Дата документу 13.09.2023 Справа № 335/5387/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №335/5387/23 Головуючий у 1-й інстанції: Шалагінова А.В.
Провадження №22-ц/807/1828/23 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого,судді-доповідача суддів: за участю секретаря Подліянової Г.С., Гончар М.С., Маловічко С.В., Камалової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника, адвоката Кравченко Ольги Василівни на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25 липня 2023 року про залишення заяви без розгляду у справі за заявою ОСОБА_1 . заінтересована особа: Територіальна громада міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2023 року ОСОБА_1 , представник, адвокат Кравченко Ольга Василівна звернулася до суду із заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Територіальна громада міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення.

В обґрунтування заяви зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла сестра заявниці ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після її смерті відкрилася спадщина, що складається в тому числі з 1/3 частки у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 . Заповіту не залишила. Заявник у встановленому законом порядку прийняла спадщину шляхом подання заяви до Третьої Запорізької державної нотаріальної контори. 20.12.2021 заявниця звернулась до вказаної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Однак, постановою державного нотаріуса від 20.12.2021 № 1977/02-31 у вчиненні даної нотаріальної дії відмовлено у зв`язку із наявністю вищезазначеного обтяження (арешту майна) у Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна. У той же час, запит про наявність обтяження робився нотаріусом за параметрами «прізвище, ім`я та по батькові», і запис про вказане обтяження не містить дати народження та інших даних, які б дозволяли ідентифікувати особу, майно якої обтяжується, окрім зазначення її адреси: АДРЕСА_2 . За вказаною адресою сестра заявниці ніколи не була зареєстрована. Встановити іншим чином той факт, що вказаний арешт накладений на майно іншої особи з таким же прізвищем, іменем та по батькові як і у померлої, немає можливості, оскільки матеріали виконавчого провадження, а також документи, що стали підставою для накладення вказаного арешту залишились на тимчасово окупованій території.

Оскільки наявність у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про арешт, накладений на майно ОСОБА_2 , перешкоджає заявниці одержати свідоцтво про право на спадщину, просила заяву задовольнити.

Встановити факт, що арешт, зареєстрований у Єдиному реєстрі заборони відчуження об`єктів нерухомого майна 23 листопада 2005 року за № 2620668 першою донецькою державною нотаріальною конторою на підставі постанови відділу державної виконавчої служби Київського районного управління юстиції міста Донецька А.А. 042198 від 23.03.2004, накладений не на майно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25 липня 2023 року заяву ОСОБА_1 , представника, адвоката Кравченко Ольги Василівни залишити без розгляду на підставі ч.4 ст.315 ЦПК України, оскільки вбачається спір про право.

Не погоджуючись із судовим рішенням ОСОБА_1 , представник, адвокат Кравченко Ольга Василівна подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25 липня 2023 року і направити справу для продовження розгляду до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що у судовому засіданні представник територіальної громади міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради проти обставин, викладених у заяві не заперечив, оскільки справа не зачіпає інтересів територіальної громади. Залишаючи заяву без розгляду, суд першої інстанції не зазначив хто є спадкоємцем, який би оспорював право заявниці на прийняття спадщини, тобто не встановив між ким існує спір. Сама по собі відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину не свідчить про наявність спору про право, оскільки неможливість оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку може бути пов`язане з обставинами, які ніхто не оспорює.

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст. 360 ЦПК України до суду не надходило. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заінтересована особа, Територіальна громада міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи відповідно до вимог процесального законодавства ( а.с. 194) до апеляційного суду не з`явилася, про причини неявки суду не повідомила, будь яких клопотань про відкладення розгляду справи суду не надала.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Зважаючи на вказане, колегія у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України ухвалила здійснювати апеляційний розгляд у відсутності Територіальної громади міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради,

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам відповідає.

Залишаючи без розгляду заяву, суд першої інстанції виходив із врахування встановлених у судовому засіданні обставин, що виключають безспірність поданої ОСОБА_1 заяви про встановлення юридичного факту, а також те, що в даній заяві вбачається спір про право, роз`яснивши, що даний спір може бути вирішено шляхом подання позовної заяви в порядку позовного провадження до суду відповідно до положень ст.ст. 30, 175, 177 ЦПК України.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, оскільки до таких висновків суд прийшов з повним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна сторона має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, 23.11.2005 року Першою донецькою державною нотаріальною конторою на підставі постанови АА 042198 від 23.03.2004 року, винесеної ВДВС Київського РУЮ м. Донецька, було накладено арешт на все майно ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ).

