Номер провадження: 22-ц/813/5633/23
Головуючий у першій інстанції Бобуйок І.А.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.09.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Лозко Ю.П., Стахової Н.В.,

за участю секретаря Пересипка Д.В.,

учасники справи: позивач ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 07 березня 2023 року, ухваленого Малиновським районним судом м. Одеси у складі: судді Бобуйка І.А. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 в особі її представника ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2022 року позивач ОСОБА_1 в особі її представника ОСОБА_3 звернулася до суду із вказаним позовом, який мотивувала тим, що за рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 23 травня 2013 року з ОСОБА_2 утримуються аліменти на її користь на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1800 грн щомісячно, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Посилаючись на те, що рішенням суду аліменти були стягнуті в твердій грошовій сумі та з обмеженням їх мінімального розміру 30 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що не відповідає інтересам дитини і є недостатнім для забезпечення її потреб, а з огляду на вид діяльності відповідача, який працює за контрактом з іноземними судновласниками моряком, позивач просила суд змінити спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 23 травня 2013 року, та стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі частини всіх його доходів щомісячно, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання позову до повноліття дитини до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 07 березня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів задоволено та змінено спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 23 травня 2013 року, справа № 521/2229/13-ц, яке набрало чинності 16 червня 2013 року, яким з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 було стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1800,00 грн щомісячно, але не менш, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили до повноліття сина, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , наступним чином: стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від усіх його доходів щомісячно, але не менше ніж 50% від встановленого законом прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання позову, тобто з 15 листопда 2022 року до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 992,40 гривень.

28 березня 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 07 березня 2023 року.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 06 квітня 2023 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 07 березня 2023 року залишено без задоволення.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій вважає оскаржуване рішення незаконним і не обґрунтованим, та просить скасувати рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 07 березня 2023 року.

Доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції не врахував позицію Обєднаної палати Касаційного цивільного суду, сформовану у постанові від 20 червня 2019 року за результатом розгляду справи № 632/580/17, згідно якої зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповдіно до статті 192 СК України.

Збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для ухвалення нового рішення про збільшення розміру аліментів, як і не може бути підставою для відмови в перерахунку розміру аліментів (постанови Верховного Суду № 459/2181/17 від 12.09.2018 року та № 632/580/17 від 20.06.2019 року).

Аналогічні за змістом висновки викладено у постанові Верховного Суду № 536/1557/17-ц від 04 липня 2018 року.

Крім того зазначив, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що аліменти у новому розмірі сплачуються з дня набрання судовим рішенням законної сили та помилково визначив початок строку стягнення аліментів з дня подання позову, тобто з 15 листопада 2022 року, що не відповдає пункту 23 постанови пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Також вважає, що судом першої інстанції не перевірено, що заборгованості зі сплати аліментів він не має і сплачував їх відповідач з урахуванням вимог Закону України № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту прав дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності з 08 липня 2017 року, і саме цим законом збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з їх платника.

Судом не взято до уваги, що позовна заява та інші матеріали не містять обгрунтування підтверджень підстав для зміни способу стягнення аліментів, зокрема, зміна матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника аліментів, і такі підстави в рішенні суду не наведено, що суперечить положенням статті 192 Сімейного кодексу України, яка вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 Сімейного кодексу України (постанова Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13).

Порушення судом норм процесуального права вбачає в тому, що було порушено його право на участь у розгляді справи внаслідок його неналежного повідомлення судом про розгляд справи, ненадання позовної заяви з додатками, процесуальних документів, що вважає самостійною підставою для скасування рішення, що оскаржується.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Сторони, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явилися, що відповідно частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. За час перебування у шлюбі у сторін народився син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження, яке видане Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Малиновського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис № 190, серія НОМЕР_1 (а.с. 6).

Шлюб між сторонами розірвано 17 січня 2007 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, яке видане Малиновським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 23, серія НОМЕР_2 (а.с. 5).

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 28 січня 2009 року з відповідача на користь позивачки на утримання їх спільного неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнуто аліменти у твердій грошовій сумі 1 300 гривень щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 23 травня 2013 року збільшено розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на підставі рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 28 січня 2009 року з 1300 гривень щомісячно, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на 1800 грн щомісячно, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 та змінюючи розмір аліментів, стягнутих з відповідача на користь позивачки на утримання неповнолітнього сина сторін в розмірі 1/4 частини від усіх його доходів щомісячно, але не менше ніж 50% від встановленого законом прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання позову, тобто з 15 листопада 2022 року до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , суд мотивував своє рішення тим, що оскільки неповнолітня дитина перебуває на утриманні позивачки та беручи до уваги потребу дитини в матеріальному забезпеченні і догляді, достатнім для того, щоб забезпечити виконання батьківського обов`язку відповідача щодо утримання своєї неповнолітньої дитини.

Переглядаючи вказане рішення суду за доводами апеляційної скарги, колегія суддів бере до уваги таке.

Перевіривши доводи апеляційної скарги про неналежне повідомлення відповідача ОСОБА_2 судом першої інстанції про дату, час та місце розгляду справи на предмет процесуальної можливості ухвалення заочного рішення, апеляційний суд виходить з наступного.

Особа вважається належним чином повідомленою, якщо зафіксовано факт отримання нею судової повістки, її відмови в отриманні повістки з додержанням правил доставки та вручення судових повісток або в засобах масової інформації надруковано оголошення про виклик.

