ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3791/23 Справа № 204/8137/21 Суддя у 1-й інстанції - Мащук В. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Канурна О. Д.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Канурної О.Д.,

суддів: Космачевської Т.В., Халаджи О.В.,

за участю секретаря судового засідання: Керімової - Бандюкової Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика», Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська боргова компанія», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пономарьова Дар`я Володимирівна, про визнання недійсним договору купівлі продажу та скасування запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно (суддя першої інстанції Мащук В.Ю.), -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2021 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика», Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська боргова компанія», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пономарьова Дар`я Володимирівна, про визнання недійсним договору купівлі продажу та скасування запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що їй належала на праві власності однокімнатна квартира АДРЕСА_1 .

Вказана квартира належала позивачці на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 11 жовтня 2007 року між нею та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Лопатою Оленою Олександрівною за реєстровим № 2368, зареєстрованого 11.10.2007 року в Державному реєстрі правочинів за реєстраційним № 2410648. Згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно № 15888748, виданого комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» 11 вересня 2007 року, реєстраційний номер 20242510.

Зазначена квартира придбана за кошти, отримані в кредит на підставі кредитного договору № 815/ФКВ-07 від 11 жовтня 2007 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Український промисловий банк».

На підставі зазначеного кредитного договору, Банк надав кредит у розмірі 48450,00 доларів США зі строком користування кредитними коштами до 10 жовтня 2032 року зі сплатою 11 % річних.

11 жовтня 2007 року між позивачкою та ТОВ «Український промисловий банк» було укладено додатковий договір № 815/1 та додаткову угоду № 1 до кредитного договору, а саме графік погашення кредитної заборгованості.

Виконання зобов`язання за вказаним кредитним договором було забезпечене договором іпотеки № 815/Zфквіп-07, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Український промисловий банк» від 11 жовтня 2007 року, шляхом передачі в іпотеку однокімнатної квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 30.9 кв.м. та житловою площею 16,4 кв.м., яка складається з: 1-коридор; 2-туалет, 3-ванна, 4-кухня, 5-житлова, 6-кладова, І-балкон, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 .

30 червня 2010 року між ПАТ «Дельта Банк», ТОВ «Український промисловий банк» та Національним банком України було укладено договір про передачу активів кредитних зобов`язань ТОВ «Український промисловий банк» на користь ПАТ «Дельта Банк».

Проте, в п.1.3 вказаного договору про передачу активів та кредитних зобов`язань, в якому зазначений перелік кредитних договорів із посиланням на їх номери та дати укладення, за якими було передано кредитні зобов`язання від ТОВ «Український промисловий банк» до ПАТ «Дельта Банк», кредитний договір № 815/ФКВ-07 від 11 жовтня 2007 року, що був укладений між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_1 , у переліку відсутній.

Тобто, кредитор (ТОВ «Український промисловий банк») у зобов`язанні за кредитним договором № 815/ФКВ-07 від 11 жовтня 2007 року не був замінений іншою особою (ПАТ «Дельта Банк») внаслідок передання ним своїх прав іншій особі правочином (відступлення права вимоги).

Отже, переходу до нового кредитора - ПАТ «Дельта Банк» прав у вказаному зобов`язанні не відбулося та відповідно ПАТ «Дельта Банк» не набув права вимоги за вказаними Кредитним та Іпотечним договорами.

Водночас службові особи АТ «Дельта Банк», достовірно знаючи про те, що АТ «Дельта Банк» не набув відповідно до діючого законодавства права вимоги за кредитним договором № 815/ФКВ-07 від 11 жовтня 2007 року та Іпотечним договором № 815/Zфквіп-07 від 11 жовтня 2007 року, тобто не є іпотекодержателем та не має повноважень вчиняти жодних правочинів відносно майна позивача, а саме - квартири АДРЕСА_1 , звернулись до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ярощук В.Ю. із заявою про вчинення виконавчого напису, посилаючись на те, що 30 червня 2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», ПАТ «Дельта Банк» та Національним банком України було укладено договір про передачу активів та кредитних зобов`язань ТОВ «Укрпромбанк» на користь АТ «Дельта Банк», відповідно до п. 4.1 якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором ТОВ «Укрпромбанк» передає (відступає) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, що забезпечують виконання кредитних зобов`язань перед Національним банком, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «Укрпромбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов`язаннях, а згідно п. 4.2 внаслідок передачі ПАТ «Укрпромбанком» АТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників АТ «Дельта Банку» переходить (відступається) право вимагати (замість ПАТ «Укрпромбанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов`язків за кредитними та забезпечувальними договорами.

В подальшому, за виконавчим написом № 13 від 01 вересня 2014 року, виданим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ярощук В.Ю. було запропоновано звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 30,9 кв.м. та житловою площею 16,4 кв.м., яка складається із: 1-коридор, 2-туалет, 3-ванна, 4-кухня, 5- житлова, 6-кладова, І-балкон, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , що належить позивачу.

За рахунок коштів, отриманих від реалізації зазначеної квартири запропоновано задовольнити незаконні, на думку позивача, вимоги ПАТ «Дельта Банк» у розмірі, що складається із: заборгованісті за кредитом - 47642,50 доларів США, що еквівалентно 563768 грн. 33 коп., відсотків за користування кредитом - 35169,04 доларів США, що еквівалентно 416166 грн. 05 коп. Загальна сума заборгованості складає 1022649 грн. 85 коп.

При цьому, позивачем не було отримано від Банку досудову вимогу про усунення порушення стосовно основного зобов`язання із зазначенням у ній стислого змісту порушених зобов`язань, вимоги про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги, тим самим позивачка була позбавлена можливості бути вчасно проінформованою про наявність заборгованості та можливості або оспорити вимоги ПАТ «Дельта Банк» або виконати їх.

У листопаді 2015 року позивачка звернулась з позовом до ПАТ «Дельта Банк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ярощук В.Ю., ТОВ «Укрпромбанк», ОСОБА_3 , про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29 лютого 2016 року у задоволенні позовних вимог позивачки було відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 червня 2016 апеляційну скаргу позивача задоволено, рішення Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 29 лютого 2016 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким задоволено позовні вимоги до ПАТ «ДельтаБанк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ярощук В.Ю., ТОВ «Укрпромбанк», ОСОБА_3 про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Проте, службові особи АТ «Дельта Банк» та посадові особи відповідачів продовжили вчиняти дії, спрямовані на незаконне заволодіння майном позивача, а саме квартирою АДРЕСА_1 , а саме: незважаючи на рішення суду апеляційної інстанції, яке набрало законної сили, вчинили ряд правочинів щодо відступлення прав вимоги за кредитним договором № 815/ФКВ-07 від 11 жовтня 2007 року та Іпотечним договором № 815/Zфквіп-07 від 11 жовтня 2007 року та подальше незаконне відчуження квартири АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу на користь ТОВ «Українська боргова компанія».

В подальшому, службові особи ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» уклали 19 лютого 2021 року Договір про відступлення прав вимоги за договором іпотеки, на користь ТОВ «ФК «Позика».

В свою чергу ТОВ «ФК «Позика», в порушення вимог п. 4.4.2. Іпотечного договору № 815/Zфквіп-07 від 11 жовтня 2007 року, письмово не повідомляючи ОСОБА_1 , як Іпотекодавця, за 30 днів про намір укласти договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , цього ж дня - 19 лютого 2021 року здійснило продаж вказаної квартири ТОВ «Українська боргова компанія», договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ІІономарьовою Д.В.

Відповідно до п. 4 договору купівлі-продажу - відчуження зазначеного нерухомого майна здійснено за 125852,00 грн.

Внаслідок вказаних дій - позивачка та її сім`я на даний час незаконно позбавлені житла, а саме квартири АДРЕСА_1 , яка належала позивачці на праві власності, та в якій зареєстровані та проживають: позивач, її чоловік та неповнолітня дочка.

Посилаючись на викладене, з урахуванням уточнень позивачка просила суд визнати недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладений 19 лютого 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Позика» та ТОВ «Українська боргова компанія», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Д.В., зареєстрованого в реєстрі за № 351, за яким було відчужено на користь ТОВ «Українська боргова компанія» квартиру АДРЕСА_1 ; скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міською нотаріального округу Пономарьової Дар`ї Володимирівни про державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_4 , індексний номер 56718044 від 19.02.2021.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика», Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська боргова компанія», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пономарьова Дар`я Володимирівна, про визнання недійсним договору купівлі продажу та скасування запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, задоволено.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладений 19 лютого 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Позика» та ТОВ «Українська боргова компанія», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Д.В., зареєстрованого в реєстрі за № 351, за яким було відчужено на користь ТОВ «Українська боргова компанія» квартиру АДРЕСА_1 .

