Справа № 712/1683/22 Провадження № 2/712/245/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2023 року Соснівський районний суд міста Черкаси у складі:

Головуючого судді Токової С.Є.

при секретарі Білик О.Ю.

з участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Черкаси в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась до Соснівського районного суду м. Черкаси з позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позову ОСОБА_2 зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_4 . Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_4 є її дочки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , позивач та відповідач по даній справі. Після смерті ОСОБА_4 залишилось спадкове майно, а саме квартира АДРЕСА_1 .

За життя ОСОБА_4 склала заповіт від 12 квітня 2011 року, яким квартиру АДРЕСА_1 заповідала ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , заповіт було посвідчено державним нотаріусом Першої черкаської державної нотаріальної контори Починок Ю.В.

Позивач проживала разом з померлою ОСОБА_4 в квартирі АДРЕСА_1 , а тому в силу ч. 3 ст. 1268 УК України вважається такою, що прийняла спадщину. 05 серпня 2021 року ОСОБА_3 звернулась до приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Фіщук С.О. з заявою про відмову від прийняття спадщини після смерті матері на користь позивача.

Квартира АДРЕСА_1 належала померлій ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 24 червня 1997 року зареєстрованого на товарній біржі «Українська біржа нерухомості» (Черкаська філія) за № 45-2.

Право власності на вищезгадану квартиру зареєстровано за ОСОБА_4 в КП «Черкаська обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» 16 липня 1997 року.

Постановою про відмову у вчинені нотаріальної дії від 31 січня 2022 року позивачці буловідмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в зв`язку із тим, що договір купівлі-продажу зареєстрований на товарній біржі «Українська Біржа Нерухомості» (Черкаська філія) 24.06.1997 за реєстровим № 45-2, однак нотаріально посвідченим договір не був.

Позивач зазначила, що єдиним можливим в даному випадку способом оформлення спадкових справ на квартиру є звернення з позовною заявою до суду про визнання права власності на спадкове майно, в зв`язку із чим і було заявлено позов.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просив суд задовольнити їх в повному обсязі. Додатково пояснив суду, що позивач позбавлена права оформити свої спадкові права у нотаріуса про що свідчить постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, скерувала до суду заяву про визнання позову, в який просила суд позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити в повному обсязі, а розгляд справи провести без її участі.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої - п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Як зазначалось вище померла ОСОБА_4 являється рідною матір`ю позивачки, що підтверджується копією свідоцтва про народження ОСОБА_5 .

Зміна прізвища ОСОБА_5 на ОСОБА_2 підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу.

Хоча ОСОБА_4 залишила заповіт, але ОСОБА_2 звернулась з заявою про прийняття спадщини за законом та надала правовстановлюючі документи на квартиру, яка зареєстрована за ОСОБА_4 на день смерті та посвідчує право власності померлої на об`єкт нерухомості.

Як зазначалось вище квартира АДРЕСА_1 належала померлій ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 24 червня 1997 року зареєстрованого на товарній біржі «Українська біржа нерухомості» (Черкаська філія) за № 45-2.

За умовами договору купівлі-продажу визначено, що договір подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає оскільки відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі не підлягають нотаріальному посвідченню. Покупець набуває права власності на квартиру з дня реєстрації цього договору на товарній біржі «Українська Біржа Нерухомості» (Черкаська філія).

Суд вважає, що ОСОБА_4 набула право власності на об`єкт нерухомості, оскільки нею за життя була здійснена державна реєстрація права власності, про що свідчить довідка з КП «ЧООБТІ» №30431о від 26.01.2022 року відповідно до якої станом на 01.01.2013 року право власності на квартиру АДРЕСА_1 у Комунальному підприємстві «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» за ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу зареєстрованому на товарній біржі «Українська біржа Нерухомості» (Черкаська філія) 24.06.1997 року р. № 45-2.

Однак даний договір, як правовстановлюючий документ не визнається нотаріусом для вчинення нотаріальних дій та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом.