На підставі ст. 280 ЦПК України, суд при проведенні заочного розгляду справи обов`язково повинен перевірити, крім іншого, факт повідомлення відповідача належним чином про дату, час і місце судового засідання.

Повідомлення сторін про час і місце розгляду справи повинно проводитися відповідно до вимог статей 128-130 ЦПК України.

За приписами статті 128 ЦПК України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії.

Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями.

Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка повідомлення - завчасно.

Згідно частини 11 наведеної норми, відповідач, третя особі, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

Ухвалюючи заочне рішення, місцевий суд зазначив, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце призначеного судового засідання, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву не надавав.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою суду від 14 лютого 2023 року закрито підготовче провадження та призначено до розгляду цивільну справу на 07 березня 2023 року о 10.30 год.

Судом першої інстанції 14 лютого 2023 року видано представнику позивачки ОСОБА_3 повістку для відправлення відповідачу (а.с. 33).

Будь-яких доказів надіслання судом в передбачений процесуальним законом спосіб судової повістки відповідачу (поштою рекомендованим листом із повідомленням про судове засідання на 07 березня 2023 року о 10.30 год) матеріали справи не містять.

За таких обставин, слід вважати, що відповідач не був належним чином, у встановленому законом порядку, повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Законодавцем у частині 4 статті 223 ЦПК України визначена можливість вирішення справи на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановлення заочного рішення) лише у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, належним чином повідомленого.

Ухвалою суду від 14 лютого 2023 року про закриття підготовчого провадження та призначення справи справу вперше призначено до судового розгляду на 07 березня 2023 року о 10.30 год, і цього ж дня ухвалене оскаржуване рішення у справі.

Тому доводи відповідача щодо порушення судом порядку ухвалення заочного рішення через його неповідомлення належним чином про дату, час та місце розгляду справи, в ході якого було прийнято оскаржуване рішення, заслуговують на увагу.

Переглядаючи вказане судове рішення за доводами апеляційної скарги щодо суті ухваленого рішення, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Звертаючись до суду з позовом про зміну способу стягнення аліментів, позивачка мотивувала такий інтересами дитини та посилалася на те, що саме їй, як стягувану, належить право на визначення способу стягнення аліментів на утримання дитини, інтересам якої не відповідає визначений судом їх розмір у твердій грошовій сумі, і визначення аліментів у частці від доходу відповідача дозволить позивачці менше залежати від змін розміру прожиткового мінімуму, інфляції, тощо.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга статті 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття.

Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з частиною першою статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Отже, враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Таким чином, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням зміни матеріального становища платника аліментів є зміна доходів, витрат, активів тощо. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (абзац другий частини третьої статті 181 СК України).

Аналіз положень статті 192 СК України свідчить про те, що зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Аналогічні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143 цс 13 і ця судова практика є незмінною.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Визначаючи розмір аліментів на утримання дитини, суд зобов`язаний врахувати всі обставини, зазначені в частині першій статті 182 СК України: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Судом з цього приводу вірно встановлено матеріальні потреби дитини сторін, яка перебуває на утриманні позивачки, і що саме аліменти у розмірі частини від усіх доходів відповідача на місяць, але не менше 50% від встановленого мінімуму на дитину відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку будуть достатніми для того, щоб забезпечити виконання батьківського обов`язку відповідача щодо утримання своєї неповнолітньої дитини.

Проте, визначаючи період, з якого має бути змінений вказаний спосіб, а отже - і розмір аліментів, визначений судом як дата звернення позивачки до суду із теперішнім позовом з 15 листопада 2022 року.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Отже, суд наведеного не врахував, чим припустився помилки.

Відповідно до частини першої статті 273 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (частина друга вказаної норми).

Отже, аліменти у новому зміненому розмірі та способі мають бути стягнуті з дня набрання теперішнім рішенням законної сили, яким є день прийняття постанови апеляційним судом 05 вересня 2023 року, у той, коли син сторін ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досяг повноліття станом на час перегляду справи апеляційним судом.

За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Під способами захисту суб`єктивних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (див. пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16). При цьому під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, тобто матиме найбільший ефект по відновленню відповідних прав, свобод та інтересів на стільки, на скільки це можливо.

Предметом судового захисту може бути лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи законні інтереси (частина перша статті 4 ЦПК України).

Оскільки станом на час набрання рішенням по теперішній справі законної сили 05 вересня 2023 року, коли син сторін досяг повноліття ІНФОРМАЦІЯ_2 , а розмір аліментів за рішенням суду про зміну способу/розміру аліментів має виконуватися з дня набрання таким законної сили, вказане є підставою для висновку про необгрунтованість позовних вимог про зміну способу/розміру аліментів, визначених рішенням суду, на утримання неповнолітньої дитини та відмови у задоволенні позову.

Тому доводи апеляційної скарги відповідача в наведеній частині є слушними та такими, що ґрунтуються на наведених вимогах закону.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

Вказані неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм матеріального у відповідності до вимог п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду та ухваленню по справі нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. 367, 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 07 березня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У позові ОСОБА_1 в особі її представника ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови 05 вересня 2023 року.

Головуючий М.В. Назарова

Судді: Ю.П. Лозко

Н.В. Стахова