Справа № 572/4418/15-ц Провадження № 22-ц/802/845/23 Головуючий у 1 інстанції: Ведяніна Т. О.
Доповідач: Карпук А. К.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Д О Д А Т К О В А П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 серпня 2023 року місто Луцьк
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Карпук А.К.
суддів - Бовчалюк З.А., Здрилюк О.І.,
розглянувши питання про ухвалення додаткового рішення в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування Немовицької сільської ради, приватний нотаріус Токов Василь Григорович; про визнання майна об`єктом спільної сумісної власності, поділ майна подружжя, визнання договору дарування недійсним за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 подану його представником ОСОБА_4 на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 07 лютого 2022 року,
У жовтні 2014 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя. Під час розгляду справи позовні вимоги неодноразово змінювались та доповнювались . Остаточно позивач просила визнати вказане майно спільною сумісною власністю подружжя та поділити його, визнавши на кожним із колишнього подружжя право на 1/2 частину житлового будинку та земельної ділянки. Автомобіль просила залишити їй у власність, стягнувши з неї вартість 1/2 частини його частини на користь відповідача.
Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 04 листопада 2019 року, з урахуванням ухвали цього ж суду від 02 грудня 2019 року про виправлення описки, позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 автомобіль марки «MITSUBISHI», 2007 року випуску, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 .

Визнано, що ідеальні частки сторін у спільному майні - автомобілі «MITSUBISHI» 2007 року випуску, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , становлять по 1/2 частині за кожним.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Постановою Рівненського апеляційного суду від 12 березня 2020 року скасовано рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 04 листопада 2019 року в частині відмови у позові та у частині розподілу судових витрат та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 та земельну ділянку, для будівництва та обслуговування вказаного житлового будинку, площею 0,1957 га.

Визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 1/2 ідеальної частки у праві власності на вказаний житловий будинок та земельну ділянку.

У іншій частині рішення суду залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 04 листопада 2019 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 12 березня 2020 року в частині вирішення позовних вимог про визнання спільною власністю подружжя та поділ земельної ділянки та житлового будинку скасовано, справу у цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

В грудні 2015 року позивачка ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору дарування земельної ділянки недійсним. У цьому позові позивач просила визнати недійсним договір дарування ОСОБА_2 ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,1957 га., розташованої по АДРЕСА_1 , виділеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, посвідчений 01 квітня 2015 року приватним нотаріусом Сарненського районного нотаріального округу і зареєстрованого в реєстрі за №450, який зареєстрований за ОСОБА_3 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, реєстраційний номер об`єкта нерухомості 54.

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 05 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 14 червня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 12 вересня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 05 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 14 червня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 09 липня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Рівненського апеляційного суду від 01 жовтня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 09 липня 2019 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у справі № № 572/4418/15-ц від 18 листопада 2020 року рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 09 липня 2019 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 01 жовтня 2019 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права спільної власності на майно судом об`єднано в одне провадження із справою за позовом , поданим у грудні 2015 року позивачкою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору дарування земельної ділянки недійсним

Рішенням Сарненського районного суду від 07 лютого 2022 року позовні вимоги задоволено.

Постановлено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи без самостійних вимог на предмет спору : орган опіки та піклування Немовицької сільської ради, приватний нотаріус Токов Василь Григорович - про визнання майна спільною сумісною власністю, поділ майна подружжя, визнання договору недійсним - задовольнити повністю.

Визнати недійсним договір дарування ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,1957 га., розташованої по АДРЕСА_1 , виділеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, посвідчений 01 квітня 2015 року приватним нотаріусом Сарненського районного нотаріального округу і зареєстрованого в реєстрі за №450, який зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності Реєстраційний номер об`єкта нерухомості 54.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 майно, придбане у шлюбі, а саме : житловий будинок та земельну ділянку площею 0,1957 га., розташовані по АДРЕСА_1 , визнавши за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,1957 га., розташованої за цією ж адресою.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду скасувати ухвалити нове судове рішення про відмову в позові.

