Справа № 303/2522/21
П О С Т А Н О В А

іменем України

04 вересня 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

судді-доповідачки Готри Т. Ю.,

суддів Джуги С. Д., Кондора Р. Ю.,

з участю секретарки судового засідання Терпай С. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпатгаз Збут» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожитий природний газ, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 грудня 2021 року, ухвалене суддею Моничем О.В., повне судове рішення складено 21.12.2021,

у с т а н о в и в:

У березні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Закарпатгаз Збут» (далі ТОВ «Закарпатгаз Збут», товариство), в інтересах якого діє представниця адвокатка Ізганич Н.Е., звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожитий природній газ.

Позов обґрунтовано тим, що відповідачкою ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 здійснювалося фактичне споживання природного газу, про що свідчить, зокрема, фінансовий стан споживача, копія акту, якими зафіксовано показники лічильника природного газу. ТОВ «Закарпатгаз Збут» як постачальник природного газу свої зобов`язання виконало в повному обсязі та надало відповідачці послуги з постачання природного газу. Однак ОСОБА_1 не виконує взятих на себе зобов`язань та не сплачує вартість спожитого природного газу вчасно, що призвело до виникнення у неї перед товариством заборгованості за спожитий природний газ, яка станом на 16.03.2021 становить 10 255,61 грн, із яких: 9 977,73 грн борг за спожитий газ; 229,49 грн інфляційні втрати та 48,39 грн три проценти річних.

Посилаючись на наведені вище обставини товариство просило суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за спожитий природний газ у розмірі: 9 977,73 грн основного боргу за спожитий газ; 229,49 грн інфляційних утрат та 48,39 грн трьох процентів річних, а також 2 270 грн сплаченого судового збору.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 грудня 2021 року цей позов ТОВ «Закарпатгаз Збут» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Закарпатгаз Збут» заборгованість за спожитий природній газ у розмірі 10 255,60 грн, із яких: 9 977,73 грн борг за спожитий газ; 229,49 грн інфляційні втрати та 48,39 грн три проценти річних.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат між сторонами.

Не погоджуючись із цим рішенням місцевого суду відповідачка ОСОБА_1 подала на нього апеляційну скаргу внаслідок його незаконності та необґрунтованості через порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Скарга мотивована тим, що вона з позивачем немає жодних правовідносин, оскільки ще у червні 2019 року їй було припинено газопостачання попереднім постачальником газу - ПАТ «Закарпатгаз».

Зазначала, що матеріали справи не містять жодних доказів того, що ОСОБА_2 є директоркою ТОВ «Закарпатгаз Збут» і має відповідні повноваження на видачу довіреності від імені цього товариства, а відтак довіреність від 01.03.2021, що видана на ім`я адвокатки Ізганич Н.Е., яка і подала до неї позов у цій справі, не є належним документом на право підпису позовної заяви від імені ТОВ «Закарпатгаз Збут». З огляду на це та на підставі пункту 1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України ця позовна заява мала бути судом повернута.

Також у матеріалах справи є відсутні докази того, що ТОВ «Закарпатгаз Збут» узагалі існує як юридична особа та що це товариство має право бути позивачем. При цьому додана до справи відповідь на безкоштовний запит з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не є належним витягом чи випискою з цього державного реєстру, а відтак не є допустимим доказом на підтвердження існування позивача як юридичної особи та її повноважень.

Стверджувала і те, що суд прийняв до провадження дану позовну заяву, яка не була оплачена судовим збором, що призвело до безпідставного стягнення із неї судових витрат позивача у вигляді судового збору.

Наголошувала і на тому, що позивачем додано до матеріалів справи незрозумілий розрахунок, який не підтверджує наявність у неї заборгованості та він не відповідає первинним документам, оформлених відповідно до вимог законодавства про бухгалтерський облік і фінансову звітність.

З огляду на наведене просила оскаржене рішення суду скасувати та позов ТОВ «Закарпатгаз Збут» до неї залишити без розгляду. Водночас просила поновити їй строк на апеляційне оскарження цього рішення суду як пропущеного з поважних причин.

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 28 лютого 2022 року, зокрема поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.12.2021.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_1 позивач ТОВ «Закарпатгаз Збут», в інтересах якого діє представниця адвокатка Ізганич Н.Е., посилалося на її безпідставність і надуманість, просило таку залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду без змін.

Сторони, їх представники у судове засідання не з`явилися повторно, хоча про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому їх неявка, на переконання колегії суддів та відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідачку, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Правовідносини, які виникли між газопостачальником, газорозподільним підприємством, газотранспортним підприємством та споживачами природного газу регулюються Законом України «Про ринок природного газу», Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року № 2494 (далі - Кодекс ГРМ), постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року № 2498 «Про затвердження Типового договору розподілу природного газу» та іншими нормативно-правовими актами України.

Відповідно до пункту 39 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) суб`єктами ринку природного газу є: оператор газотранспортної системи, оператор газорозподільної системи, оператор газосховища, оператор установки LNG, замовник, оптовий продавець, оптовий покупець, постачальник, споживач.

Статтею 40 Закону України «Про ринок природного газу» передбачено, що розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому Кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами.

Пунктом 3 глави 1 розділу І Кодексу ГРМ визначено, що його дія поширюється на операторів газорозподільних систем, замовників доступу та приєднання до газорозподільної системи, споживачів (у тому числі побутових споживачів), об`єкти яких підключені до газорозподільних систем.

Відповідно до пункту 4 глави 1 розділу І Кодексу ГРМ договір розподілу природного газу - це правочин, укладений між оператором газорозподільної системи та споживачем (у тому числі побутовим споживачем) відповідно до вимог цього Кодексу, згідно з яким оператор газорозподільної системи забезпечує цілодобовий доступ об`єкта споживача до газорозподільної системи для можливості розподілу природного газу.

Доступ споживачів, у тому числі побутових споживачів, до ГРМ для споживання природного газу надається за умови та на підставі укладеного між споживачем та Оператором ГРМ (до ГРМ якого підключений об`єкт споживача) договору розподілу природного газу, що укладається за формою Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2498, в порядку, визначеному цим розділом.

Відповідно до пункту 1 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ договір розподілу природного газу має бути укладений Оператором ГРМ з усіма споживачами, у тому числі побутовими споживачами, об`єкти яких в установленому порядку підключені до/через ГРМ, що на законних підставах перебуває у власності чи користуванні Оператора ГРМ. Споживачі, у тому числі побутові споживачі, для здійснення ними санкціонованого відбору природного газу з ГРМ та можливості забезпечення постачання їм природного газу їх постачальниками зобов`язані укласти договір розподілу природного газу з Оператором ГРМ, до газорозподільної системи якого в установленому законодавством порядку підключений їх об`єкт. Здійснення відбору (споживання) природного газу споживачем за відсутності укладеного договору розподілу природного газу не допускається.

Відповідно до пункту 3 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ договір розподілу природного газу є публічним та укладається з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 ЦК України за формою Типового договору.

Фактом приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір розподілу природного газу, зокрема повернення підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка оператора ГРМ та/або документально підтверджене споживання природного газу (пункт 7 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ).

Таких же висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 01 листопада 2021 року у справі № 591/4825/20.

Установивши, що позивач ТОВ «Закарпатгаз Збут» надає послуги з газопостачання, а відповідачка ОСОБА_1 є споживачкою послуг природного газу для потреб кв. АДРЕСА_2 , якій присвоєно номер особового рахунку, фактично споживала природний газ до його припинення у червні 2019 року (акт про припинення/обмеження газопостачання № 250 від 07.06.2019 (а.с.9)), суд першої інстанції, на переконання колегії суддів, дійшов обґрунтованого висновку про існування між сторонами договірних правовідносин, оформлених шляхом приєднання побутового споживача до Типового договору, про що свідчить, зокрема, фінансовий стан абонента ОСОБА_1 про споживання природного газу до його припинення, систематична оплата за нього (а.с.8), а відтак між сторонами укладено договір розподілу природного газу.

Місцевий суд правильно виходив із того, що акцептування відповідачкою Типового договору, а отже, і факт приєднання побутового споживача до умов зазначеного договору відбулось шляхом вчинення нею дій, зокрема щодо щомісячного споживання різних об`ємів природного газу до червня 2019 року, що підтверджується зміною показань газового лічильника за адресою споживача по особовому рахунку та вбачається з розрахунку місячної вартості послуги розподілу природного газу.

Споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Зазначений правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 09 червня 2021 року у справі № 303/7554/16-ц.

Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Оскільки відповідачка ОСОБА_1 не виконала свої зобов`язання щодо сплати вартості спожитого газу станом на 16 березня 2021 року, то суд першої інстанції, на думку апеляційного суду, дійшов правильного висновку щодо наявності правових підстав для стягнення з неї на користь ТОВ «Закарпатгаз Збут» заборгованості за спожитий природний газ у розмірі 9 977,73 грн, у тому числі 229,49 грн інфляційних утрат та 48,39 грн трьох процентів річних на підставі ст. 625 ЦК України.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (ст. 129 Конституції України).

Відповідно до частини 3 ст. 12, частин 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, окрім випадків установлених Законом, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, апеляційний суд доходить висновку, що позивач довів належними, допустимими, достовірними, а в їх сукупності достатніми доказами свої вимоги, які знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Голослівними є доводи апеляційної скарги про те, що ТОВ «Закарпатгаз Збут» у даному випадку не є належним позивачем та зареєстрованою юридичною особою, оскільки з відкритих і загальнодоступних відомостей у мережі Інтернет про юридичну особу за кодом ЄДРОПОУ 39582749 є саме ТОВ «Закарпатгаз Збут», де в період із 22.02.2021 по 19.07.2021 його директоркою була ОСОБА_2 , яка управі була видавати довіреність на уповноваження адвокатки Ізганич Н.Е. діяти від імені товариства, в тому числі на підписання і подачу до суду від ТОВ «Закарпатгаз Збут» позовної заяви в цій справі. Відтак довід апелянтки, що така довіреність не є належним документом є надуманим.

Необґрунтованим є і довід апеляційної скарги про те, що судом безпідставно прийнято до провадження дану позовну заяву, яка начебто не була оплачена судовим збором і що це призвело до безпідставного стягнення із відповідачки судових витрат позивача щодо судового збору, оскільки в матеріалах справи містяться належно підтвердженні докази про понесення позивачем судових витрат по сплаті судового збору (а.с.4, 5) та відповідно до частин 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог й інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі задоволення позову на відповідача.

Інші доводи апеляційної скарги колегія суддів уважає також безпідставними, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах закону і фактичних обставинах справи та не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Із приводу поданого 14.08.2023 відповідачкою - апелянткою ОСОБА_1 до Закарпатського апеляційного суду клопотання про «призупинення розгляду апеляційної скарги на термін до закінчення шестимісячного строку, після місяця в якому воєнний стан буде припинено або скасовано» в порядку Закону України «Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування», то таке задоволенню не підлягає, оскільки з таких підстав Цивільний процесуальний кодекс України, у тому числі статті 251, 252 ЦПК України, не наділяють суд ані правом, ані обов`язком зупиняти провадження у справі.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Оскаржене рішення місцевого суду є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування апеляційний суд не вбачає.

Керуючись статтями 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 грудня 2021 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду на протязі тридцяти днів із дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 11 вересня 2023 року.

Суддя-доповідачка

Судді