Справа № 466/9875/22 Головуючий у 1 інстанції: Білінська Г.Б.
Провадження № 22-ц/811/1049/23 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2023 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - судді Ніткевича А.В.

суддів - Бойко С.М., Копняк С.М.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 17 лютого 2023 року в складі судді Білінської Г.Б. у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автолюкс Глобал Пост» про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

встановив:

У грудні 2022 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до відповідача ТзОВ «Автолюкс Глобал Пост», у якому просила стягнути із відповідача заробітну плату за час вимушеного прогулу.

Вимоги обгрнутовувала тим, що з 2007 року є працівником філії ТзОВ «Автолюкс Глобал Пост» у місті Києві, що знаходиться за адресою: вул. Промислова, буд. 3-г, працює на посаді фахівця по роботі з клієнтами.

Від початку повномасштабного вторгнення росії до України, постійно підтримувала контакт з керівництвом підприємства щодо виконання трудових обов`язків.

У червні 2022 року їй від керівництва ТзОВ почали надходити пропозиції стосовно написання заяви на отримання відпустки без збереження заробітної плати, однак ці пропозиції вона відхилила. Весь час до моменту звернення до суду позивачка виконувала свої обов`язки, однак не отримувала заробітну плату. З цього приводу до відповідача був скерований запит для отримання роз`яснень стосовно ситуації, яка склалася навколо виплати заробітної плати та надання робочого місця за період з 24.02.2022 по теперішній час.

У відповіді на звернення відповідачем зазначено, що з 01 січня 2021 року позивачка перебуває у відпустці без збереження заробітної плати на період карантину та до дати його завершення. Однак, оформлення такої відпустки вважає незаконним, оскільки згідно із ст.26 Закону України «Про відпустки» за сімейними обставинами та з інших причин працівнику може надаватися відпустка без збереження заробітної плати на термін, обумовлений угодою між працівником та власником або уповноваженим ним органом, але не більше 15 календарних днів на рік. Вважає, що діями відповідача позивачці унеможливлено доступ до робочого місця, а тому вважає період з 24.02.2022 по теперішній час вимушеним прогулом.

Окрім стягнення заробітної плати за вимушений прогул, визначення якого покладає на суд, просила стягнути витрати на правову допомогу в розмірі 10500 грн.

Оскаржуваним рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 17 лютого 2023 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автолюкс Глобал Пост» про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 , вважає таке незаконним та необґрунтованим, оскільки судом не встановлено фактичних обставин справи, які мають значення для правильного вирішення справи , суд не дослідив зібрані у справі докази та не надав їм належної правової оцінки.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що нею на ім`я директора ТОВ «Автолюкс Глобал Пост» була подана заява про припинення дії відпустки без збереження заробітної плати за згодою сторін від 01.01.2021, однак її копії у позивачки немає, з причин знаходження її оригіналу у директора Товариства, який приховав зазначений факт.

Зазначає, що працівник має право на відпустку без збереження заробітної плати понад 15 календарних днів на рік у разі встановлення Кабінетом Міністрів України карантину відповідно до Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб».

Просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 17 лютого 2023 року та ухвалити нове, яким стягнути з ТОВ «Автолюкс Глобал Пост» на користь позивачки заборгованість по заробітній платі за час вимушеного прогулу за період з 24.02.2022 по 01.12.2022; судові витрати покласти на відповідача.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що відповідно до вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду судового рішення.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки ціна позову в даній справі менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, її апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі "Axen v. Germany", заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року "VarelaAssalinocontrelePortugal", заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1 ст. 367 Цивільно-процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду зазначеним вимогам закону відповідає.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог, оскільки обставини, на які посилається позивачка не знайшли свого підтвердження та не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах.

Перевіряючи законність оскаржуваного рішення колегія суддів враховує таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з вересня 2020 року перебувала у трудових відносинах з ТзОВ «Автолюкс Глобал Пост» (Код ).