Оскільки на момент укладення договору сторони керувались положеннями спеціального законодавства щодо укладення договорів на товарній біржі, під час оформлення договору купівлі-продажу сторони були ознайомлені з його умовами, ніяких претензій з питання оформлення договору не виникало; договір було укладено з дотриманням вимог діючого на той час законодавства, за спільною згодою сторін та на прийнятних для сторін умовах, умови договору сторонами повністю виконано, право власності спадкодавця ОСОБА_4 придбане нерухоме майно зареєстроване відповідно до законодавства, що діяло на момент його виникнення, зокрема з дотриманням вимог Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлового політики України від 09.06.98 № 121, відповідно померла на законних підставах набула право власності на придбане майно і наразі її спадкоємці не в змозі розпоряджатися ним на власний розсуд з причин, що не залежать від їх волі.

У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання.

У відповідності до п. 4 прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України від 16 січня 2003 року N 435-IV, який набрав чинності з 1 січня 2004 року, даний Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Оскільки договір купівлі-продажу було укладено у 1997 році, за необхідне застосовувати відповідні положення Цивільного кодексу УРСР, що діяли на момент укладення договору.

Положеннями ст. 47 ЦК УРСР передбачено, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу.

Якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконувала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

У відповідності до вимог ст. 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 227 ЦК УРСР передбачено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 27 цього Кодексу).

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.91 року біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі.

На дату укладання договору купівлі-продажу, товарні біржі в Україні реєстрували подібні договори, посилаючись на ст. ст. 3, 15, 17 Закону України «Про товарні біржі».

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Як зазначено в п. 1.5 Розділу 1 Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлового політики України від 09.06.98 N 121, яка була чинною на час укладення сторонами відповідного договору купівлі-продажу та яка визначала порядок здійснення державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна в Україні, - державну реєстрацію права власності на об`єкти нерухомого майна здійснюють комунальні підприємства бюро технічної інвентаризації.

Відповідно до п. 9 Додатку 1 до вказаної Інструкції, - договори купівлі-продажу, міни, зареєстровані біржою, віднесено до переліку право встановлювальних документів, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна.

Відповідно до ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільного права є визнання такого права.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Верховний Суд в постанові від 01.04.2020 року по справі № 754/1466/15-ц зазначено наступне: «У період укладання оспорюваного договору купівлі-продажу існувала колізія у чинному законодавстві, оскільки згідно зі статтями 224, 227 ЦК Української РСР договір купівлі-продажу житлових квартир повинен бути нотаріально засвідчений, якщо хоча б одна зі сторін є громадянином, а недотримання даної вимоги тягне недійсність договору. Проте, згідно зі статтею 15 Закону України «Про товарну біржу» біржі мають право вчиняти угоди з будь-якими видами нерухомості і такі угоди не підлягають наступному нотаріальному посвідченню.

За загальним правилом, право власності у набувача за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом чи договором (частина перша статті 128 ЦК Української РСР), а відповідно до статті 153 ЦК Української РСР договір вважається укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору.

Отже, положення статті 227 ЦК Української РСР спрямовані безпосередньо на встановлення форми договору купівлі-продажу житлового будинку. Тобто, правові норми, закріплені цією статтею, мають спеціальний характер по відношенню до відповідних договорів, тоді як стаття 15 Закону України «Про товарну біржу» закріплює умови, за наявності яких угоду можна вважати біржовою. З цього випливає, що положення статті 15 Закону України «Про товарну біржу» по відношенню до угод про відчуження нерухомого майна житлового призначення мають загальний характер. Тобто, закон спеціальний переважає закон загальний.»

За змістом ст. 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про визнання за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки підтверджено належність спадкодавцю спадкового майна та відсутність інших спадкоємців, які прийняли спадщину.

Щодо стягнення судових витрат.

Відповідно до висновку суб`єкта оціночної діяльності ринкова вартість квартири складає 402140 гривень. ОСОБА_2 сплачено судовий збір у розмірі 4021,40 гривень.

В позовній заяві ОСОБА_2 зазначила, що судові витрати по даній справі повинні бути понесені виключно нею і не повинні стягуватися з відповідача, а тому суд не вирішує питання щодо стягнення судових витрат з відповідача.

Керуючись ст.ст. 328, 392, 1235, 1241, 1258, 1264, 1268, 1296 ЦК України, ст.ст.13,19,81,141,263-265,293,315 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ,

право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення суду складено 19.09.2023 року

Головуючий :