Відповідно до матеріалів спадкової справи, у зв`язку з наявністю даного арешту, державний нотаріус відмовив заявниці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 20.12.2021 № 1977/02-31. Заявник стверджує, що зазначений арешт накладений не на майно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а на майно іншої особи з тотожним прізвищем, іменем, по батькові, факт чого просить встановити суд.

Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: наказного провадження; позовного провадження (загального або спрощеного); окремого провадження (частина друга статті 19 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

У відповідності до частин першої, третьої, четвертої, шостої статті 294 ЦПК України під час розгляду справ окремого провадження суд зобов`язаний роз`яснити особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи.

Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб.

Судова колегія звертає увагу, що у порядку окремого провадження суд може вирішити спір про факт, про стан, але не спір про право цивільне, оскільки метою такого судового розгляду є лише встановлення наявності або відсутності самого факту, і факт, що встановлюється судом у порядку окремого провадження, повинен мати юридичне значення і безспірний характер, оскільки якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується у порядку позовного провадження, суд повинен залишити заяву без розгляду і роз`яснити заявнику право подачі позову на загальних підставах.

Звертаючись із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, особа вказує мету встановлення юридичного факту, яка дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи зумовлює він правові наслідки.

У заяві необхідно також вказати причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт, та надати докази його існування.

У справі, що переглядається, ОСОБА_1 , звертаючись до суду у порядку окремого провадження, просила суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме: встановити факт, що арешт, зареєстрований у Єдиному державному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 23 листопада 2005 року за № 2620668 Першою донецькою державною нотаріальною конторою на підставі постанови відділу державної виконавчої служби Київського районного управління юстиції міста Донецька АА042198 від 23.03.2004, накладений не на майно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , посилаючись при цьому на те, що постановою державного нотаріуса Третьої запорізької нотаріальної контори Коцило С.В. від 20 грудня 2021 року N 1977/02-31 заявнику відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті сестри з причин накладення арешту на спадкове майно (підстава постанова АА 042198, 23.03.2004, ВДВС Київського РУЮ м. Донецька).

Встановлення зазначеного факту заявник обґрунтовувала необхідністю довести відсутність обтяження у виді арешту належної померлій ОСОБА_2 на праві приватної власності частки спірної квартири. При цьому зазначала, що вона є єдиним спадкоємцем після смерті сестри.

Встановивши, що постановою державного нотаріуса Третьої запорізької нотаріальної контори Коцило С.В. від 20 грудня 2021 року N 1977/02-31 заявнику відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті сестри з причин накладення арешту на спадкове майно (підстава постанова АА 042198, 23.03.2004, ВДВС Київського РУЮ м. Донецька), суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що встановлення вищезазначеного факту необхідно заявнику для оформлення спадщини та отримання свідоцтва про право на спадщину за законом існує спір про право, який підлягає вирішенню виключно у позовному провадженні.

Таким чином, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується й апеляційний суд, встановивши вказані обставини, дійшов правильного висновку про залишення заяви без розгляду.

Зазначене не порушує права ОСОБА_1 доступу до суду, оскільки вона не позбавлена можливості звернутися до суду із позовом у порядку позовного провадження.

Крім того, для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, у кожній справі суд зобов`язаний з`ясувати, які фізичні особи та організації можуть бути заінтересовані у вирішенні даної справи і підлягають виклику в судове засідання, у необхідних випадках запропонувати заявникові та заінтересованим особам подати додаткові докази на підтвердження заявлених вимог чи заперечень проти них.

Залежно від мети встановлення фактів заінтересованими особами в цих справах можуть бути, зокрема, інші спадкоємці - у справах про встановлення факту, пов`язаного із спадкуванням.

Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

В основі спадкування за законом знаходиться принцип черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга - це визначене коло осіб, з урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення.

У відповідності до ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

За змістом ч. 1 та ч. 2 ст. 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, після спливу одного року з часу відкриття спадщини зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

Апеляційним судом встановлено, що померлій ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 (рідна сестра заявниці) на праві приватної власності належала 1/3 частка квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується свідоцтвом № НОМЕР_1 про право власності на квартиру № 147 від 22 травня 1997 року, виданого ЗАТ «Запоріжбуд» м. Запоріжжя (а.с.70, зворот).

06 липня 2021 року до Третьої Запорізької державної нотаріальної контори із заявою звернулася ОСОБА_4 (донька померлої ОСОБА_2 ), в якій зазначила, що строк на прийняття спадщини пропустила. На спадщину не претендує. До суду з питань відновлення пропущеного строку звертатися не буде (а.с.37).

Відповідно до довідки Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 25.06.2021 № 04-07/3/12458, за відомостями департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради за адресою АДРЕСА_3 була зареєстрована ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в період з 04.06.1980 по 13.01.2021 (померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ). разом з нею на день смерті були зареєстровані наступні особи:

-ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з 15.05.2008 по теперішній час;

-ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , з 14.12.2020 по 03.03.2021;

-ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , з 14.12.2020 по 03.03.2021;

-ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , з 22.04.2008 по теперішній час (а.с.64).

Звертаючись із заявою до суду, ОСОБА_1 в якості заінтересованої особи визначила територіальну громаду м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради (а.с.2).

Але, з матеріалів спадкової справи вбачається, що на день смерті ОСОБА_2 з нею, окрім заявниці ОСОБА_1 , були зареєстровані ще троє осіб: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , щодо яких має бути встановлено чи є вони спадкоємцями по закону після померлої ОСОБА_2 та, відповідно, чи матимуть такі особи статус відповідачів у подальшому при зверненні ОСОБА_1 до суду із позовом, пов`язаним із спадкуванням майна після померлої ОСОБА_2 .

Крім того, після померлої ОСОБА_2 залишилася її донька ОСОБА_4 , яка хоч і пропустила строк для прийняття спадщини, але в установлений законом строк на підставі ст.ст. 1273, 1274 ЦК України про відмову від прийняття спадщини до нотаріуса не зверталася. До того ж, подана заява останньої до нотаріуса від 06.07.2021 із зазначенням того, що вона не буде звертатися до суду з питань відновлення пропущеного строку на прийняття спадини, не позбавляє її права у подальшому звернутися до суду із позовом з такого питання.

З урахуванням наведеного, колегія суддів доходить висновку про неможливість встановлення факту, про який просила заявниця, в порядку окремого провадження, зважаючи на наявність спору про право, а саме відсутності арешту спадкового майна та, як наслідок, отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, який підлягає розгляду виключно в порядку цивільного судочинства, зокрема шляхом подачі позову до нотаріуса про визнання дій протиправними із залученням усіх належних заінтересованих осіб, незалежно від їх позиції щодо предмету спору.

Крім того, п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року N 14 "Про судове рішення у цивільній справі" судам роз`яснено, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Суд не має права вирішувати питання про права та обов`язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права, які тягнуть за собою безумовне скасування рішення суду.

Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення фактів, що мають юридичне значення у порядку окремого провадження є те, що розгляд такої заяви не пов`язаний з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ в порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний із порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умови, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

Суд першої інстанції вірно вказав про те, що заявниця не позбавлена також права оскаржити у встановленому порядку постанову державного нотаріуса із посиланням на зазначені обставини.

Доводи, наведені у апеляційній скарзі, були предметом дослідження у суді першої інстанції з наданням відповідної правової оцінки, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, а тому висновків суду не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають.

Оскільки правильне застосовування судом норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а апеляційна скарга є необґрунтованою, тому у її задоволенні слід відмовити, а оскаржувану ухвалу залишити без змін.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

З огляду на наведене, колегія суддів Запорізького апеляційного суду визнає апеляційну скаргу необґрунтованою, оскільки правильне застосування норми права є беззаперечним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника, адвоката Кравченко Ольги Василівни залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25 липня 2023 року про залишення заяви без розгляду у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повна постанова складена 14 вересня 2023 року.

Головуючий, суддя СуддяСуддя
Подліянова Г.С.Гончар М.С. Маловічко С.В.