Ухвала

14 вересня 2023 року

м. Київ

справа № 369/7050/21

провадження № 61-12111ск23

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Краснощокова Є. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 грудня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 29 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном,

ВСТАНОВИВ:

26 травня 2021 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 грудня 2022 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 29 червня 2023 року, позов задоволено. Усунуто перешкоди з боку ОСОБА_1 у здійсненні ОСОБА_3 права користування та розпорядження житловим будинком з господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 . Відновлено становище, що існувало до порушення права ОСОБА_3 та: скасовано державний акт серії ЯА № 380942 від 24 листопада 2005 року на право власності на земельну ділянку площею 0,1436 га за кадастровим номером :01:017:0022, цільове призначення ? для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 224; припинено право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,1436 га за кадастровим номером :01:017:0022, цільове призначення ? для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 224; скасовано державну реєстрацію в Державному земельному кадастрі земельної ділянки площею 0,1436 га за кадастровим номером :01:017:0022, цільове призначення ? для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 .

Суди встановили, що відповідачем зареєстровано на своє ім`я спірну земельну ділянку, площею 0,1436 га з кадастровим номером :01:017:0022, площа якої на 17,0 кв. м накладається на площу житлового будинку позивача, що в свою чергу позбавляє позивачку можливості у повному обсязі здійснювати її право власності на належний їй житловий будинок. Позивачка через вказані обставини позбавлена права розпорядитись житловим будинком з огляду на нерозривність прав на житловий будинок та на земельну ділянку, на якій він розміщений. Поновити її порушене право можливо лише шляхом відновлення становища, що існувало до порушення цього права. Суди послались на аналогічний висновок щодо застосування норм права в подібних правовідносинах зробив Верховний Суд у постанові від 14 вересня 2022 року у справі № 368/1473/15-ц (провадження

№ 61-519св22).

11 серпня 2023 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу з пропуском строку на касаційне оскарження.

Ухвалою Верховного Суду від 21 серпня 2023 року касаційну скаргу залишено без руху та встановлено строк, зокрема для подання до Верховного Суду: доказів на підтвердження обставин, що перешкоджали подати касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 29 червня 2023 року до 09 серпня 2023 року; підписаної касаційної скарги у новій редакції, з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав) та яка відповідає вимогам статті 392 ЦПК України, додати до неї копії скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи; сплати судового збору.

На виконання вимог наведеної ухвали Верховного Суду від 21 серпня 2023 року ОСОБА_1 подала заяву про поновлення строку на касаційне оскарження з доданими до неї доказами отримання оскарженого судового рішення, докази сплати судового збору у розмірі 5 448,00 грн. Також до заяви на усунення недоліків додано нову редакцію касаційної скарги, у якій заявник посилається на пункти 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, як на підставу касаційного оскарження.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 жовтня 2021 року в справі № 233/2021/19 (провадження № 14-166цс20) зазначено, що процесуальний закон у визначених випадках передбачає необхідність оцінювання правовідносин на предмет подібності. З цією метою суд насамперед має визначити, які правовідносини є спірними, після чого застосувати змістовий критерій порівняння, а за необхідності - також суб`єктний і об`єктний критерії. З поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків сторін спору) є основним, а два інші - додатковими. Суб`єктний і об`єктний критерії матимуть значення у випадках, якщо для застосування норми права, яка поширюється на спірні правовідносини, необхідним є специфічний суб`єктний склад цих правовідносин або їх специфічний об`єкт.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року в справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) зроблено висновок, що під судовими рішеннями у справах зі спорів, що виникли з подібних правовідносин, необхідно розуміти, зокрема, такі, де аналогічними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. З`ясування подібності правовідносин у рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається з урахуванням обставин кожної конкретної справи.

В першій та в уточненій касаційній скарзі ОСОБА_3 вказує, що при виготовлені проектно-технічної документації на земельну ділянку позивача, яка використовувалась під час проведення земельно-технічної експертизи, допущено помилку в частині зазначення межі земельної ділянки. Томупозивачем обрано невірний спосіб захисту, оскільки у даному випадку позивачу необхідно було в позасудовому порядку відновити (встановити) межі земельної ділянки на місцевості.

