Провадження № 2-о/686/350/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2023 року Хмельницький міськрайонний суд

Хмельницької області в складі:

головуючого - судді Палінчака О.М.,

за участю секретаря судового засідання

Цибульської Г.В.,

представника позивача Савченко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Хмельницькому цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення, -

встановив:

15 травня 2023 року заявник ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме: встановлення факту самостійного виховання та утримання батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , його малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування поданої заяви, ОСОБА_1 зазначив, що 24.10.2008 року між ним та ОСОБА_2 укладено шлюб, який рішенням суду від 08.04.2021 року було розірвано. Під час перебування у зареєстрованому шлюбі у них народилась дочка - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . З 25.02.2021 року малолітня дочка заявника проживає разом із ним. 27.05.2021 року рішенням органу опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради № 466 визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_3 із заявником. З моменту прийняття вказаного рішення заявник самостійно здійснює виховання малолітньої дочки. При цьому, заінтересована особа ОСОБА_2 з ними не проживає. А тому, з метою захисту та реалізації законних інтересів дочки та прав заявника як батька, та для забезпечення можливості заявнику перетинати державний кордон України із дочкою задля її оздоровлення та відпочинку, отримання допомоги як особою, яка самостійно виховує малолітню дитину - просить задоволити заяву та встановити факт самостійного виховання та утримання заявником дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою судді від 19.05.2023 року відкрито провадження та ухвалено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

В судове засідання заявник не з`явився, в заяві вказав, що просить справу розглядати без його участі. Представник заявника вимоги заяви підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі.

Заінтересована особа ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилась, про дату та час розгляду повідомлялась у встановленому законом порядку.

Заслухавши представника заявника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява не підлягає до задоволення.

Так, судом встановлено, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08.04.2021 року по справі № 686/6373/21 шлюб, зареєстрований 24.10.2008 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 (актовий запис №1928), розірвано.

Від вказаного шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_3 народилась дочка - ОСОБА_3 (копія свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 ), яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (копія довідки про реєстрацію місця проживання особи).

Рішенням органу опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради № 466 від 27.05.2021 визначено місце проживання ОСОБА_3 з батьком ОСОБА_1 .

Як вбачається із копій довідок від 22.05.2021 року № 0048 та від 10.05.2023 року, виданих ОСББ «Статус парк», заявник ОСОБА_1 та його дочка ОСОБА_3 постійно проживають у квартирі АДРЕСА_2 . ОСОБА_2 разом із ними не проживає за вказаною адресою. ОСОБА_1 самостійно здійснює догляд за малолітньою ОСОБА_3 , зокрема здійснює щоденні прогулянки з дитиною, забезпечує її соціалізацію у суспільстві, сприяє гармонійному розвитку дитини в не залежності від того, що ОСОБА_2 жодної допомоги при догляді за малолітньою дитиною не надає. Окрім того, ОСОБА_1 матеріально забезпечує ОСОБА_3 , зокрема здійснює придбання одягу, продуктів харчування, забезпечує її корисним довкіллям.

Дані обставин, також, зафіксовані в актах обстеження умов проживання дитини з батьком. Проте, зазначені акти були складені 01 липня та 20 серпня 2021 року.

Станом на 19.03.2021 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відвідувала Хмельницький заклад дошкільної освіти № 36 «Вербиченька» з 09.09.2020 року.

А згідно довідки ХЗДО № 36 «Вербиченька» від 17.06.2021 року усі необхідні заходи щодо забезпечення належного виховання та розвитку малолітньої ОСОБА_3 , прийняття участі у заходах в межах закладу за участі ОСОБА_3 здійснює виключно її батько - ОСОБА_1

ОСОБА_2 - матір ОСОБА_3 , жодного разу не відвідувала із дочкою ТОВ «БОМЕД», а лікування та нагляд за дочкою в період захворювання здійснює виключно батько дитини - ОСОБА_1 , про що зазначено в довідці від 18.06.2021 року.

Згідно копії Витягу з протоколу від 15.06.2023 року № 24 заявнику ОСОБА_1 надана відстрочка строком до 01.07.2027 року від призову на військову службу під час мобілізації, та ОСОБА_1 залучений до виконання завдань з оборони держави (копія посвідчення №1231).

Суд зазначає, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ч. 1 ст. 293 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ч. 2 ст. 315 ЦПК України).

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право, чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Для розгляду справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються, зокрема, справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян, але тільки якщо воно не пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право і якщо заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Аналогічні висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 569/7589/17 (провадження № 14-560цс18).

Отже, встановлення юридичного факту за рішенням суду безпосередньо породжує певні юридичні наслідки, тобто, від встановлення факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих прав громадян.

Вимоги до заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, поданої у порядку окремого провадження, встановлені у ст. 318 ЦПК України, згідно з якою у заяві повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини.

Згідно з ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як передбачено ст.ст. 76, 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст.ст. 79, 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як встановлено ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

ОСОБА_1 просив суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що він самостійно виховує малолітню дитину.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

При цьому, питання регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється Сімейним кодексом України (ст. 1 СК України).

Так, ч. 1 ст. 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені ст.ст. 150-151 СК України.

За приписами ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно зі ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. При цьому, батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Правовідносини, що включають особисті немайнові та майнові відносини, які виникають між особами на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, є сімейними.

При цьому, сімейні відносини, як вид суспільних відносин складаються з суб`єктів, об`єктів і змісту (прав та обов`язків). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є юридичні факти, котрі поділяються на юридичні дії (спричинення яких залежить від волі людей і породжує певні правові наслідки) та юридичні події (юридичні факти, які настають незалежно від волі людини).

Так, в силу положень ЦК України у момент народження фізичної особи, в неї виникає цивільна правоздатність (здатність мати цивільні права та обов`язки) та припиняється у момент її смерті (ст. 25), а з підстав встановлених цим Кодексом виникає цивільна дієздатність (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання) котра може бути обмежена виключно у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 30). При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 15 СК України, якщо особа визнана недієздатною, її сімейний обов`язок особистого немайнового характеру припиняється у зв`язку з неможливістю його виконання. Підставою позбавлення батьківських прав у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України є ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків.

Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися.

Отже, для встановлення факту самостійного виховання дитини батьком необхідно встановити юридичний факт або декілька, в силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється.

ОСОБА_1 у поданій заяві зазначає, що дитина проживає разом із ним, знаходиться на його одноособовому утриманні і самостійному вихованні.

Такі твердження, в силу ст. 141 СК України, суд критично, оскільки розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Заявник не надав суду доказів, що в питанні виховання чи утримання малолітньої дитини, матір умисно ухиляється від виконання цих обов`язків чи реалізації прав з даного приводу.

Сімейним кодексом України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі (ч. 1 ст. 14, ч. 1 ст. 15 СК України). Разом із тим, в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), котрі мають бути підтверджені виключно цивільно-правовими актами (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім), та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються, та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх.

Зважаючи на те, що заявник не довів, що матір малолітньої дитини в силу певних юридичних фактів не виконує прав та обов`язків щодо своєї дитини, вимога, викладена у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, є необґрунтованою та доказово не підтверджена.

Таким чином, враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 18, 76-81, 89, 141, 211, 223, 258, 263-265, 315-319 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Хмельницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги у тридцятиденний строк з дня проголошення судового рішення.

Суддя: О.М. Палінчак