Справа № 130/3617/21
Провадження № 22-ц/801/1790/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Порощук П. П.
Доповідач:Матківська М. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2023 рокуСправа № 130/3617/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

Головуючого: Матківської М. В.

Суддів: Войтка Ю. Б., Стадника І. М.

Секретар: Кахно А. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля Агропродукт»

на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 06 липня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля Агропродукт», треті особи Товариство з обмеженою відповідальністю «Агротал», Приватне підприємство «Агротал», державний реєстратор Чечельницької селищної ради Гайсинського району Вінницької області Фаренюк Сергій Анатолійович, про витребування земельної ділянки з чужого незаконного користування та скасування державної реєстрації,

Рішення ухвалив суддя Порощук П. П.

Рішення ухвалено у відсутності учасників справи у м. Жмеринка

Повний текст судового рішення складено 06 липня 2023 року,

Встановив:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив витребувати у ТОВ «Поділля Агропродукт» з чужого незаконного користування належну йому земельну ділянку з кадастровим номером :06:002:0095 площею 5,0101 га, яка розташована на території Браїлівської селищної ради Жмеринського району Вінницької області та скасувати рішення про державну реєстрацію права оренди державного реєстратора Чечельницької селищної ради Чечельницького району Вінницької області Фаренюка С. А. за індексним номером 31710929 від 04 жовтня 2016 року. Також стягнути з відповідача на його користь понесені судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтував тим, йому належить земельна ділянка з кадастровим номером :06:002:0095 площею 5,0101 га, яка розташована на території Браїлівської селищної ради Жмеринського району Вінницької області. Він дізнався, що обробіток його земельної ділянки здійснює ТОВ «Поділля Агропродукт». При цьому жодних договорів з відповідачем щодо передачі йому в оренду земельних ділянок не підписував, згоду на обробіток не надавав. Право оренди земельної ділянки зареєстроване за ТОВ «Поділля Агропродукт» на підставі додаткової угоди від 26 червня 2018 року. Крім того, йому відомо про укладений 31 серпня 2016 року договір оренди землі з ПП «Агротал», однак цього договору він теж не підписував. Зазначене право оренди було зареєстроване державним реєстратором Чечельницької селищної ради Гайсинського району Вінницької області Фаренюк С. А., індексний номер рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень номер 31710929 від 04 жовтня 2016 року. Стверджує, що угод або додаткових угод з ТОВ «Поділля Агропродукт» та ПП «Агротал» не підписував. Вважає, що підписи з його боку є підробленими з метою незаконного використання належної йому земельної ділянки.

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 06 липня 2023 року позов задоволено.

Витребувано у ТОВ «Поділля Агропродукт» з чужого незаконного користування земельну ділянку, що належить ОСОБА_1 з кадастровим номером :06:002:0095 площею 5,0101 га, яка розташована на території Браїлівської селищної ради Жмеринського району Вінницької області.

Скасовано рішення про державну реєстрацію права оренди державного реєстратора Чечельницької селищної ради Гайсинського району Вінницької області Фаренюка С. А. за індексним номером 31710929 від 04 жовтня 2016 року.

Стягнуто з ТОВ "Поділля Агропродукт" на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору в сумі 1816,00 грн., витрати за проведення експертизи в сумі 5663,10 грн. та 10 000,00 грн. за надання професійної правничої допомоги.

В апеляційній скарзі відповідач ТОВ "Поділля Агропродукт" просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, а розмір витрат на правничу допомогу зменшити до 3000,00 грн.

Зазначає, що із рішенням суду не погоджується і вважає його необґрунтованим, винесеним із порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що єдиним доказом на якому ґрунтуються позовні вимоги у справі є висновок технічної та почеркознавчої експертизи, відповідно до якого підпис у договорі оренди землі № б/н від 31 серпня 2016 року, укладеному між ОСОБА_1 та ПП «Агротал», виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою. Проте цей доказ не може мати заздалегідь встановленої сили, а повинен оцінюватись судом у сукупності з іншими доказами.

У справі взагалі відсутні підстави для задоволення позовної вимоги про скасування державної реєстрації права оренди за ТОВ «Поділля Агропродукт», оскільки судове рішення про усунення перешкод у користуванні спірною земельною ділянкою шляхом її повернення вже є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про скасування державної реєстрації договору оренди землі.

Крім того, розмір витрат на правничу допомогу, заявлений позивачем в сумі 10 000,00 грн. є завищеним та не обґрунтованим позивачем, а отже таким, що підлягає зменшенню як найменше у 3 рази, оскільки він не підтверджений належними первинними документами. Суд першої інстанції не врахував, що такий розмір є непропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. З урахуванням конкретних обставин справи, зокрема, ціни позову, суд мав би обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Позивач і треті особи не скористалися своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги, відзив на апеляційну скаргу не направили, що за положеннями ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Представник відповідача ТОВ «Поділля Агропродукт», представник третіх осіб: ТОВ «Агротал» і ПП «Агротал» та третя особа державний реєстратор Чечельницької селищної ради Гайсинського району Вінницької області Фаренюк С. А., будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.

Позивач ОСОБА_1 і його представник адвокат Бурка В. Р. у судове засідання не з`явилися, при цьому адвокат подав клопотання у якому просить проводити розгляд справи без його участі та відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником земельної ділянки :06:002:0095 площею 5,0101 га, яка розташована на території Браїлівської селищної ради Жмеринського району Вінницької області (а. с. 15).

За інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, державним реєстратором Чечельницької селищної ради Гайсинського району Вінницької області Фаренюк С.А. 01 жовтня 2016 року зареєстровано право оренди за договором, індексний номер рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 31710929 від 04 жовтня 2016 року (а. с. 13-14).

Згідно договору оренди землі № 1-БР 31 серпня 2016 року власник земельної ділянки орендодавець ОСОБА_1 уклав із орендарем ПП «Агротал» договір оренди спірної земельної ділянки; строк дії договору 7 років (пункти 1, 2, 3) (а. с. 115-116).

26 червня 2018 року орендодавець ОСОБА_1 , орендар ПП «Агротал» і новий орендар ТОВ «Поділля Агропродукт» уклали додаткову угоду № б/н (про заміну сторони та внесення змін до договору оренди) до договору оренди землі № б/н від 01 жовтня 2016 року, за умовами якої зі згоди орендодавця (яка виражається шляхом підписання даної угоди) орендар передає, а новий орендар приймає на себе права та обов`язки орендаря, передбачені у договорі оренди (п. 1) (а. с. 117).

Згідно з висновком експертів за результатами проведення судової технічної та почеркознавчої експертизи у цивільній справі № 130/3617/21 від 09 січня 2023 року № 5223/5224/22-21, що наданий Вінницьким відділенням КНДІСЕ Міністерства юстиції України на виконання ухвали Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 12 травня 2022 року, підпис у договорі оренди землі № б/н від 31 серпня 2016 року, укладеному між ОСОБА_1 та ПП «Агротал», виконаний рукописним способом без попередньої технічної підготовки і технічних засобів; підпис у договорі оренди б/н від 31 серпня 2016 року укладений між ОСОБА_1 та ПП «Агротал» виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою (а. с. 125-129).

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що договір є не укладеним, у зв`язку з чим він не підлягав державній реєстрації, а реєстрація цього договору порушує право позивача ОСОБА_1 на вільне використання земельної ділянки власником якої він є, тому державна реєстрація цього договору підлягає скасуванню.

Такий висновок суду першої інстанції є не правильним.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України).

Майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства щодо договору найму, регулюються актами земельного законодавства Земельним кодексом України, Законом України «Про оренду землі».

Частиною першою статті 93 ЗК України та статтею 1 Закону України «Про оренду землі» визначено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Згідно зі статтею 792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Таким є Закон України «Про оренду землі».

Аналогічне положення закріплено й у статті 13 Закону України «Про оренду землі».

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із частиною 1 статті 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається в письмовій формі.

Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами), або уповноваженими на те особами (частини друга і четверта статті 207 ЦК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 227/3760/19-ц зроблено висновок про те, що підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми правочину, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Відсутність на письмовому тексті правочину (паперовому носії) підпису його учасника чи належно уповноваженої ним особи означає, що правочин у письмовій формі не вчинений. У випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків, тому правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою взагалі не набуті, а правовідносини за ним не виникли.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц зазначено: «Якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що договір, який не укладено, не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма, що кореспондується із частинами 2 і 3 статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими».

Як встановлено по справі, відповідно до висновку технічної та почеркознавчої експертизи № 5223/5224/22-21 від 09 січня 2023 року, підпис у договорі оренди б/н від 31 серпня 2016 року укладений між ОСОБА_1 та ПП «Агротал» виконані не ОСОБА_1 , а іншою особою.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 12, частин першої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні (стаття 110 ЦПК України).

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив із доведеності ОСОБА_1 позовних вимог належними та допустимими доказами.

В апеляційній скарзі ТОВ «Поділля Агропродукт» зазначає, що висновок № 5223/5224/22-21 від 09 січня 2023 року є єдиним доказом на якому ґрунтуються позовні вимоги у даній справі, проте він не може мати заздалегідь встановленої сили, а судом першої інстанції не було досліджено його у сукупності з іншими доказами.

Проте такі доводи апеляційної скарги не відповідають дійсним обставинам справи, при тому, що судом першої інстанції на виконання вимог статті 89 ЦПК України оцінені всі докази окремо та достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Так судом враховані: обґрунтування своїх вимог позивачем ОСОБА_1 із зазначенням тих доказів, що підтверджують такі обґрунтування; договір оренди землі № 1-БР від 31 серпня 2016 року, який містить підпис орендодавця ОСОБА_1 (а. с. 115-116), проте цей підпис, як встановлено висновком експертів, виконаний не орендодавцем ОСОБА_1 , а іншою особою (а. с.125-129).

Судові експерти ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які проводили почеркознавчу експертизу та надали за результатами її проведення висновок № 5223/5224/22-21, ухвалою суду були попереджені про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку та за відмову без поважних причин від виконання покладених на них обов`язків, передбачену статтями 384, 385 КК України (а. с. 83).

Висновок експертів №5223/5224/22-21 від 09 січня 2023 року має форму категоричного висновку і не містить висновку про неможливість вирішити питання, які поставлені перед експертом.

Судова експертиза є основним засобом доказування, який сприяє всебічному, повному й об`єктивному дослідженню обставин справи. Забезпечується він основними принципами судово-експертної діяльності, що полягають у законності, незалежності, об`єктивності й повноті дослідження та гарантуються Законом України «Про судову експертизу» і процесуальним законодавством України.

А тому підстави не брати до уваги висновок за результатами проведення почеркознавчої експертизи в суду першої інстанції були відсутні.

Будь-яких доказів, на виконання вимог статей 12 та 81 ЦПК України щодо доведення відповідачем тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень, що також враховано судом у сукупності, згідно вимог статті 89 ЦПК України, які б спростовували обґрунтування позивача, підпис орендодавця у договорі оренди землі, висновок експертів чи доводили б наявність орендних відносин із позивачем, відповідачем не надано. Клопотання про призначення повторної експертизи відповідач ТОВ «Поділля Агропродукт» в апеляційній інстанції не заявляв.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року в справі № 145/2047/16 (провадження № 14-499цс19), у спорі що виник з подібних правовідносин, вказано, що «враховуючи підстави позову, наведені позивачем у позовній заяві та в додаткових поясненнях, а також заперечення відповідача, позивач у цій справі наполягає на поверненні йому земельних ділянок, вважаючи, що ці ділянки знаходяться у фактичному користуванні відповідача без установлених законом підстав. Зайняття земельних ділянок фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку. Тож, у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном, зокрема шляхом заявлення вимоги про повернення таких ділянок».

Такі висновки узгоджуються із позицією Верховного Суду висловленій у постанові від 12 травня 2021 року у справі № 705/2400/19 та постанові від 16 листопада 2022 року в справі № 700/722/17.

З урахуванням викладеного апеляційний суд приходить до висновку, що встановивши, що ОСОБА_1 не підписував договір оренди земельної ділянки, тобто, не виявив свою волю до вчинення даного правочину, суд першої інстанції не помилився, вказавши, що такий договір є неукладеним. Проте, суд першої інстанції не звернув уваги на висновки Верховного Суду, чим допустив порушення ч. 4 ст. 263 ЦПК України, тому рішення підлягає скасуванню.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2021 року у справі № 662/397/15-ц (провадження № 14-20цс21) наголошено на тому, що у цивільному процесуальному законодавстві діє принцип jura novit curia (суд знає закони), який полягає в тому, що суд знає право; суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus ). Активна роль суду в цивільному процесі проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі і застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У зазначеній постанові Велика Палата Верховного Суду зробила такі висновки: «При вирішенні цивільного спору суд у межах своїх процесуальних повноважень та в межах позовних вимог, встановлює зміст (правову природу, права та обов`язки) правовідносин сторін, які випливають з встановлених обставин та визначає правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин. Законодавець посилається саме на норму права, що є значно конкретизованим, а ніж закон. Більш того, виходячи з положень ЦПК України така функціональність суду носить імперативний характер. Підсумок такої процесуальної діяльності суду знаходить своє відображення в судовому рішенні, зокрема в його мотивувальній і резолютивній частинах. Тому, обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, покладено саме на суд, що є складовою класичного принципу jura novit curia. Незгода суду з наведеним у позовній заяві правовим обґрунтуванням щодо спірних правовідносин не є підставою для відмови в позові, оскільки згідно з принципом jura novit curia неправильна юридична кваліфікація позивачем і відповідачами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм. Тобто суд, з`ясувавши під час розгляду справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну їх правову кваліфікацію та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини».

Таким чином, з урахуванням висновків Верховного Суду належним та ефективним способом захисту прав позивача ОСОБА_1 буде усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, шляхом її повернення, а тому саме така вимога підлягає до задоволення.

Крім того, в апеляційній скарзі ТОВ «Поділля Агропродукт» правильно вказує, що у даній справі відсутні підстави для задоволення позовної вимоги про скасування рішення державного реєстратора Чечельницької селищної ради Гайсинського району Вінницької області Фаренюк С. А. за індексним номером 31710929 від 04 жовтня 2016 року, оскільки судове рішення про усунення перешкод у користуванні спірною земельною ділянкою шляхом її повернення, вже є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про скасування рішення про державну реєстрацію договору оренди землі.

Подібні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 16 листопада 2022 року у справі № 144/1346/21, від 05 квітня 2023 року у справі № 125/788/21, від 19 квітня 2023 року у справі № 138/3665/21.

Згідно положень ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є, зокрема: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За змістом частини другої цієї статті неправильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

З урахуванням встановлених по справі обставин та вимог цивільного процесуального закону, апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення суду із ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову.

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру заявлених позовних вимог. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови у позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частини 1, 2 статті 141 ЦПК України).

Позивач звернувся з позовом, в якому заявив одну вимогу немайнового характеру і одну вимогу майнового характеру та сплатив судовий збір за подачу позову 1816,00 грн. (по 908,00 грн. за кожну вимогу).

Апеляційним судом скасовується рішення суду першої інстанції, ухвалюється нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог, а саме про задоволення однієї позовної вимоги майнового характеру.

Отже, перерозподілу підлягає судовий збір, сплачений ОСОБА_1 за подачу позовної заяви.

Таким чином, із ТОВ «Поділля Агропродукт» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908,00 грн. за розгляд справи у суді першої інстанції.

Крім того, звернувшись до суду апеляційної інстанції, ТОВ «Поділля Агропродукт» сплатило 2724,00 грн. судового збору, із яких по 1362,00 грн. за кожну із вимог і майнового і немайнового характеру.

Оскільки апеляційну скаргу задоволено частково, то судовий збір за подання апеляційної скарги підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Поділля Агропродукт» у розмірі 1362,00 грн. за одну вимогу майнового характеру, яка підлягає до задоволення.

Щодо витрат на правничу допомогу, понесених позивачем у суді першої інстанції, слід зазначити наступне.

Оскаржуваним рішенням Жмеринського міськрайонного суду від 06 липня 2023 року було стягнуто з ТОВ "Поділля Агропродукт" на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в розмірі 10 000,00 грн.

З огляду на те, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення та із застосуванням вимог частини 13 статті 141 ЦПК України, суд апеляційної інстанції зобов`язаний змінити розподіл судових витрат.

Отже, з урахуванням часткового задоволення однієї із двох позовних вимог, апеляційний суд за правилом пропорційності, закріпленим у п. 3 ч. 2 статті 141 ЦПК України, приходить до висновку про стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 5000,00 грн.

Крім того, позивачем у зв`язку із проведення судової почеркознавчої експертизи сплачено 5663,10 грн. про що свідчать: ухвала Жмеринського міськрайонного суду від 12 травня 2022 року про призначення судової почеркознавчої експертизи по справі та покладення обов`язку по оплаті за проведення експертизи на позивача ОСОБА_1 (а. с. 83) і акт здачі-приймання висновку експертів № 5223/5224/22-21 від 09 січня 2023 року, згідно якого попередня оплата склала 5663,10 грн. (а. с. 130).

Таким чином із ТОВ «Поділля Агропродукт» на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати у сумі 11 571,10 грн. (908,00 грн. судового збору + 5000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу адвоката + 5663,10 грн. витрат пов`язаних з проведенням експертизи), а з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Поділля Агропродукт» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1362,00 грн.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381-382 ЦПК України, суд

Постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля Агропродукт» задовольнити частково.

Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 06 липня 2023 року скасувати і ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля Агропродукт», треті особи Товариство з обмеженою відповідальністю «Агротал», Приватне підприємство «Агротал», державний реєстратор Чечельницької селищної ради Гайсинського району Вінницької області Фаренюк Сергій Анатолійович, про витребування земельної ділянки з чужого незаконного користування та скасування державної реєстрації, задовольнити частково.

Усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні належною йому на праві власності земельною ділянкою площею 5,0101 га., :06:002:0095, яка розташована на території Браїлівської селищної ради Жмеринського району Вінницької області, шляхом повернення земельної ділянки від Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля Агропродукт», право оренди за яким зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

В задоволенні позовних вимог про скасування рішення про державну реєстрацію права оренди державного реєстратора Чечельницької селищної ради Чечельницького району Вінницької області Фаренюка С. А. за індексним номером 31710929 від 04 жовтня 2016 року, відмовити.

Стягнути з ТОВ «Поділля Агропродукт» на користь ОСОБА_1 11 571,10 грн. судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Поділля Агропродукт» 1362,00 грн. судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

ГоловуючийМ. В. Матківська
СуддіЮ. Б. Войтко
І. М. Стадник

Повний текст судового рішення складено 20 вересня 2023 року