Заявою від 29 грудня 2020 року на ім`я генерального директора ТзОВ «Автолюкс Глобал Пост» Сербана А.П., позивачка ОСОБА_1 просила надати їй віпустку без збережння заробітної плати за згодою сторін на період карантину з 01.01.2021 до дати його завершення, встановленої КМУ.

Доказів звернення позивачки про припинення дії цієї заяви чи того, що позивачка приступила до виконання своїх обов`язків, суду не надано.

Згідно із Указом Президента України від 13 березня 2020 року № 87/2020 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 березня 2020 року «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19, на всій території України установлено карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався.

Лише постановою КМУ № 651 від 27 червня 2023 року з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України відмінено карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Відповідно до частин першої-третьої статті 84 КЗпП України, у випадках, передбачених статтею 25 Закону України «Про відпустки», працівнику за його бажанням надається в обов`язковому порядку відпустка без збереження заробітної плати. За сімейними обставинами та з інших причин працівнику може надаватися відпустка без збереження заробітної плати на термін, обумовлений угодою між працівником та власником або уповноваженим ним органом, але не більше 15 календарних днів на рік. У разі встановлення Кабінетом Міністрів України карантину відповідно до Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» термін перебування у відпустці без збереження заробітної плати на період карантину не включається у загальний термін, встановлений частиною другою цієї статті.

Схожа норма міститься у статті 26 Закону України «Про відпустки», за якою за сімейними обставинами та з інших причин працівнику може надаватися відпустка без збереження заробітної плати на термін, обумовлений угодою між працівником та власником або уповноваженим ним органом, але не більше 15 календарних днів на рік. У разі встановлення Кабінетом Міністрів України карантину відповідно до Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» термін перебування у відпустці без збереження заробітної плати на період карантину не включається у загальний термін, встановлений частиною першою цієї статті.

Відповідно до пункту 6 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби COVID-19» у разі встановлення Кабінетом Міністрів України карантину відповідно до Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» термін перебування у відпустці без збереження заробітної плати на період карантину не включається у термін, встановлений частиною першою статті 26 Закону України «Про відпустки».

Таким чином, з вищенаведеного вбачається, що працівник має право на відпустку без збереження заробітної плати понад 15 календарних днів на рік у разі встановлення Кабінетом Міністрів України карантину відповідно до Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб».

Як зазначено у листі Міністерства соціальної політики України від 19 вересня 2013 року № 416/13/116-13 «Про надання роз`яснень», відпустка без збереження заробітної плати, що надається працівникові в обов`язковому порядку (стаття 25 Закону), та відпустка без збереження заробітної плати за згодою сторін (стаття 26 Закону) надаються лише за бажанням працівника, а не з ініціативи роботодавця.

Крім того, відповідно до статті 1 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», який набрав чинності і діє з 24 березня 2022 року, цей Закон визначає особливості трудових відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до ЗУ «Про правовий режим воєнного стану».

На період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43, 44 Конституції України. У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим Законом.

У період дії воєнного стану роботодавець може відмовити працівнику у наданні будь-якого виду відпусток (крім відпустки у зв`язку вагітністю та пологами та відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку), якщо такий працівник залучений до виконання робіт на об`єктах критичної інфраструктури. Протягом періоду дії воєнного стану роботодавець на прохання працівника може надавати йому відпустку без збереження заробітної плати без обмеження строку, встановленого частиною першою статті 26 ЗУ «Про відпустки».

Отже, оформлення відпусток без збереження заробітної плати, передбачених статтями 25, 26 Закону України «Про відпустки» є правом, а не обов`язком працівника. При цьому, надання відпусток, передбачених статтею 25 ЗУ «Про відпустки» здійснюється роботодавцем в обов`язковому порядку за ініціативою працівника, а надання відпусток, передбачених статтею 26 вищезгаданого закону, здійснюється за згодою сторін.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції врахував, що вимушений прогул це час, упродовж якого працівник з вини роботодавця не мав змоги виконувати трудові функції. При цьому причиною виникнення вимушеного прогулу може стати звільнення без законної підстави, що перешкоджає виконанню працівником трудової функції, обумовленої трудовим договором, неправильне формування причини звільнення у трудовій книжці чи затримка видачі з вини роботодавця трудової книжки, що перешкоджає працівникові реалізовувати своє право на працю в іншого роботодавця.

З врахуванням того, що позивачка перебувала у відпустці без збереження заробітної плати, відсутні підстави для висновку про перебування позивачки у вимушеному прогулі.

Таким чином, оскільки позивач перебувала у відпустці без збереження заробітної плати, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Вищенаведеним спростовуються аргументи апеляційної скарги про те, що суд не дослідив зібрані у справі докази та не надав їм належної правової оцінки.

Крім того, колегія суддів зауважує, що позивачка в справі не заявляла вимог щодо безпідставного та незаконного надання їй відпустки без збереження заробітної плати на період карантину, який неодноразово продовжувався, жодних заяв про внесення змін чи будь-яких доповнень позивачка товариству не надавала.

Покликання апелянтки на те, що нею було подано заяву про припинення дії відпустки на ім`я директора ТзОВ «Автолюкс Глобал Пост» не підтверджені жодними доказами.

Введення в Україні воєнного стану в період карантину, само по собі не обмежує право працівника на відпустку без збереження заробітної плати, яка погоджена між сторонами з визначенням строку її тривалості (до завершення карантину) та не суперечить трудовому законодавству.

Під судовим захистом прав розуміється передбачений законодавством засіб, за допомогою якого може бути досягнуте припинення, запобігання, усунення порушення права, його відновлення і (або) компенсація витрат, викликаних порушенням права; обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, суд апеляційної інстанції наголошує, що ОСОБА_1 не пред`явила позовні вимоги до ТОВ «Автолюкс Глобал Пост» про скасування наказу про надання відпустки без збереження заробітної плат, як незаконного з підстав подання заяви про припинення дії відпустки у зв`язку з веденням воєнного стану.

Обраний позивачкою спосіб захисту прав та інтересів не є належним (ефективним), оскільки задоволення таких вимог не може призвести до реального захисту або відновлення порушених трудових прав позивача, зокрема права на працю, оплату праці.

В свою чергу, у поясненнях на апеляційну скаргу представник відповідача повідомив, що після закінчення дії карантину, 03 липня 2023 року ОСОБА_1 написала заяву про приступання до виконання трудових обов`язків у зв`язку із закінченням карантину з 03 липня 2023 року на посаді фахівця клієнтського сервісу.

Однак, в цей самий день 03 липня 2023 року ОСОБА_1 написала заяву про звільнення з роботи з 04 липня 2023 року за угодою сторін.

Наказом по товариству № 155-к/тр від 04 липня 2023 року ОСОБА_1 звільнено з посади фахівця клієнтського сервісу відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін, із виплатою компенсації за 74 календарних днів невикористаної відпустки за період роботи з 03.09.2020 по 04.07.2023.

Заявою від 04 липня 2023 року ОСОБА_1 підтвердила, що в день звільнення отримала належну оформлену трудову книжку та копію наказу про звільнення, а також з нею проведено повний розрахунок та виконано вимоги ст. 47 КЗпП України, претензій до роботодавця немає.

Таким чином, вирішуючи спір та відмовляючи в задоволенні позовних вимог, районний суд правильно визначився з характером позовних вимог та прийняв обгрунтоване рішення, яке відповідає вимогам чинного законодавства.

Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (§ 59 рішення ЄСПЛ у справі «De Geouffre de la Pradelle v. France» від 16 грудня 1992 року, заява № 12964/87).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції є безпідставними, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними у його рішенні.

Керуючись ст. ст.367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 17 лютого 2023 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 12 вересня 2023 року.

Головуючий А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк