Постанова

Іменем України

19 вересня 2023 року

м. Київ

провадження №22-ц/824/11663/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О. Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Желепи О. В., Немировської О. В.,

за участю секретаря Ратушного А. В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Святошинського районного суду м. Києва

в складі судді Петренко Н. О.

від 10 травня 2023 року

у цивільній справі №759/3972/23 Святошинського районного суду м. Києва

за позовом ОСОБА_1

до Акціонерного товариства "Сенс Банк"

про визнання недійсними деяких положень акцепту пропозиції на укладення угоди про надання споживчого кредиту та зобов'язання вчинити дії

У С Т А Н О В И В:

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства "Сенс Банк" (далі - АТ "Сенс Банк", Банк), в якому посилаючись на порушення своїх прав, як споживача, просила визнати недійсними підпункти "а" та "б" пункту 1 Акцепту пропозиції на укладення Угоди про надання споживчого кредиту №402184037 від 12.08.2021 з моменту укладення та зобов'язати АТ "Сенс Банк" виключити з графіку платежів і розрахунку вартості споживчого кредиту і реальної процентної ставки плати щодо встановлення комісії за надання кредиту в розмірі 1 815,00 грн та комісії за розрахунково-касове обслуговування у розмірі 35,00 грн щомісячно.

Позовна заява мотивована тим, що 12.08.2021 між нею та АТ "Сенс Банк" було укладено Акцепт пропозиції на укладення Угоди про надання споживчого кредиту №402184037, за умовами якої було надано кредит в розмірі 16 500,00 грн на строк 10 місяців, з додатковою ставкою за користування кредитом у розмірі 0,01% річних; визначено комісію за розрахунково-касове обслуговування в сумі 35,00 грн щомісячно та комісію за надання кредиту - 11% від суми кредиту, що становить 1 815,00 грн.

Вважала, що умови щодо сплати комісії за розрахунково-касове обслуговування та комісії за надання кредиту є такими, що порушують її права та є несправедливими по відношенню до неї, як до споживача фінансових послуг.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 10 травня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій посилалася на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

В обґрунтування апеляційної скарги посилалася на те, що суд неповно з'ясував обставини справи та відмовляючи в задоволенні позову безпідставно вказав про обізнаність позивача з відомостями, які необхідні клієнту при укладенні угоди та що укладення відповідало волі клієнта, оскільки позовна заява не містить обґрунтувань не надання відомостей про умови кредитування.

Вказувала, що судом не було викладено дійсні обставини, якими обґрунтовано позовні вимоги та в чому полягає порушення прав позивача, як споживача.

Вважала помилковими твердження суду, що укладення договору про споживчий кредит може бути пов'язано з необхідністю отримання споживачем додаткових чи супутніх послуг кредитодавця або третіх осіб. Наголошувала на тому, що умови Угоди щодо встановлення обов'язку сплати щомісячної комісії є недійсною, оскільки в тексті Угоди не визначено в чому полягає надання послуги розрахунково-касового обслуговування, що саме входить в структуру плати за розрахунково-касове обслуговування, відсутні докази надання вказаної послуги Банком.

Додала, що оплата даної послуги є явно несправедливою, оскільки розмір комісії значно перевищує розмір процентів за користування кредитом. В тексті Угоди також не визначено в чому полягає комісійна винагорода за надання кредиту у розмірі 11% (1815,00 грн) та з чого вона складається.

Зазначала, що АТ "Сенс Банк" не було позбавлено можливості надати докази на підтвердження справедливості умов договору щодо встановленої комісії, зокрема, з урахуванням переліку та обсягу послуг, які надаються Банком за таку плату.

Судом проігноровано правові висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 07.04.2021 у справі №766/8096/20 та від 09.12.2019 у справі №524/5152/15-ц, в яких зазначено, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України є обов'язком банку, не виконання такого обов'язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника.

За вказаних обставин просила скасувати рішення Святошинського районного суду м. Києва від 10 травня 2023 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Від відповідача не надходило відзиву на апеляційну скаргу.

Представник позивача - Петров О. Е. в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити з підстав, викладених в ній.

Відповідач, належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання свого представника не направив.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача Петрова О. Е. , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 12 серпня 2021 року АТ "Альфа Банк" (змінено назву на АТ "Сенс Банк") підготовлено Акцепт пропозиції на укладення угоди та підписано Паспорт споживчого кредитування із ОСОБА_1 про надання кредиту №.

З паспорту споживчого кредиту вбачається, що ОСОБА_1 підтвердила отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту.

Відповідно до ч. 1 Акцепту пропозиції на укладення угоди про надання кредиту №, Банк надає позичальнику послуги з розрахунково-касового обслуговування у порядку та на умовах, що визначені цим пунктом та договором. За ці послуги встановлюється наступна комісійна винагорода:

а) за надання кредиту 11,00% від суми кредиту, зазначеної в цьому Акцепті на укладення угоди;

б) за обслуговування (управління) кредиту: за період з 1-го по 10-й місяць користування кредитом 0% від суми кредиту (змінна частина), а також 35,00 грн (фіксована частина), зазначеної в цьому Акцепті без ПДВ. Якщо протягом першого періоду позичальником будуть допущені факт прострочення виконання будь-якого грошового зобов`язання за цією угодою, для відповідного місяця/місяців першого періоду застосовуються умови оплати комісійної винагороди, які передбачені для другого періоду.

