Дата документу 21.08.2023Справа № 643/6908/21
Провадження № 2/554/3868/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2023 року м. Полтава

Октябрський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого судді Сініцина Е.М.,

за участю секретаря судового засідання - Леуської Л.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про припинення стягнення аліментів та відкликання виконавчого листа, -

ВСТАНОВИВ:

19 квітня 2021 року до Московського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про припинення стягнення аліментів.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що на підставі Рішення Московського районного суду м. Харкова від 24.12.2014 (справа 643/17729/14-ц) з нього стягуються аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 50% відсотків прожиткового мінімуму на користь відповідача ОСОБА_2 ..

На даний час, донька ОСОБА_3 , з 01.06.2018 року проживає разом з ним за адресою АДРЕСА_1 . Донька відвідує навчальний заклад ХЗОШ № 150 за адресою вул. Ахсарова 3-А.

Він виховує доньку і вона знаходиться на його повному утриманні: він забезпечує її харчуванням, одягом, предметами для навчання, гігієни, оплачує гуртки, факультативи, мобільний зв`язок, відпочинок, тощо.

Мати дитини проживає окремо, за своєю адресою АДРЕСА_2 . Матеріальної допомоги дитині не надає. З липня 2018 матір дитині проживає за кордоном в зв`язку з чим він став перераховувати кошти на грошову картку юніора Приватбанка безпосередньо доньки ОСОБА_3 ..

Він сумлінно сплачує аліменти, призначені Рішенням Московського районного суду м. Харкова, заборгованість відсутня.

В зв`язку з тим, що обставини змінилися, він вважає, що подальше виконування обов`язків по стягненню з нього аліментів на користь відповідача на утримання дитини, є недоречним.

Ураховуючи вищевикладене, позивач просить припинити стягнення аліментів з нього як з батька дитини починаючи з дня звернення до суду з позовом, відкликати відповідний виконавчий лист про стягнення з нього аліментів на утримання ОСОБА_3 .

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 27 лютого 2023 року, цивільну справу за вказаним позовом прийнято до провадження, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого судового засідання.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 20 липня 2023 року у цивільній справі за вказаним позовом закрито підготовче провадження, призначено розгляд справи по суті.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, та пояснив, що Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 24.12.2014 року із нього на користь відповідачки було стягнуто аліменти у розмірі 700 гривень щомісячно до повноліття дитини. З часу винесення Рішення змінилися обставини донька проживає разом з ним з червня 2018 року, оскільки мати протягом тривалих періодів проживає за кордоном. Тому відпали підстави для стягнення з нього аліменти на утримання дитини, яка проживає разом з ним. Просив позов задовольнити.

Відповідачка у судове засідання не з`явилась, про дату та час засідання повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила, надала до суду відзив, у якому зазначила що позивач невірно зазначив суму аліментів, що з нього стягуються, оскільки за Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 24.12.2014 року з нього стягуються аліменти у розмірі 700 гривень щомісячно до повноліття дитини, а не як зазначає позивач - 50% відсотків прожиткового мінімуму. Неповнолітня дочка ОСОБА_4 , знаходиться на її утриманні, мешкає та зареєстрована разом з нею за адресою АДРЕСА_2 . Оскільки батько дитини допомоги фактично не надавав, крім аліментів в незначному розмірі, вона була вимушена тимчасово виїхати закордон по робочій візі. На час її відсутності в країні вона залишила нотаріальну заяву від 09.07.2018 року, засвідчену приватним нотаріусом ХМНО Харківської області, № 1589, про надання дозволу тимчасового проживання дитини з батьком та бабусею, за адресою АДРЕСА_3 , до її повернення з-за кордону. Для зручності донька ОСОБА_3 із вересня 2018 року тимчасово була переведена до Харківської загальноосвітньої школи № l50, за адресою м.Харків, вул. Ахсарова 3-А, що розташована біля будинку її бабусі. Перебуваючи за кордоном, вона систематично турбувалася про доньку, висилала грошові кошти на її забезпечення, та інші необхідні їй речі.

Повернувшись до країни вона звернулась до ОСОБА_1 щоб повернути доньку до її фактичного місця мешкання, однак отримала відмову. Крім того, батько дитини всіляко перешкоджає відповідачці побачитися із дочкою, до квартири, де тимчасово перебуває дочка, відповідачку не пускають, по телефону розмовляти із дочкою не дають можливості. 3 цього приводу вона неодноразово зверталася до поліції, однак ніяких дій вони не приймають.