Зазначає, що суд апеляційної інстанції в оскарженому судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17, від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18, від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19, від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18, про те, що обраний позивачем спосіб захисту має бути ефективним.

У ухвалі Верховного Суду від 21 серпня 2023 року вказано, що зміст постанови Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 свідчить, що вона постановлена не у подібних правовідносинах, а доводи скаржника в цій частині зводяться до необхідності переоцінки доказів у справі, що знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду (стаття 400 ЦПК України).

Зокрема, у вказаній справі ПАТ «Імексбанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб звернулося до суду з позовною заявою, у якій просило визнати недійсним нікчемний договір про розірвання договору застави майнових прав.

У справі № 910/3009/18 ПАТ «ВіЕйБі Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб звернулося до суду з позовом про: визнання протиправними дій Правління НБУ щодо прийняття постанови від 31 березня 2016 року № 219 «Про звернення стягнення на цінні папери, передані Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний банк» у заставу Національному банку України»; скасування постанови Правління НБУ від 31 березня 2016 року № 219 «Про звернення стягнення на цінні папери, передані Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний банк» у заставу Національному банку України»; зобов`язання НБУ повернути на рахунок ПАТ «ВіЕйБі Банк» у цінних паперах непогашені цінні папери, а саме: державні облігації UA у кількості 92 038 шт., державні облігації UA у кількості 23 082 шт., державні облігації UA у кількості 153 047 шт.

У справі № 916/1415/19 позивач звернувся до суду з позовом про визнання припиненими з 22 серпня 2016 року договорів іпотеки та наступної іпотеки.

У справі № 910/2861/18 Київський національний лінгвістичний університет звернувся до суду з позовом про: зобов`язання виконати пункт 5.2.3 інвестиційного договору від 20 лютого 2007 року № 18 на реалізацію проекту будівництва на земельній ділянці площею 0,5809 га (кадастровий № :79:364:0038) за адресою: АДРЕСА_3 , а саме: передати Київському національному лінгвістичному університету 2 500 кв. м загальної площі студентського гуртожитку шляхом оформлення акта про результати інвестиційної діяльності по об`єкту в редакції, запропонованій позивачем; визнання за Університетом права власності на гуртожиток (секція 5, літ. «А»), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 61, загальною площею 1 212,8 кв. м за адресою: АДРЕСА_4 ; визнання за Університетом права власності на гуртожиток (секція 4, літ. «А»), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00, загальною площею 722,6 кв. м за адресою: АДРЕСА_5 ; визнання за Університетом права власності на частку розміром 7885/10000 об`єкта нерухомого майна, а саме гуртожитку (секція 6, літ. «А»), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 61, загальною площею 716 кв. м за адресою: АДРЕСА_6 . ТОВ «ТМО «Ліко-Холдінг» звернулося до Університету із зустрічним позовом про розірвання договору.

Аналіз змісту вказаних постановах, зокрема предмету спору у наведених справах, щодо який Великої Палати Верховного Суду робила висновки про ефективність способів захисту, свідчить, що висновки щодо застосування норми права, які викладені у наведених постановах Верховного Суду, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними до правовідносин в справі, що переглядається, включно зі змістовим критерієм порівняння.

З огляду на зазначене, недоліки, вказані в ухвалі Верховного Суду від 21 серпня 2023 року, не усунуто.

При цьому посилання скаржника на пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України (пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України) не є самостійною підставою для відкриття касаційного провадження, оскільки заявлена у касаційній скарзі підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини другої статті 389 цього Кодексу, не визнана обґрунтованою.

Відповідне невиконання вимог процесуального закону при поданні касаційної скарги унеможливлюють вирішення питання про відкриття касаційного провадження у справі.

Відповідно до частини другої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

За змістом статті 185 ЦПК України, якщо скаржник не усунув недоліки скарги у строк, встановлений судом, скарга вважається неподаною і повертається скаржнику.

Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення скарги.

Керуючись статтями 185, 260, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 грудня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 29 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном вважати неподаною та повернути скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Краснощоков