Провадження № 2/537/1045/2023
Справа № 537/3449/23
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08.09.2023 Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі головуючого судді - Маханькова О.В.
за участю секретаря судового засідання Поколоти О.В.,
позивача - ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про визнання дійсним договору купівлі-продажу квартири та визнання права власності на нерухоме майно ,
В червні 2023 року позивач звернувся до Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області з позовом до ОСОБА_2 про визнання дійсним договору купівлі-продажу квартири та визнання права власності на нерухоме майно.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що у 2019 році познайомилася з відповідачем ОСОБА_2 та згодом відповідач запропонував купити у нього квартиру. 12 грудня 2019 року між позивачем та відповідачем укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 . Позивач вказувала, що зі свого боку виконала вимоги договору та передала відповідачу грошові кошти в розмір 15 000 доларів США. Однак відповідач в подальшому порушив взяте на себе зобов`язання щодо оформлення договору купівлі-продажу квартири в нотаріальному порядку. У зв`язку з порушенням відповідачем умов договору, змушена звернутися до суду про визнання дійсним договору купівлі-продажу квартири та визнання права власності на нерухоме майно.
Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 28.08.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири від 12 грудня 2019 року та визнати за нею право власності на зазначену квартиру. Позивач проти заочного розгляду справи не заперечувала.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, ніяких заяв та клопотань не надав.
В судовому засіданні в якості свідка допитаний ОСОБА_3 .
Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_1 в 2019 році передала ОСОБА_2 грошові кошти за купівлю квартири, а ОСОБА_2 передав їй оригінал договору купівлі-продажу квартири, оригінал технічного паспорту та ключі від квартири.
Відзиву на позов, заяву та будь-яких клопотань до суду від відповідача не надходило, у зв`язку з чим суд, відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причини або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Судом вжито всі процесуальні заходи для повідомлення його за можливими адресами як поштою, так і шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті суду.
За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача на підставі наявних матеріалів у справи, оскільки відповідач був повідомлений належним чином про дату, час та місце слухання справи, він не повідомляв суд про причини неявки, ним не подано відзив, позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
Суд, вивчивши матеріали справи, вислухавши учасників процесу, свідків, дослідивши надані докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, встановив наступне.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.
Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено, що 12 грудня 2019 року між сторонами було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 .
Відповідно до наявної в матеріалах справи копії договору купівлі-продажу від 15 лютого 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Ципко Т.А. відповідач ОСОБА_2 є власником нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 .
На виконання договору купівлі-продажу квартири від 12 грудня 2019 року позивачем передано відповідачу грошові кошти у сумі 15 000 доларів США. В свою чергу відповідач передав позивачу ключі від квартири, оригінал договору купівлі-продажу від 15.02.2013, Витяг з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності, оригінал технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 .
Відповідно до наявної в матеріалах справи розписки від 12 грудня 2019 року відповідач ОСОБА_2 зобов`язався у строк до 01 вересня 2021 року оформити договір купівлі-продажу квартири на позивача.
У разі не виконання зобов`язань по договору ОСОБА_1 має право звернутися до суду про визнання договору купівлі-продажу квартири дійсним.
На момент укладення договору купівлі-продажу квартири у розписці від 12 грудня 2019 року вказав своє місце проживання АДРЕСА_2 .
Із розписки слідує, що сторони домовилися щодо істотних умов договору купівлі-продажу та відбулося їх повне виконання. Позивач (покупець) сплатив продавцю (відповідачу) кошти в повному обсязі, а відповідач (продавець) передав йому предмет договору купівлі-продажу.
За таких обставин між сторонами фактично було укладено договір купівлі-продажу вказаного об`єкту.
01 серпня 2023 року позивачкою ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку на адресу відповідача направлено претензію від 31 липня 2023 року, в якій також запропоновано відповідачу 10 серпня 2023 року з`явитися до нотаріуса Веселовського А.Г. за адресою АДРЕСА_3 для нотаріального оформлення договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 .
Як встановлено у судовому засіданні позивач користується даною квартирою, проводить ремонтні роботи, сплачує комунальні платежі, але документація залишається не переоформленою на її ім`я.
Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
За загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину передбаченими п. 4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
Відповідно до вимог ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу жилого будинку продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну суму грошей.
Відповідно до ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу нерухомого майна повинен укладатись у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.
Згідно ч. 2 ст. 218 ЦК України, якщо правочин, для якого законом встановлено його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна сторона вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним.
Згідно ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.
Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.
Положеннями статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до показів свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_1 12 грудня 2019 року передала відповідачу ОСОБА_2 15 000 доларів США на виконання умов Договору купівлі-продажу квартири від 12 грудня 2019 року.
У відповідності зі ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.
Частиною 1 ст. 3 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень встановлено, що речові права на нерухоме майно, їх обмеження та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов`язковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом.
Частиною 1. ст. 4 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень встановлено, що обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, в тому числі і право власності на нерухоме майно.
Згідно з ч. 3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.
При вирішенні справи по суті суд приймає до уваги правову позицію, яка викладена в Постанові ВСУ № 6-1288цс17 від 06 вересня 2017 року, згідно якої суди дійшли неправильного висновку про те, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується до спірних правовідносин у зв`язку з необхідністю державної реєстрації договору купівлі-продажу нерухомого майна. Однією з умов застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин.
Відповідно до п. 13 постанови пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року при розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину.
Верховний Суд України в своїй Постанові від 04 жовтня 2017 року зазначив, що однією з умов застосування частини 2 статті 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. При розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.
За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.
Згідно із ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача.
Статтями 10-13 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно норми ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Так, частиною 1 статті 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до вимог ст.ст. 76-83 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до ч. 1 ст. 334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.
У відповідності до цивільного законодавства, однією із умов виникнення прав та обов`язків учасників цивільних правовідносин є рішення суду.
Суд може застосувати до правовідносин сторін ч. 2 ст. 220 ЦК України, відповідно до якої у випадку, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним, так як по укладеному між сторонами договору відбулося часткове його виконання.
Враховуючи викладене, суд доходить до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дійсним договору-купівлі продажу квартири та визнання права власності на нерухоме майно.
Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За подання позовної заяви позивачем сплачено 5 500,00 грн. судового збору. Тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 5500,00 грн. - витрати зі сплати судового збору (5500 грн. х 100 % ).
На підставі викладеного та керуючись ст. 220, 328, 334 ЦК України, ст.10, 12, 77-81, 89, 259, 263-265, 268, 354-355 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дійсним договору купівлі-продажу квартири та визнання права власності на нерухоме майно - задовольнити.
Визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений від 12 грудня 2019 року укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_4 право власності на квартиру АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5500 грн. 00 коп. судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуто Крюківським районним судом м. Кременчука Полтавської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення виготовлено 08 вересня 2023 року.
Суддя Маханьков О.В.