Поміж інше зазначає, що наданий позивачем суду договір оренди житлового приміщення за адресою АДРЕСА_1 , нібито укладений із своїм батьком - ОСОБА_5 , є фіктивний, чим вводить суд в оману, оскільки позивач має своє житло і місце мешкання за адресою АДРЕСА_4 , та мешкає окремо, а неповнолітня донька тимчасово за домовленістю із позивачем мешкає разом із бабусею.

Крім того, надані суду квитанції «Приватбанку» про перерахунок грошових коштів на банківську карту на ім`я дочки ОСОБА_3 , не доводять наміру позивача про сплату аліментів, оскільки банківська карта знаходиться в володінні самого позивача.

Позивач направив до суду заперечення на відзив, у якому зазначив, що до 08.07.2017 року суд міг визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, яка є меншою, ніж мінімальний розмір виплат, передбачених законодавством України. Але з 08 липня 2017 року набули чинності зміни до законодавства, відповідно до ст.182 ч.2 Сімейного кодексу України про те, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, незалежно від того, визначений він у частці від доходу платника аліментів чи у твердій грошовій сумі, тому позивач сумлінно та добровільно, без відкриття виконавчої справи сплачував аліменти в розмірі 50% від прожиткового мінімуму на утримання неповнолітньої доньки згідно рішення суду. В період з листопада 2014 по червень 2018 року безпосередньо мати дитини одержувала аліменти через перекази Укрпошти. З липня 2018 у зв`язку з довгостроковим перебуванням відповідачки за кордоном, та неможливістю отримувати кошти, керуючись ст.179 СК України (яка визначає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини) він став перераховувати кошти на картку юніора Приватбанку безпосередньо доньки ОСОБА_3 .. Крім того, зазначає, що перекази відповідачки ОСОБА_2 дитині за 2019 щомісячно не дорівнюють 50% від прожиткового мінімуму, який складав у 2018-2019 роках в середньому 1900 грн.. Донька ОСОБА_3 тільки зареєстрована за адресою АДРЕСА_5 , але дійсно проживала з травня 2018 року за адресою АДРЕСА_1 , ходить в навчальний заклад ХЗОШ № 150. Мати впродовж 2018-2021 років жодного разу не з`являлась до Х30Ш № 150, що підтверджується повідомленням за № 01-19/130 від 06.05.2021 з закладу. А також вказує, що ОСОБА_2 після розлучення народила ще дві дитини, фактично проживає тільки з однією із них; відповідачка була відсутня на території України

впродовж 20 місяців, влаштовувала особисте життя та народила третю дитину; звертає увагу суду на те, що він не має житла за адресою: АДРЕСА_6 , про що свідчить договір купівлі-продажу від 21.10.2014 року, і за цією адресою він не зареєстрований, а разом з донькою проживає за адресою: АДРЕСА_7 , де для доньки надана окрема кімната площею 20 кв.м..

Суд, заслухавши сторони та дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини.

Згідно ч. 1, 2 ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Статтею 150 цього Кодексу визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися за виховання дитини, про її здоров`я, фізичний, духовний розвиток, готувати до самостійного життя. Відповідно до ст. 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із ч. 2 ст. 188 СК України батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду.

Згідно ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Таким чином, повне чи часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише у разі обчислення державним виконавцем розміру заборгованості, визнання розміру заборгованості обчисленої державним виконавцем платником аліментів та за умови, що вона виникла у платника аліментів у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Відповідно до ч.ч.8,9 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Як роз`яснено в п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст.197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості.

З аналізу даної правової норми вбачається, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд.

При вирішенні аналогічних спорів необхідно виходити з інтересів дитини, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя.

У ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року) зазначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , є

спільною донькою позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та відповідачки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 26 серпня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову № 3 Харківського міського управління юстиції.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 24.12.2014 року у цивільній справі № 643/17729/14-ц з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 в розмірі 700.00 грн. щомісяця, починаючи з 12.11.2014 року до її повноліття.

Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За ч.3 ст.181, ст.183 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

За змістом наведених правових норм аліменти присуджуються з метою утримання дитини на користь того з батьків, з ким проживає дитина, і який здійснює утримання цієї дитини.

Аналіз частини другої статті 181 СК України свідчить про те, що право на отримання аліментів на дитину має той з батьків, з ким проживає дитина, а відповідний обов`язок сплачувати аліменти на дитину той з батьків, хто проживає окремо від неї.

Таке тлумачення цієї норми міститься також в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Відповідно до ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до положень ч.4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Згідно із ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України) та на підстави припинення сплати аліментів. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а ст. 273 СК України додатково вказує на підстави звільнення від сплати.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України, зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями ст. 273 СК України має на меті скасування їх присудження.

Правовий аналіз зазначених положень закону свідчить про те, що припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів не витрачає отримувані нею аліменти на дитину або діти проживають разом з платником аліментів. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст.ст. 77, 79, 80 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з вимогами ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що ОСОБА_3 фактично припинила проживати з матір`ю починаючи з 09.07.2018 року, з моменту надання згоди на проживання дитини з батьком за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується заявою ОСОБА_2 від 09.07.2018 року, що посвідчена приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Яновою О.Є..

Так, подальше спільне проживання дитини ОСОБА_3 з батьком ОСОБА_1 підтверджується належними та допустимими доказами інформацією наданою листом № 01-19/286 від 06.10.2020 року Харківської ЗОШ № 150, договором оренди (найму) квартири що укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , квитанціями за період з 07.02.2021 року по 01.11.2018 року, згідно яких ОСОБА_1 сплачено аліменти на користь ОСОБА_3 на її банківську картку (а.с. 9-20).

Суд також приймає до уваги докази, надані відповідачем у запереченні на відзив та додаткові докази, як такі, що свідчать про проживання ОСОБА_3 разом з батьком та перебування дитини у нього на утриманні повідомлення Харківської ЗОШ № 150 від 06.05.2021 року № 01-19/130 (а.с. 49), копія листа ГУНП в Харківській області від 07.06.2021 року № 60/6792, довідка Харківського РУП ГУНП № 15024 від 27.04.2021 року, довідка Харківського РУП ГУНП № 16109 від 05.05.2021 року, акт обстеження умов проживання до листа Департаменту служб у справах дітей виконавчого комітету Харківської міської ради від 11.06.2021 року № 10-22/939-21, висновком психолога про систему сімейних відносин та емоційний стан дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Крім того, факт проживання дитини з батьком підтверджується самою відповідачкою ОСОБА_2 , яка в відзиві зазначила, що дитина проживає разом з батьком, і у неї виникає спір з приводу визначення місця проживання дитини. А також надала суду квитанції про перерахування коштів на ім`я дитини, що свідчить про добровільне надання матеріальної допомоги дитини з якою відповідачка ОСОБА_2 не проживає.

Всі інші докази, що надані відповідачкою, не спростовують факт проживання дитини разом з позивачем.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем ОСОБА_1 доведено в повній мірі, що дитина ОСОБА_3 проживає разом з ним та перебуває на його повному утриманні, у зв`язку з чим припинення стягнення аліментів на користь відповідача буде сприяти забезпеченню інтересів дитини.

З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та звільнення позивача від сплати аліментів на утримання дитини.

В той же час, суд зазначає, що позовні вимоги позивача в частині відкликання виконавчого листа не підлягають задоволенню, виходячи із наступного.

Статтею 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно п.5 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішеннях інших органів (посадових осіб) регулюються розділом VI ЦПК України.

Нормами цивільно-процесуального законодавства не передбачено процедури відкликання судом виконавчого листа, який було видано на виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 431 ЦПК України, виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 436 ЦПК України, зупинення виконання оскарженого судового рішення здійснюється судом касаційної інстанції за заявою учасника справи або за своєю ініціативою шляхом зупинення виконання оскарженого рішення суду або зупинення його дії (якщо рішення не передбачає примусового виконання) до закінчення його перегляду в касаційному порядку.

Таким чином, нормами цивільного процесуального законодавства не передбачено процедури відкликання виконавчого листа, у зв`язку із чим у позовній вимозі в даній частині слід відмовити.

Питання про розподіл судових витрат, суд вирішує відповідно до ст.141 ЦПК України, тому стягує з відповідача на користь позивача суму судового збору в розмірі 908,00 гривень, сплаченого при подачі позову до суду.

На підставі ст.ст.182,197 СК України, керуючись ст.ст. 2, 4, 76, 81, 89, 247,263-265,268,273,280,289, 300 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про припинення стягнення аліментів та відкликання виконавчого листа задовольнити частково.

Припинити стягнення аліментів з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , призначених Рішенням Московського районного суду м. Харкова 24 грудня 2014 року по справі №643/17729/14-ц, з дня звернення з позовною заявою до суду з 19 квітня 2021 року.

В іншій частині позову відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: Е.М. Сініцин.