На період з 11-го по 15-й міс. користування кредитом 3,50% від суми кредиту (змінні частина), а також 35,00 грн (фіксована частина), зазначеної в цьому Акцепті без ПДВ. Протягом строку дії угоди тарифи та комісійна винагорода за кредитом, а також за супровідними послугами Банку та/або третіх осіб, що надаються під час укладення угоди, можуть бути змінені в порядку передбаченому Договором та відповідним договором між позичальником та такими третіми особам: та/або Банком.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач отримавши інформацію про всі істотні умови кредитування, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит та яка відображена у паспорті споживчого кредитування, надала згоду щодо істотних умов, а тому відсутні правові підстави для задоволення позову.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його неправильним, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 ЦК України, право на захист особа здійснює на власний розсуд.

За змістом частини першої статті 2 ЦПК України метою цивільного судочинства є саме ефективний захист прав та інтересів позивача.

За приписами ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна сторона має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначати у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ч. 2 ст. 5 ЦПК України).

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання. Зокрема, пунктом другим частини другої статті 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним.

З огляду на це, мають бути вичерпані лише ті засоби правового захисту, які є ефективними.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Дана правова позиція міститься в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17 (провадження №14-144цс18), від 11.09.2018 у справі №905/1926/16 (провадження №12-187гс18), від 30.01.2019 у справі №569/17272/15-ц (провадження 14-338цс18).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 просила захистити її порушено право, як споживача, шляхом визнання недійсними деяких підпунктів Акцепту пропозиції на укладення угоди про надання споживчого кредиту №402184037 від 12.08.2021 та зобов'язати банк виключити з графіку платежів та розрахунку вартості споживчого кредиту плати щодо встановлення комісії за надання кредиту та комісії за розрахунково-касове обслуговування. Тобто, позивачка вважала акцепт пропозиції правочином, в якому деякі пункти підлягають визнанню недійсними, оскільки порушують її права, як споживача фінансових послуг.

Як вбачається зі змісту оспорюваного позивачкою правочину (Акцепту пропозиції) останній не підписаний сторонами (а. с. 7-9).

Велика Палата Верховного Суду, досліджуючи питання, щодо належного способу судового захисту при відсутності на правочині підпису його учасника, в постанові від 26.10.2022 у справі №227/3760/19-ц зазначила, що підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми правочину, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Відсутність на письмовому тексті правочину (паперовому носії) підпису його учасника чи належно уповноваженої ним особи означає, що правочин у письмовій формі не вчинений.

В свою чергу, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16.06.2020 у справі №145/2047/16 зазначила, що правочин, який не вчинено (договір, який не укладено) не підлягає визнанню недійсним.

Також Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26.10.2022 у справі №227/3760/19-ц вказала на те, що спосіб захисту, шляхом визнання правочину/договору, який не підписаний стороною (підписано сторонньою особою), недійсним не є способом захисту, установленим законом, що є самостійною підставою для відмови в позові.

Вказаний факт може бути спростований під час вирішення пов`язаного спору, зокрема про стягнення заборгованості/орендної плати, тощо, шляхом встановлення даного факту у мотивувальній частині судового рішення.

Аналогічний висновок зроблений 16 листопада 2022 року Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №461/4145/19.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що позивачкою обрано неефективний спосіб захисту, що в сою чергу зумовлює самостійну відмову в задоволенні позовної вимоги про визнання деяких пунктів акцепту пропозиції недійсними.

Щодо позовної вимоги про виключення з графіку платежів сплати комісії за надання кредиту та комісії за розрахунково-касове обслуговування, колегія суддів вважає, що така вимога також є неефективним способом захисту права або інтересу.

Так, Верховний Суд неодноразово в своїх постановах вказував на те, що відмова від виконання зобов`язання є підставою для спонукання до примусового виконання обов`язку в натурі, в рамках розгляду якого підлягає встановленню наявність чи відсутність зумовлених законом життєвих обставин як юридичних фактів, що є складовими елементами такого юридичного факту (юридичного складу) як припинення договору. Відсутність цих елементів свідчить про відсутність відповідного юридичного факту (припинення (розірвання) договору), а їх наявність - підставою для примусового виконання обов`язку в натурі як самостійного способу захисту цивільних прав та інтересів. Саме в рамках вирішення спору про примусове виконання договору слід встановлювати наявність чи відсутність юридичного факту його припинення.

Отже, оцінка дій осіб при виконанні договору повинна здійснюватись сторонами в рамках вирішення спору про його виконання, що носить ефективний характер.

З огляду на це, мають бути вичерпані лише ті засоби правового захисту, які є ефективними. Тобто, обставини на які посилається позивачка, як на підставу виключення з графіку платежів про сплату комісії, повинні доводитися в рамках вирішення справи про виконання договору у разі порушення позичальником договірних зобов'язань.

Також ефективним способом правового захисту може бути звернення до суду з позовом про відсутність в кредитора права на отримання комісії за договором. Але у даній справі не пред'явлено вимоги про визнання відсутнім у банку права вимоги на отримання комісії за договором.

Отже, сукупний аналіз наведених обставин вказує на те, що ОСОБА_1 обрано неефективний спосіб захисту, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Оскільки в позові слід відмовити у зв'язку з тим, що обрано неефективний спосіб захисту, а суд першої інстанції виходив з недоведеності позивачкою обставин порушення її прав, як споживача, колегія суддів, з урахування вищенаведеного, дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції у відповідності до вимог ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

При цьому, враховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, то апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Зважаючи на те, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку про скасування рішення суду першої інстанції, яким відмовлено в задоволенні позову, з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову, то відсутні правові підстави для зміни розподілу судових витрат.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 376, 383, 384, 389 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 10 травня 2023 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови складено 21 вересня 2023 року.

Головуючий О. Ф. Мазурик

Судді О. В. Желепа

О. В. Немировська