Постановою Волинського апеляційного суду від 23 серпня 2023 року апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 подану його представником ОСОБА_4 задоволено, рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 07 лютого 2022 року в даній справі скасовано та ухвалено нове рішення. Відмовилено в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування Немовицької сільської ради, приватний нотаріус Токов Василь Григорович; про визнання майна об`єктом спільної сумісної власності, поділ майна подружжя, визнання договору дарування недійсним.

Однак судом апеляційної інстанції не було вирішено питання про судові витрати.

22.08.2023 представник відповідача ОСОБА_4 подав до апеляційного суду клопотання про долучення до матеріалів справи доказів понесених відповідачем судових витрат та витрат, які будуть понесені.

До клопотання додав копії: акту виконаних робіт від 20.08.2023, рахунку-фактури №84 від 02.08.2023, рахунку-фактури №86 від 18.08.2023, платіжних інструкцій №2PL227725, № 2PL277260.

Під час розгляду справи у судовому засіданні 23.08.2023 представник відповідача Скрипнюк В. Р. заяви клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Частиною 4 ст. 270 ЦПК України передбачено, що суд може викликати в судове засідання учасників справи лише у разі необхідності.

Виходячи із вказаних норм процесуального права, колегія суддів, з власної ініціативи, вважає за необхідне вирішити питання про ухвалення додаткового судового рішення про розподіл між сторонами судових витрат, та не вбачає підстав для необхідності виклику в судове засідання учасників справи.

За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Датою прийняття додаткової постанови у даній справі є 29.08.2023, тобто, дата складення повного судового рішення.

Вивчивши зміст заяви, додані до заяви докази, апеляційний суд дійшов висновку, що клопотання до задоволення не підлягає з таких підстав.

Відповідно до частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до приписів статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Під час розгляду справи апеляційним судом, до закінчення судових дебатів представник відповідача відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України заявив про необхідність стягнення з позивача на користь відповідача судових витрат, а саме, витрат на професійну правничу допомогу, яка була надана ОСОБА_2 .

Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в ч. 4 ст. 62 ЦПК України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.26 Закону України «Про адвокатури та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

За положеннями п.4 ч.1 ст.1, ч.ч.3,5 ст.27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

Згідно з ч.1,3 ст.27 вказаного Закону договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі.

При цьому договір про надання правової допомоги повинен містити детальний опис правових послуг, що надаються, та їх вартість, порядок обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо.

На підтвердження понесених витрат представник відповідача долучив до матеріалів справи копії: акту виконаних робіт від 20.08.2023 додаток 6 до Договору про надання правничої допомоги №28 від 18 липня 2019 року, рахунку-фактури №84 від 02.08.2023, рахунку-фактури №86 від 18.08.2023, платіжних інструкцій №2PL227725, № 2PL277260.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».

Згідно з ч.3 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Апеляційним судом встановлено, що в матеріалах справи відсутній Договір про надання правничої допомоги №28 від 18 липня 2019 року на підставі якого складено акт виконаних робіт від 20.08.2023 додаток 6, що позбавляє суд можливості перевірити сам факт укладання такого договору й встановити його зміст, щодо наданих послуг.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що представником відповідача документально не підтверджено та не доведено розмір витрат пов`язаних з оплатою правової допомоги, які поніс відповідач.

Керуючись статтями 246, 270 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Прийняти додаткову постанову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування Немовицької сільської ради, приватний нотаріус Токов Василь Григорович; про визнання майна об`єктом спільної сумісної власності, поділ майна подружжя, визнання договору дарування недійсним за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 подану його представником ОСОБА_4 на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 07 лютого 2022 року.

Відмовити у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_4 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати, пов`язані з правничою допомогою ОСОБА_2 .

Додаткова постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту додаткової постанови.

Головуючий - суддя

Судді