Скасовано рішення приватного нотаріуса Київського міською нотаріального округу Пономарьової Дар`ї Володимирівни про державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_4 , індексний номер 56718044 від 19.02.2021.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у сумі 681,00 грн.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська боргова компанія» на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у сумі 681,00 грн.

Не погодившись з указаним рішенням суду, відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика», Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська боргова компанія», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пономарьова Дар`я Володимирівна, про визнання недійсним договору купівлі продажу та скасування запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, відмовити в повному обсязі та вирішити питання судових витрат.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, не доведено обставини, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також допущено порушення норм матеріального та процесуального права.

Апелянт посилається на те, що позивачку завчасно та в належний спосіб, передбачений ст. 35 Закону України «Про іпотеку» було повідомлено і про зміну кредитора за кредитним договором і направлено вимогу про усунення порушень, однак, порушення усунуті нею не були. Також, в повідомленні про усунення порушень, ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» повністю зазначено в який позасудовий спосіб буде звернуте стягнення та зазначено суму боргу, яку необхідно погасити відповідно до умов кредитного договору, на яке позивачкою в будь-який спосіб відреаговано не було.

Щодо надання договору про передачу активів та кредитних зобов`язань ТОВ «Український промисловий банк» на користь ПАТ «Дельта Банк», посвідченого 30.06.2010 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Соколовим О.Є. за реєстровим № 2258, укладеного 30.06.2010 року між ТОВ «Український промисловий банк», Національним банком України та ПАТ «Дельта Банк», апелянт зазначає про те, що не мало відношення до даного правочину, а тому вказаний доказ у апелянта відсутній. За цих ж обставин ТОВ «ФК «Позика» не могло надати до суду договір про передачу активів та кредитних зобов`язань, за яким було передано кредитні зобов`язання позивача від ТОВ «Український промисловий банк» до ПАТ «Дельта Банк».

Також, суд в своєму рішенні посилається на відсутність в матеріалах справи висновку про вартість об`єкту нерухомого майна, разом з тим, апелянт звертає увагу на те, що разом з позовом позивачем було подано клопотання про витребування доказів, які були витребовані у ТОВ «ФК «Позика» ухвалою суду від 03.10.2022 року, однак, вказаний висновок зазначеною ухвалою не витребовувався, а надання інших доказів окрім тих, що витребовуються є правом, а не обов`язком сторони у справі. Крім того, вказаний звіт ідентифікований в базі ФДМУ за № ТКДКЛИ598500, яка має публічний доступ, а тому міг бути поданий позивачкою при поданні позову, проте, наданий не був.

Стосовно посилань суду на неможливість відчуження майна відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», апелянт зазначає, що законодавством передбачено ряд виключень для реалізації майна, що перебуває в іпотеці, а саме: наявність у позичальника або майнового поручителя іншого нерухомого майна, наявність іншого місця постійного проживання. Позивачем до позову не надано документів, що підтверджують відсутність у неї або членів її сім`ї іншого майна, а також відсутності іншого місця для проживання.

Позивач у позові посилається на те, що ПАТ «Дельта Банк» не набув права вимоги за кредитним договором та договором іпотеки, оскільки 30 червня 2010 року між ПАТ «Дельта Банк», ТОВ «Український промисловий банк» та Національним банком України було укладено договір про передачу активів кредитних зобов`язань ТОВ «Український промисловий банк» на користь ПАТ «Дельта Банк». Проте, в п.1.3 вказаного договору про передачу активів та кредитних зобов`язань, в якому зазначений перелік кредитних договорів із посиланням на їх номери та дати укладення, за якими було передано кредитні зобов`язання від ТОВ «Український промисловий банк» до ПАТ «Дельта Банк», кредитний договір № 815/ФКВ-07 від 11 жовтня 2007 року, що був укладений між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_1 , у переліку відсутній. Тобто, кредитор (ТОВ «Український промисловий банк») у зобов`язанні за кредитним договором № 815/ФКВ-07 від 11 жовтня 2007 року не був замінений іншою особою (ПАТ «Дельта Банк») внаслідок передання ним своїх прав іншій особі правочином (відступлення права вимоги). Разом з тим, апелянт зауважує те, що позивачка до теперішнього часу не подала позов при визнання кредитного договору, договору про відступлення права вимоги між ТОВ «Український промисловий банк» та ПАТ «Дельта Банк», недійсним, та про визнання ПАТ «Дельта Банк» неналежним кредитором.

Також, апелянт зазначає про те, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту, оскільки не забезпечить його поновлення так як навіть після набрання рішенням законної сили та розірвання договору купівлі-продажу від 19.02.2022 року, іпотекодержателем залишиться ТОВ «ФК «Довіра та гарантія», кредитором за договором відступлення прав вимоги від 19.02.2022 року ТОВ «ФК «Позика» буде направлено позивачу повторно вимогу про дострокове погашення кредитного договору і у разі не виконання позивачем вимог нового кредитора, останнім нерухоме майно може бути стягнуто у порядку передбаченому Законом України «Про іпотеку», застереженням у кредитному договорі у позасудовий або судовий спосіб.

Крім того, апелянт посилається не те, що позивачем пропущено строк позовної давності на звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 27 лютого 2023 року цивільну справу № 204/8137/21 витребувано з суду першої інстанції.

01 березня 2023 року цивільна справа надійшла до Дніпровського апеляційного суду.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 02 березня 2023 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2023 року, залишено без руху.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 24 квітня 2023 року поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» строк на апеляційне оскарження рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2023 року, відкрито апеляційне провадження у справі та надано сторонам строк для подання відзиву.

Копію ухвали про відкриття провадження сторонам по справі було надіслано засобами поштового зв`язку супровідним листом від 25.04.2023 року.

28 квітня 2023 року адвокат Лабовкін О.О., який діє в інтересах ОСОБА_1 , ознайомився з матеріалами цивільної справи.

08 травня 2023 року від позивача ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Лабовкін О.О., надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення суду без змін, судові витрати, пов`язані з розглядом справи покласти на відповідачів.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 09 травня 2023 року справу призначено до розгляду.

В судове засідання Дніпровського апеляційного суду 30 серпня 2023 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином відповідно до статті 130 ЦПК України, що підтверджується довідкою Укрпошти (том № 2, а.с. 114).

В судове засідання Дніпровського апеляційного суду 30 серпня 2023 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська боргова компанія» не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (том № 2, а.с. 115).

В судове засідання Дніпровського апеляційного суду 30 серпня 2023 року третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пономарьова Дар`я Володимирівна не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином відповідно до статті 130 ЦПК України, що підтверджується довідкою Укрпошти (том № 2, а.с. 116).

Заслухавши головуючого суддю, вислухавши пояснення представника позивачки ОСОБА_1 - адвоката Лабовкіна О.О., дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно частини 2 вказаної вище статті, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 1 статті 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 11 жовтня 2007 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Український промисловий банк» було укладено кредитний договір № 815/ФКВ-07, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримала кредит у сумі 48450,00 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,8 % на рік з кінцевим терміном повернення 10 жовтня 2032 року.

11 жовтня 2007 року між сторонами було укладено додатковий договір № 815/1 та додаткову угоду №1 до кредитного договору, а саме графік погашення кредитної заборгованості.

11 жовтня 2007 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Український промисловий банк» було укладено іпотечний договір № 815/Zфквіп-07, відповідно до умов якого, ОСОБА_1 передала в іпотеку банку нерухоме майно, а саме однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 30,9 кв.м. та житловою площею 16,4 кв.м., яка складається із: 1-коридор, 2-туалет, 3-ванна, 4-кухня, 5-житлова, 6-кладова, І-балкон, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , яка належить їй на праві власності.

Згідно до п.п. 4.1, 4.3 Договору Іпотеки право Іпотеки у Іпотекодержателя виникає з моменту нотаріального посвідчення договору іпотеки та припиняється виконанням забезпечених іпотекою Зобов`язань.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30.06.2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ярощук Вікторія Юріївна, Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрпромбанк», ОСОБА_3 про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню - задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис нотаріуса від 01 вересня 2014 року зареєстрований в реєстрі за № 1328, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ярощук Вікторією Юріївною за іпотечним договором № 815/Zфквіп-07 від 11 жовтня 2007 року про звернення стягнення на нерухоме майно - однокімнатну квартиру АДРЕСА_5 Дніпропетровськ, вул. Янгеля, будинок 9, що належить на праві власності ОСОБА_1 .

Відповідно до договору № 2286/К про відступлення прав вимоги від 15.07.2020 року, ПАТ «Дельта Банк» відступило ТОВ «ФК Довіра та гарантія» права вимоги Банку до позичальників, заставодавців (іпотекодавців), поручителів, зазначених у Додатку № 1 до Договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників за кредитними договорами, договорами поруки, договорами іпотеки, договорами застави, договорами або контрактами, з урахуванням всіх змін і доповнень. Новий кредитор сплачує Банку за права вимоги грошові кошти у сумі 11863925, 71 грн.

Як вбачається із Витягу з додатку № 1 до Договору № 2286/К про відступлення прав вимоги від 15.07.2020 року, відступлено права вимоги за кредитним договором № 815/ФКВ-07 та іпотечним договором № 815/Zфквіп-07, укладеними з ОСОБА_1 від 11.10.2017 р., та договором поруки № 815/Zфпор -07 від 11.10.2007 року, укладеним з ОСОБА_3 .

Відповідно до договору про відступлення прав вимоги за іпотечним договором від 19.02.2021 року, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Д.В., ТОВ «Довіра та гарантія» відступило ТОВ «ФК «Позика» всі права вимоги та майнові права за кредитним договором, згідно додатку до Договору № 1 про відступлення прав вимоги від 19.02.2021 року, разом з усіма додатками до нього та додатковими договорами (угодами), договорами про внесення змін, змінами та доповненнями, викладеними у новій редакції. За цим Договором новий іпотекодержатель набуває право замість первісного іпотекодержателя одержати, переважно перед іншими кредиторами іпотекодавця, у порядку визначеному відповідними договорами іпотеки та ЗУ «Про іпотеку», задоволення всіх своїх вимог, які випливають з умов кредитного договору та/або Договору іпотеки, за рахунок майна вказаного в п.1.4. договору, та усі майнові права первісного іпотекодержателя за Договором іпотеки.

Відповідно до Додатку № 1 до Договору про відступлення права вимоги за Іпотечним договором від 19.02.2021 року, відступлено: право вимоги за кредитним договором № 815/ФКВ-07 від 11.10.2007 року із встановленням іпотеки від 11.10.2007 року із урахуванням всіх змін та доповнень, позичальник ОСОБА_1 , загальна сума заборгованості по договору станом на 15.07.2020 року 4541437, 82 грн.; право вимоги за Іпотечним договором № 815/Zфквіп-07, посвідченим 11.10.2007 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Лопата О.О. за реєстровим № 2373 із урахування всіх змін і доповнень, Іпотекодавець ОСОБА_1 , квартира за адресою: АДРЕСА_4 . 19.02.2021 року ТОВ «ФК «Довіра а гарантія» та ТОВ «ФК «Позика» підписано Акт приймання - передачі документації до Договору про відступлення прав вимоги за Іпотечним договором.

ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» та ТОВ «ФК «Позика» 19.02.2021 року підписано Акт приймання - передачі документації до Договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором.

19 лютого 2021 року ТОВ «ФК «Позика» та ТОВ «Українська боргова компанія» укладено договір купівлі - продажу нерухомого майна, посвідчений приватним нотаріусом Пономарьовою Д.В., відповідно до якого ТОВ «ФК «Позика» продало ТОВ «Українська боргова компанія» квартиру АДРЕСА_1 . Відчуження майна здійснюється за 125852грн. Відповідно до договору квартира належить продавцю на підставі: Іпотечного договору № 815/Zфквіп-07від 11.10.2007 року; Договору про передачу активів та кредитних зобов`язань Укрпромбанку на користь Дельта Банку від 30 червня 2010 року; Договору № 2286/К про відступлення прав вимоги від 15 липня 2020 року, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія»; договору про відступлення прав вимоги за договором іпотеки від 19.02.2021 року, укладеного між ТОВ «Довіра та гарантія» та ТОВ «ФК «Позика».

Згідно з Витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 19.02.2021 року, квартира за адресою: АДРЕСА_4 , вартістю 125852 грн., належить на праві приватної власності, частка власності 1/1, ТОВ «Українська боргова компанія» на підставі договору купівлі - продажу № 351, виданого 19.02.2021 року.

Доводи апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» про те, що суд першої інстанції безпідставно послався на те, що відсутні докази отримання позивачкою Вимоги про усунення порушення і відсутність доказів на підтвердження факту завершення 30-денного терміну отримання позивачкою цією вимоги, оскільки вимога про усунення порушень від ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» від 11.09.2020 року за вих. № 815/ФКВ-07/ZD132 разом із повідомленням про відступлення прав за договором іпотеки була відправлена рекомендованим листом із описом вкладення 22.09.2020 року; опис вкладення та корінець повідомлення додається, є безпідставними, оскільки в матеріалах справи відсутній як опис вкладення до цінного листа, квитанція Укрпошти про відправку листа позивачці, корінець рекомендованого повідомлення про вручення, тобто відсутні будь-які докази відправлення ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» ОСОБА_1 вимоги про усунення порушень.

Відповідно до пункту 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі - Порядок), для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:

1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі;

3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Обов`язковою умовою при вирішенні питання перереєстрації права власності на іпотечне майно є наявність доказів отримання іпотекодавцем письмової вимоги та дотримання строку, зазначеного в ньому.

Вказане вище співпада з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 26 липня 2023 року у справі № 759/5454/19, провадження № 14 - 81цс22.

Доводи апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» про те, що суд першої інстанції безпідставно послався на те, що відповідачі не надали договір про передачу активів та кредитних зобов`язань, за якими було передано кредитні зобов`язання ОСОБА_1 від ТОВ «Український промисловий банк» до ПАТ «Дельта Банк», оскільки Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» не є стороною зазначеного договору, є безпідставними, виходячи з наступного.

Як вбачається із частини 1 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно з частиною 3 вказаної вище статті, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як вбачається із частини 2 вказаної вище статті, ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 1 статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до частини 2 вказаної вище статті, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 3 вказаної вище статті передбачено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Як вбачається із частини 1 статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно з частиною 2 вказаної вище статті, питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Апеллянт визнає, що в нього відсутні документи, що підтверджують перехід права вимоги від ТОВ «Український промисловий банк» до ПАТ «Дельта Банк» і всі подальші правочини щодо відчуження прав вимоги за цим кредитним договором, що належали ТОВ «Український промисловий банк» не можуть бути належним підтвердженням переходу прав вимоги до наступних фінансових організацій, оскільки відсутні докази наявності такого права у ПАТ «Дельта Банк».

Посилання відповідача про те, що він не має жодного відношення до правочину з передачі прав вимоги від ТОВ «Український промисловий банк» до ПАТ «Дельта Банк» є необгрунтованим, оскільки частиною 1 статті 517 ЦК України передбачено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Частиною 2 вказаної вище статті передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

ПАТ «Дельта Банк», продаючи право вимоги за кредитним договором, укладеним між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_1 був зобов`язаний передати наступному кредитору докази наявності у ПАТ «Дельта Банк» таких прав, а саме договір про передачу активів та кредитних зобов`язань, в якому зазначений перелік кредитних договорів із посиланням на їх номери та дати укладення, за якими було передано кредитні зобов`язання від ТОВ «Український промисловий банк» до ПАТ «Дельта Банк».

Доводи апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» про те, що суд першої інстанції безпідставно послався на відсутність висновку про вартість ЕЙ БІ ЕС ДЕВЕЛОПМЕНТ оцінювач ОСОБА_4 , вартість об`єкту нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_4 становить 125852,00 грн., оскільки Звіт про оцінку майна від 16.02.2021 року ідентифікований в базі ФДМУ за № ТКДКЛИ598500, яка має публічний доступ та у разі необхідності міг бути наданий позивачем при поданні позовної заяви, але цього позивачем вчинено не було, є безпідставними, оскільки саме відповідач повинен надати докази правомірності та обґрунтованості квартири за ціною 125852,00 грн., що у 8 разів дешевше, ніж аналогічни квартири коштують на ринку нерухомості.

Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 20.03.2019 року у справі № 306/2053/16-ц, провадження № 14-22цс19, зробила висновок, що суди зробили обґрунтований висновок, що у матеріалах справи відсутні відомості про отримання ОСОБА_3 письмової вимоги від іпотекодержателя про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття на нього права власності, інформацію про вартість майна, за якою відбулося зарахування вимог, оскільки ціна набуття права власності на предмет іпотеки є істотною обставиною і повинна погоджуватися з власником майна.

Доводи апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» про те, що є необґрунтованим висновок суду першої інстанції, що на спірну квартиру, яка не перевищує 140 кв.м, використовується як місце постійного проживання позивачем та членами її сім`ї та є предметом іпотеки у забезпечення вимог за кредитним договором, укладеним в іноземній валюті, не може бути звернуто стягнення шляхом реєстрації права власності за іпотекодержателем у зв`язку із дією ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», є безпідставними, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 1 ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Вказаним Законом встановлено порядок вирішення спорів щодо примусового звернення стягнення на предмети застави та іпотеки, а саме: визначає, що за певних умов та протягом певного проміжку часу таке стягнення не проводиться.

ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Отже, зазначеним законом введено тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на таке відчуження.

Мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрати кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє його примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Квартира за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 30,9 кв.м., є предметом іпотеки згідно зі ст. 5 ЗУ «Про іпотеку», та виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті. Докази щодо наявності у позивача іншого житла, окрім вказаної квартири, яка використовується нею як постійне місце проживання, у матеріалах справи відсутні. Майно, що є предметом іпотеки, вибуло з власності іпотекодавця без її згоди, як власника. Площа квартири не перевищує 140 кв.м.

До прийняття Закону N 1304-VII право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому способі) не залежало від наявності згоди іпотекодавця, а залежало від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору.

Водночас Закон N 1304-VII ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодателя без згоди останнього на таке відчуження.

Вказане вище співпадає з висновками Великої Палати Верховного Суд, викладеними у постанові від 20.11.2019 у справі № 802/1340/18-а (провадження № 11-474апп19).

Доводи апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» про те, що позивачкою пропущений строк позовної давності, є безпідставними, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 256 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Предметом спору по вказаній вище справі є не стягнення заборгованості за кредитним договором, а визнання недійсним договору купівлі-продажу та визнання незаконними рішень та дій приватного нотаріуса щодо державної реєстрації права власності за ТОВ «Українська боргова компанія».

Квартиру АДРЕСА_1 було відчужено ТОВ «ФК «Позика» 19 лютоо 2021 року, отже лише після 19.02.2021 року позивачка ОСОБА_1 могла дізнатися про порушення її прав, оскільки саме 19.02.2021 року її права як власника квартири були порушені шляхом неправомірного продажу квартири.

Тобто, позов позивачка ОСОБА_1 пред`явила в межах строку позовної давності.

Доводи апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» про те, що позивачкою обраний неналежний спосіб захисту, є безпідставними, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Вказане вище співпадає з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, провадження № 12-187гс18.

У межах даної справи розглядається питання щодо захисту права власності позивача на належну їй квартиру, яка була незаконно продана ТОВ «ФК «Позика» на користь ТОВ «Українська боргова компанія».

Метою позивача є відновлення права власності на її квартиру шляхом скасування записів у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності на квартиру за ТОВ «Українська боргова компанія» та поновлення запису у зазначеному реєстрі про її право власності на вказану квартиру.

Обраний позивачкою спосіб захисту відповідає зазначеній меті, оскільки частиною 3 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав, що здійснюється державним реєстратором або, у випадку скасування рішення Міністерства юстиції України, прийнятого відповідно до пункту 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, посадовою особою Міністерства юстиції України. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

Визнання недійсним документа, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а саме договору купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного 19.02.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська боргова компанія», а також визнання незаконними рішень та дій приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Пономарьової Д.В. буде матиме наслідком скасування запису про право власності за Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська боргова компанія» та відновлення запису про право власності ОСОБА_1 .

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, правильно встановив обставини справи та відповідні їм правовідносини, наданим доказам дав правильну правову оцінку і обгрунтовано у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права дійшов до висновку про задоволення позовних вимог позивача.

На підставі викладеного вище, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2023 року і задоволення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» немає.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» залишити без задоволення.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: О.Д. Канурна

Т.В. Космачевська

О.В.Халаджи

Повний текст судового рішення складений 31 серпня 2023 року

Суддя: О.Д.Канурна