_8 , який насправді казав, що її та її чоловіка у ОСОБА_5 бачив частіше, а відповідача лише на якихось сімейних подіях, та йому невідомий дійсний характер стосунків спадкодавця та відповідача.

Теща покійного сина ОСОБА_9 не могла відвідувати останнього у лікарні, оскільки він потрапив туди вже після розлучення з ОСОБА_10 . Допитана лікарка ОСОБА_11 , у якої декілька разів лікувався ОСОБА_5 , повідомила суду, що всі рази останній приїжджав із матір`ю, однак суд помилково зазначив, що перші рази ОСОБА_6 прибував на лікування самостійно.

Суд також не звернув увагу, що спадкодавець протягом більше трьох років хворів на важковиліковну хворобу, а саме на хронічну алкогольну залежність, натомість надав оцінку лише останнім місяцям найгострішої її стадії, коли в організмі відбулися незворотні зміни. Одними із тяжких форм ускладнень алкоголізму стали алкогольні психози: алкогольний делірій, алкогольні галюцинації, алкогольна епілепсія та порушення функцій опорно-рухового апарату.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Зокрема, зазначає, що ОСОБА_5 був дорослим здоровим та працездатним чоловіком, який почав зловживати алкогольними напоями та чотири рази перебував на лікуванні в наркологічному диспансері. Жодних доказів того, що син хворів на важковиліковну хворобу, позивачкою не надано, натомість допитані свідки повідомили суд про те, що їм невідомо про жодні захворювання померлого, окрім алкоголізму. Однак в ці роки ОСОБА_5 мав неофіційний заробіток, жив окремо від батьків і спілкувався з ними по мірі необхідності. Твердження позивачки про те, що він не підтримував сина ані морально, ані фінансово, не відповідає дійсності, оскільки протягом всього життя ОСОБА_5 він спілкувався з ним не лише по телефону, вони відвідували один одного, приходили в гості. Він надавав сину ту допомогу, яку останній потребував. Лише під час останнього звернення до наркодиспансеру 18 грудня 2020 року ОСОБА_5 перебував у дійсно тяжкому стані і був виписаний 28 грудня 2020 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 він помер, отже фактично у безпорадному стані перебував нетривалий час, а саме 10 днів. Вказує, що протягом цього часу також провідував сина, а також допомагав на похоронах і половину витрачених на поховання коштів повернув позивачці. Таким чином, доказів на підтвердження факту його умисного ухиляння від надання допомоги сину суду надано не було.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Зокрема, зазначає, що ОСОБА_5 за життя не скаржився на своє здоров`я та фінансове становище, тому не мав потреби у додатковому догляді. Завжди спілкувався із батьком, вітали один одного зі святами. Вважає, що судом досліджено всі матеріали по справі та надано об`єктивну оцінку доказам.

В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали апеляційну скаргу.

Відповідач та його представник не визнали доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення осіб, які зявились в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 є сином ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ..

Наявні в матеріалах справи виписки з епікризу із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №3027 від 6 серпня 2018 року (Т.1, а.с. 43), №419 від 30 січня 2019 року (Т.1, а.с. 44) та №5330 від 12 грудня 2019 року (Т.1, а.с. 45) свідчать про те, що ОСОБА_5 з 28 липня 2018 року по 6 серпня 2018 року, з 23 січня 2019 року по 30 січня 2019 року, з 6 грудня 2019 року по 12 грудня 2019 року перебував на лікуванні у КНПУ « Обласний медичний спеціалізований центр» Житомирської обласної ради з діагнозами: психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, с-м залежності в д.ч. стримання; алкогольний делірій; судомний синдром, енцефалопатія змішаного генезу з вестибулоатактичними розладами, цефалгічним та церебростенічним с-мом, інтелектуально-мнестичним зниженням, полнейропатія змішаного генезу.

Досліджена судом виписка із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого містить інформацію про те, що син сторін проходив лікування в КУ «ОМСЦ» Житомирської обласної ради з 18 грудня 2020 року по 28 грудня 2020 року, де серед діагнозів також зазначено: п/п розлад у наслідок вживання алкоголю, с-м залежності, в д.ч. стримання; алкогольний делірій, судомний синдром.

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (Т.1, а.с. 4).

Згідно з лікарським свідоцтвом про смерть №5426 від 8 січня 2021 року причиною смерті ОСОБА_5 вказано серцево-судинну недостатність, алкогольну кардіоміопатію (Т.1, а.с. 8).

З архівної довідки Комунальної установи «Трудовий архів» Житомирської районної ради від 5 лютого 2021 року №31 вбачається, що ОСОБА_5 працював в ТОВ «Інтерстиль» та був переведений на роботу в ТОВ «Класум» (період з 17 липня 2000 року по 31 жовтня 2000 року) (Т.1, а.с.30).

Довідкою від 6 серпня 2021 року за №10, виданою ТОВ «Фабрика класум» підтверджується той факт, що ОСОБА_5 працював столяром 3 розряду з 1 лютого 2001 року по 15 червня.2017 року (Т.1, а.с.31).

З копії спадкової справи №1/2021 щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 встановлено, що до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини звернулись: ОСОБА_2 (Т.1, а.с. 87), ОСОБА_1 (Т.1, а.с. 92) та малолітній син спадкодавця ОСОБА_3 , від імені якого діє ОСОБА_4 (Т.1, а.с. 99).

Заявою від 15 лютого 2021 року відповідач ОСОБА_2 відкликав свою заяву про прийняття спадщини за законом та цього ж дня подав нотаріусу заяву про відмову від прийняття спадщини на користь сина померлого - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (Т.1, а.а. с. 104,105).

Відповідно до положень ч.5 ст.1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Отже, для задоволення позову у справах про усунення від права на спадкування відповідно до даної норми має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця у безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунутий від спадкування.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України « Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року, безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкоємцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Матеріали справи свідчать, що за життя ОСОБА_5 страждав на хронічну алкогольну залежність та у зв`язку із цим періодично проходив курси стаціонарного лікування ( з 28 липня 2018 року по 6 серпня 2018 року, з 23 січня 2019 року по 30 січня 2019 року, з 6 грудня 2019 року по 12 грудня 2019 року, з 18 грудня 2020 року по 28 грудня 2020 року).

Допитані в судовому засіданні свідки підтвердили ту обставину, що спадкодавець за життя зловживав алкогольними напоями та змушений був проходити курси лікування.

Так, свідок ОСОБА_7 , який є чоловіком позивачки, пояснив, що неодноразово вони з дружиною зверталися до відповідача з проханням надати ОСОБА_5 допомогу, підтримати його. Однак відповідач відмовився піклуватися про свого сина. Останні два роки перед смертю ОСОБА_6 мав проблеми з ходою, не міг самостійно обходити себе у побуті, був обмежений у засобах до існування, грошові кошти він отримував внаслідок тимчасових заробітків. Вони з дружиною надавали ОСОБА_5 матеріальну допомогу, сплачували кошти на його лікування. У грудні 2020 року ОСОБА_6 змушений був черговий раз проходити курс стаціонарного лікування, оскільки стан його здоров`я був важким, він не міг самостійно пересуватися та потребував стороннього догляду. Такий догляд надавали вони з дружиною, а відповідач відмовився утримувати сина та надавати йому необхідну допомогу.

Свідок ОСОБА_8 зазначив, що був сусідом ОСОБА_5 та перебував з ним у дружніх стосунках. Останні роки перед смертю ОСОБА_6 систематично зловживав алкогольними напоями. За місяць до смерті він скаржився на біль у ногах. Батьки та вітчим відвідували ОСОБА_5 , але мати та вітчим частіше приїздили до нього. Також пояснив, що ОСОБА_6 завжди спілкувався зі своїм батьком. Незадовго до смерті сусіди повідомили матір про вкрай незадовільний стан здоров`я ОСОБА_6 .

Свідок ОСОБА_12 , яка є дружиною відповідача, пояснила, що стосунки у ОСОБА_6 з батьком були добрі. Відповідач постійно спілкувався із сином, надавав йому матеріальну допомогу та купував продукти харчування. Їй відома та обставина, що позивачка та її чоловік зверталися до відповідача з проханням вплинути на сина, оскільки він зловживав алкоголем. ОСОБА_2 неодноразово розмовляв із сином з даного приводу та надавав йому необхідну допомогу.

Свідок ОСОБА_9 ( теща ОСОБА_5 ) зазначила, що зі слів доньки їй відома та обставина, що відповідач надав сину допомогу та відвідував його.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснила, що обіймає посаду лікаря та протягом 2018-2020 років ОСОБА_5 проходив курси стаціонарного лікування від алкогольної залежності. Спочатку стан його здоров`я не був важким, хоча хвороба прогресувала. Наприкінці 2020 року ОСОБА_13 перебував у важкому стані, не міг самостійно пересуватися й до лікарні прибув у супроводі матері. Позивачка систематично відвідувала сина під час його лікування, купували ліки, продукти харчування. Відповідача вона жодного разу не бачила у лікарні й він не звертався до неї з проханням надати дозвіл на відвідування сина у відділенні інтенсивної терапії. З лікарні ОСОБА_5 забирала мати.

При вирішенні спору суд першої інстанції надав належну оцінку зазначеним доказам та прийшов до вірного висновку про те, що факт проходження спадкодавцем періодичних курсів лікування протягом 2018-2020 років та наявність у нього алкогольної залежності й супутніх захворювань не свідчить про перебування останнього у безпорадному стані протягом вказаного періоду та його потребу у допомозі саме з боку відповідача.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 259,268,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 8 лютого 2023 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: