31.08.2023 Єдиний унікальний номер 205/5025/23
Провадження № 2/205/2143/23
У Х В А Л А

31 серпня 2023 року місто Дніпро

Ленінський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Костромітіної О.О.,

за участю секретаря судового засідання Морозової С.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області, про встановлення факту сумісного проживання та перебування на утриманні чоловіка,

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Ленінського районного суду м. Дніпропетровська знаходиться цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області, про встановлення юридичного факту, а саме встановлення факту сумісного проживання та перебування на утриманні чоловіка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 15 липня 1983 року до дня його смерті, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

21.06.2023 року від представника відповідача надійшов відзив, в якому Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області просить закрити позовне провадження по даній справі, зазначаючи про те, що даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області є суб`єктом владних повноважень, тому дана справа підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

09.08.2023року від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Сороки Т.В. до суду надійшла відповідь на відзив, де остання заперечувала проти закриття даної цивільної справи, вважає, що спір підлягає розгляду в суді загальної юрисдикції, оскільки розглядається питання про встановлення юридичного факту.

Враховуючи, що в підготовче засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч.1, ч.3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

У відповідності до ч. 1 ст. 19 КАС України: юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема:1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження;2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби;3) спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень;4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів;5) за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом;6) спорах щодо правовідносин, пов`язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму;7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації;8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності;9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб;10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб;11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони", за винятком спорів, пов`язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю;12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України "Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень";13) спорах щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років".

За ч. 1 ст.5 КАС України Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Отже, до переліку справ, які належать до юрисдикції адміністративних судів не відносяться справи щодо встановлення юридичних фактів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 та ч.2 ст.315 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо згідно закону вони породжують юридичні наслідки.

Перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення визначено в ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України.

За нормою ч. 2 ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України за № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що суд вправі розглядати справи про встановлення факту, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Тобто, від встановлення такого факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян та встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська саме з позовом про встановлення юридичного факту, а саме про встановлення факту перебування на утриманні свого померлого чоловіка, оскільки є непрацездатним членом сім`ї годувальника, яка була на його утриманні.

Дані вимоги є аналогічними до вимог по цивільній справі, викладеній у Постанові Верховного Суду від 13.01.2021року по справі 592/17552/18 (провадження N 61-8512св20), яка розглядалася у порядку позовного провадження, посилаючись на те, що «позивачка перебувала на утриманні померлого чоловіка, оскільки отримувала від нього допомогу, що була для неї постійним і основним джерелом засобів до існування». Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року у справі N 210/343/19, від 22 травня 2019 року у справі N 520/6518/17, від 27 червня 2018 року у справі N 210/2422/16-ц.

Виходячи з викладених норм права, суд вважає, що заявлене клопотання Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області про закриття провадження по даній цивільній справі за п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України є необґрунтованим і таким, що не відповідає вимогам нормам ЦПК України та КАС України, внаслідок чого суд відмовляє у задоволенні даного клопотання.

Керуючись п.1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області про закриття провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області, про встановлення юридичного факту, а саме встановлення факту сумісного проживання та перебування на утриманні чоловіка встановлення факту сумісного проживання та перебування на утриманні чоловіка, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.О.Костромітіна

.