Справа № 347/193/22
Провадження № 2/347/41/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 серпня 2023 року м. Косів

Косівський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої - судді Кіцули Ю.С.,

за участю:

секретаря Мошулі Т.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши в загальному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики, -

в с т а н о в и в

Стислий виклад позицій позивача, та заперечень відповідача.

24.01.2023 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики. Свої вимоги обґрунтувала тим, що 24.07.2017 року між нею ( ОСОБА_1 ) та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 було укладено договір позики. Підтвердженням укладення договору позики є боргова розписка, в якій відповідачі зобов`язувались в солідарному порядку повернути кошти в розмірі 61468 доларів США до 26.08.2019 року.

Рішенням Косівського районного суду від 26.08.2020 року, справа 347/1779/19, залишеним без зміни постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 18.03.2021 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 було задоволено, та стягнуто з ОСОБА_2 заборгованість за договором позики в розмірі 61 468 доларів США та 9 989, 20 грн. судового збору.

На виконання рішення суду було видано виконавчий лист, та відкрито виконавче провадження. Згідно інформації наданої відділом ДВС за вказаним рішенням суду ОСОБА_2 погашено заборгованість лише в розмірі 36 543 грн., 50 коп. Враховуючи той факт, що один із солідарних боржників належним чином не виконує рішення суду щодо погашення заборгованості, ОСОБА_1 вважає, що вправі вимагати недоодержані кошти за договором позики із решти солідарних боржників. Таким чином, враховуючи загальний обсяг заборгованості, ОСОБА_1 просила стягнути в солідарному порядку з відповідачів заборгованість за договором позики в розмірі 60 289 доларів США, та 3% річних 5 220 доларів СШУ 70 центів. Вирішити питання судових витрат.

Відповідачам було забезпечено право подати відзив на позовну заяву, однак такі правом на подання відзиву не скористалися.

Позиція учасників в судовому засіданні.

В судовому засідання ОСОБА_1 вимоги позову підтримала. Додатково з огляду на інформацію надану ВДВС про загальний розмір заборгованості надану на вимогу суду про витребування розрахунку заборгованості уточнила позовні вимоги, та просила стягнути з відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 заборгованість за договором позики в розмірі 60 458, 23 доларів США, та 3% річних в розмірі 5515, 44 доларів США. Судові витрати стягнути з відповідачів.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 14.02.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін та призначено підготовче судове засідання на 17.03.2022 року.

Ухвалою суду від 14.04.2022 року зупинено провадження у справі, оскільки відповідач ОСОБА_5 перебував у складі ЗС України (т.1 а.с. 95).

Ухвалою суду від 24.10.2022 року відновлено провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 15.11.2022 року (т.1 а.с.114).

Ухвалами суду від 15.11.2022 року клопотання ОСОБА_1 задоволено, позовні вимоги в частині до ОСОБА_5 залишено без розгляду, витребувано для огляду в судовому засіданні матеріали цивільної справи 347/1779/19, закрито підготовче провадження, та призначено справу до судового розгляду по суті (т.1 а.с. 130, 135).

Ухвалою судового засідання від 14.12.2022 року повернуто без розгляду клопотання ОСОБА_4 .

Ухвалою суду від 13.03.2023 року судове засідання відкладено, та визнано явку позивача ОСОБА_1 в судове засідання обов`язковою, для дачі особистих пояснень.

Ухвалами суду від 04.04.2023 року відмовлено в задоволенні заяви про відвід судді та 05.04.2023 року (т.1 а.с. 238-239, 246).

Ухвалами суду від 08.06.2023 та 01.08.2023 року витребувано докази, а саме інформацію щодо погашення заборгованості у виконавчому провадженні №63440008, виконавчий лист №347/1779/19 (т.2 а.с. 45).

Відповідачі ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 будучи належним чином повідомленими (т.2 а.с.85-86), в судове засідання не з`явилися. Відповідач ОСОБА_4 просила проводити розгляд справи без її участі (т.1 а.с.186).

Враховуючи те, що відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час та місце судового засідання повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомляли, жодних заяв від них не надходило, та у строк встановлений судом відповідачі відзив на позов не подали, будь-яких інших клопотань та заяв від відповідачів подано до суду не було, відтак у відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши доводи позивача ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить наступного висновку.

Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Так, згідно копії рішення Косівського районного суду від 26.08.2020 року ухвалено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в розмірі 61468 доларів США, та 9 989 грн. 20 коп. судового збору (т.1 а.с. 8-9). Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 18.03.2021 року залишено без змін рішення Косівського районного суду від 26.08.2020 року (т.1 а.с.10-12).

29.10.2020 відкрито виконавче провадження на виконання виконавчого листа №347/1779/19 виданого 16.10.2020 року про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості в розмірі 61468 доларів США та 9989, 20 грн. судового збору (т.1 а.с. 6-7, 13-16).

Згідно копії листа Косівського ВДВС у Косівському районі Івано-Франківської області станом на 29.12.2021 року заборгованість ОСОБА_2 становить 1 712 833, 02 грн. (т.1 а.с. 17-18)

Згідно копії боргової розписки, що міститься в матеріалах справи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 зобов`язувались в солідарному порядку повернути суму 61 468 доларів США станом на 26.01.2019 року взяті у ОСОБА_1 і зобов`язувались повернути до 26.01.2019 року. У разі не виконання зобов`язувались повернути вказану суму майном еквівалентним сумі боргу (т.1 а.с. 144).

В судовому засіданні також оглядався оригінал боргової розписки, що міститься в матеріалах цивільної справи 347/1779/19 т.1 а.с 5, зміст якої є аналогічним копії боргової розписки, що міститься в справі 347/193/22.

Згідно розрахунку заборгованості наданого відділом примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях на виконання вимог ухвали Косівського районного суду від 01.08.2023 року, заборгованість ОСОБА_2 за договором позики станом на 24.01.2021 року (день звернення позивача до суду з позовом) становить 60 458, 23 доларів США (т.2. а.с.86-94 ).

Зміст спірних правовідносин.

Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з неналежним виконанням позичальником ( ОСОБА_2 ) взятих на себе зобов`язань перед позикодавцем ( ОСОБА_1 ) згідно укладеної сторонами боргової розписки, та не виконання рішення суду, яким стягнуто заборгованість за договором позики.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

До спірних правовідносин, які виникли між сторони, підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу України.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Відповідно до ч.1, 5, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

За своїми правовими характеристиками договір позики є реальною, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана в оригіналі розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Такі правові висновки про застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладені в постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17.

Суд зауважує, що письмова форма договору позики внаслідок її реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й факту передачі грошової суми позичальнику.

При цьому, відповідно до пункту другого частини першої статті 1049 ЦК України якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ст. 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов`язку боржників кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-якого з них окремо.

На підставі ст. 544 Цивільного кодексу України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Судом встановлено, на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що відповідно до боргової розписки ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , та ОСОБА_5 зобов`язувались в строк до 26.01.2019 року повернути ОСОБА_1 суму грошових коштів в розмірі 61 468 доларів США. Рішенням Косівського районного суду від 26.08.2020 року, залишеним без зміни постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 18.03.2021 року ухвалено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в розмірі 61468 доларів США, та 9 989 грн. 20 коп. судового збору. На виконання вказаного рішення суду було видано виконавчий лист, та відкрито виконавче провадження. Згідно копії листа Косівського ВДВС у Косівському районі Івано-Франківської області станом на 29.12.2021 року заборгованість ОСОБА_2 становить 1 712 833, 02 грн.

Згідно розрахунку, що міститься в матеріалах справи, заборгованість ОСОБА_2 на виконання рішення суду про стягнення заборгованості за договором позики станом на 24.01.2022 року становить 60 458,23 доларів США.

Враховуючи те, що відповідач ОСОБА_2 належним чином не виконує рішення суду, заборгованість не погашає, позивач ОСОБА_1 правомірно звернулася в суд з позовом до решти ( ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ) з вимогами про стягнення боргу за договором позики.

Надаючи оцінку аргументам позивача, суд зауважує, що за своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Аналізуючи наявну в матеріалах справи копію боргової розписки, суд зазначає, що в такій чітко визначені її сторони - позикодавець та позичальники, предмет - позика грошових коштів, сума грошових коштів та їх грошова одиниця -61 468 доларів США, а також терміни, до яких ця сума позики повинна бути повернута. Відтак, суд доходить переконання, що справжньою природою цієї розписки є саме отримання позики - грошових коштів на умовах поворотності, строковості та безоплатності правочину.

Наявність оригіналу боргової розписки, яка міститься в матеріалах справи 347/1779/19, і яка оглядалась судом при розгляді вказаної цивільної справи, підтверджує факт невиконання відповідачами взятих на себе зобов`язань, а також те, що борг до 26.01.2019 року не було повернуто, як і не повернуто станом на день звернення до суду з позовом.

Щодо валюти позики, суд зазначає, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Такий висновок повністю відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, зробленого 16 січня 2019 року у справі №373/2054/16-ц).

З огляду на викладене, укладення зазначеного договору позики у іноземній валюті (доларах США) не суперечить чинному законодавству і повернути отриману позику позичальники зобов`язані саме у тій валюті, у якій її отримали.

З метою встановлення дійсних обставин справи, а також перевірки вказаної позивачем ОСОБА_1 суми заборгованості, судом витребовувався розрахунок заборгованості станом на 24.01.2022 року (день звернення до суду з позовом). Згідно наданого розрахунку заборгованості, заборгованість за договором позики становить 60 458, 23 доларів США.

За таких обставин, суд приходить до висновку про підставність позову ОСОБА_1 в частині стягнення заборгованості в розмірі 60 458, 23 доларів США.

Щодо вимоги про стягнення 3% річних.

Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Так, у борговій розписці встановлений строк повернення грошових коштів 26.01.2019 року. Отже, строк прострочення повернення грошових коштів слід обчислювати з дня, наступного за днем, з яким пов`язано настання події. А відтак саме з 27.01.2019 року виникає період прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються в тому числі на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України).

Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Доказів належного повного виконання зобов`язання ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 матеріали справи не містять.

З огляду на те, що відповідач порушив грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року №6-49цс12.

У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення.

Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.

Суд перевіривши первинний розрахунок позивача ОСОБА_1 дійшов висновку, що він є невірним. В той же час після отримання розрахунку заборгованості з ВДВС який був наданий на вимогу суду, позивачем було здійснено перерахунок, та надано його суду.

Разом з тим, судом було здійснено самостійно розрахунок заборгованості 3% річних, який становить:

Основна сума заборгованості за договором:

з 27/01/2019 до 09/09/2021 61 468,00 дол. США.

з 10/09/2021 до 21/09/2021 61 410,91 дол. США.

з 22/09/2021 до 07/10/2021 61 397,03 дол. США.

з 08/10/2021 до 19/10/2021 61 169,17 дол. США.

з 20/10/2021 до 02/11/2021 60 975,05 дол. США.

з 03/11/2021 до 18/11/2021 60 811,49 дол. США.

з 19/11/2021 до 06/12/2021 60 797,47 дол. США.

з 07/12/2021 до 19/12/2021 60 644,07 дол. США.

з 20/12/2021 до 29/12/2021 60 629,88 дол. США.

з 30/12/2021 до 18/01/2022 60 471,84 дол. США.

з 19/01/2022 до 24/01/2022 60 458,23 дол. США.

3% річних

Розрахунок здійснюється за формулою:

Сума санкції = С x 3 x Д : 365 : 100, де

С - сума заборгованості,

Д - кількість днів прострочення.

з 27/01/2019 до 31/12/2019

61 468,00 x 3 % x 339 : 365 : 100 339 1 712,68 дол. США.

з 01/01/2020 до 31/12/2020

61 468,00 x 3 % x 366 : 366 : 100 366 1 844,04 дол. США.

з 01/01/2021 до 09/09/2021

61 468,00 x 3 % x 252 : 365 : 100 252 1 273,15 дол. США.

з 10/09/2021 до 21/09/2021

61 410,91 x 3 % x 12 : 365 : 100 12 60,57 дол. США.

з 22/09/2021 до 07/10/2021

61 397,03 x 3 % x 16 : 365 : 100 16 80,74 дол. США.

з 08/10/2021 до 19/10/2021

61 169,17 x 3 % x 12 : 365 : 100 12 60,33 дол. США.

з 20/10/2021 до 02/11/2021

60 975,05 x 3 % x 14 : 365 : 100 14 70,16 дол. США.

з 03/11/2021 до 18/11/2021

60 811,49 x 3 % x 16 : 365 : 100 16 79,97 дол. США.

з 19/11/2021 до 06/12/2021

60 797,47 x 3 % x 18 : 365 : 100 18 89,95 дол. США.

з 07/12/2021 до 19/12/2021

60 644,07 x 3 % x 13 : 365 : 100 13 64,80 дол. США.

з 20/12/2021 до 29/12/2021

60 629,88 x 3 % x 10 : 365 : 100 10 49,83 дол. США.

з 30/12/2021 до 18/01/2022

60 471,84 x 3 % x 20 : 365 : 100 20 99,41 дол. США.

з 19/01/2022 до 24/01/2022

60 458,23 x 3 % x 6 : 365 : 100 6 29,82 дол. США.

Всього: 5 515,44 доларів США

Таким чином, судом встановлено, що сума 3 % річних від простроченої суми, яка підлягає задоволенню становить 5515, 44 доларів США, і такий розрахунок є аналогічним тому, який надано позивачем на збільшення позовних вимог 23.08.2023 року.

Відповідачами жодного обґрунтованого розрахунку чи доказу на спростування розрахунку позивача суду не надано.

Отже, за наведених вище обставин, суд доходить переконання про обґрунтованість позовних вимог у частині стягнення 3% з відповідачів, як солідарних боржників за договором позики.

Щодо стягнення витрат на правову допомогу.

Оцінюючи обґрунтованість заявлених вимог про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правову допомогу, суд враховує, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ч.3 ст.133 ЦПК України).

Суд виходить із диспозиції ч.1 ст. 137 ЦПК України, у відповідності до якої витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Так, згідно ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Згідно з п. 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.09 р. № 23-рп/2009 у справі № 1-23/2009 правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать: консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво тощо.

Конституційний Суд України зазначив і про те, що гарантування кожному права на правову допомогу в контексті ч. 2 ст.3, ст.59 Конституції України покладає на державу відповідні обов`язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня. Такі обов`язки обумовлюють необхідність визначення в законах України, інших правових актах порядку, умов і способів надання цієї допомоги.

За змістом положень статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України", від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України", від 30 березня 2004 року у справі "Меріт проти України", заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

На підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16.

З приводу наведеного приймається до уваги те, що суд не має права втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Водночас, в силу вимог процесуального закону суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Так, у справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. В пункті 269 рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором на правову допомогу, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документи про оплату таких послуг та розрахунком таких витрат.

Крім того, у п.154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

На підтвердження понесених витрат позивачем надано договір №01/05 про надання правової допомоги від 02.05.2023 року укладений між ОСОБА_1 та Адвокатським бюро «Говера та партнери» про надання правової допомоги в цивільній справі 347/193/22, Акт приймання наданої правової допомоги від 31.05.2023 року на загальну суму 2500 гривень, та Акт приймання передачі від 09.06.2023 року на загальну суму 1500 гривень, а всього разом 4000 гривень.

Таким чином, з відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 слід стягнути на користь відповідача ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000 гривень, тобто по 1 333, 33 гривні з кожного.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Частина 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» встановлює, що за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до абзацу другого п.11 постанови пленуму ВССУ №10 від 17.10.2014 року порядок сплати судового збору за подання позовів, ціна яких визначається в іноземній валюті, у випадках та на умовах, встановлених законом (частина третя статті 533 ЦК), передбачено в абзаці 2 частини першої статті 6 Закону № 3674-VI. У цьому випадку ціна позову визначається як в іноземній валюті, так і в національній валюті України відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України на день подання позову. Виходячи саме з такої ціни позову (в національній валюті), визначається розмір судового збору, що підлягає сплаті. Однак якщо день подання позову не співпадає з днем сплати судового збору (збір сплачено раніше), то останній визначається з урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України саме на день сплати, а не на день подання позову.

Так, загальна сума заборгованості станом на день звернення ОСОБА_1 до суду з позовом становила 65 510, 26 доларів США, що в гривневому еквіваленті становило1855250, 56 грн. Враховуючи ставки судового збору, позивачем ОСОБА_1 було сплачено судовий збір, в розмірі максимальної ставки судового збору, що визначена п.п.1.1 ч.2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» та станом на 1 січня 2022 року така становила 12 405 гривень.

Разом з тим, під час розгляду справи, з врахуванням розрахунку заборгованості наданого Косівським ВДВС, позивачем було збільшено позовні вимоги, а відтак загальна сума заборгованості за договором позики з врахуванням 3% річних становить 65 973, 67 доларів США, що в гривневому еквіваленті на день подання заяви про збільшення (уточнення) позовних вимог (23.08.2023 року) згідно офіційного курсу НБУ складає 2 412 564,75 грн.

Отже враховуючи ставку судового збору станом на 1 січня 2023 року, до сплати підлягає судовий збір в максимальному розмірі 13 420 грн. Враховуючи той факт, що позивачем ОСОБА_1 було сплачено судовий збір в розмірі 12 405 грн., то недоплачену різницю 1015 грн. судового збору (13420-12405 = 1015 грн.) слід стягнути з відповідачів в дохід держави, тобто по 338 гривень з кожного.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи той факт, що позов ОСОБА_1 підлягає до задоволення повністю, на її користь слід стягнути з відповідачів судові витрати в розмірі 12 405 грн., тобто по 4135 гривень з кожного.

Щодо заходів забезпечення позову.

Так, ухвалою Косівського районного суду від 27.01.2022 року накладено арешт та заборону відчуження на все рухоме та нерухоме майно в межах ціни позову 65 510, 26 доларів США, що належить на праві власності ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

Відповідно до ч. 1, 7 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. У разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

За таких обставин, заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили.

Враховуючи вищевикладене, на підставі статей 11, 14, 207, 625, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України та керуючись ст. ст. 12, 13, 133, 141, 247, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити.

Стягнути в солідарному порядку із ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ), ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4 ) - заборгованість за договором позики в розмірі 60 458, 23 доларів США, та 3% річних у розмірі 5 515, 44 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ), ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4 ) 12 405 гривень, судового збору, тобто по 4 135 гривень з кожного.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ), ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 ) в дохід держави 1015 гривень судового збору, тобто з кожного по 338 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ), ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4 ) 4 000 гривень витрат на професійну правничу допомогу, тобто по 1 333, 33 гривень з кожного.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Рішення суду може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 29.08.2023 року.

Суддя Ю.С. Кіцула