КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/1638/2023 Доповідач у ІІ інстанції - Гуль В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Гуля В.В.,

суддів Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 14 вересня 2021 року у справі за позовом акціонерного товариства «Мегабанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2020 року представник АТ «Мегабанк» - Дідик С.Є. звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив стягнути з відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором №127-604-850-2-17-Г (з ануїтетними платежами) від 30 листопада 2017 року, яка станом на 01 жовтня 2020 року становить 94 297,30 грн та складається з: суми залишку заборгованості за кредитом у розмірі 56 456,21 грн; суми залишку нарахованих та несплачених відсотків за період з 01 вересня 2020 року по 30 вересня 2020 року включно у розмірі 4,77 грн та суми штрафу, нарахованого відповідно до розділу 6 кредитного договору у розмірі 37 836,32 грн, а також судовий збір у сумі 2 102 грн.

В обґрунтування позову зазначав, що між позивачем та відповідачем 30 листопада 2017 року було укладено кредитний договір №127-604-850-2-17-г (з ануїтетними платежами), згідно з яким відповідачу було надано грошові кошти у розмірі 84 080,72 грн на строк з 30 листопада 2017 року по 27 листопада 2020 року включно зі сплатою 15% річних.

Зауважував, що позивач зобов`язання за кредитним договором виконав, водночас відповідачем свої зобов`язання перед позивачем за кредитним договором виконуються неналежним чином, у зв`язку з чим у ОСОБА_1 виникла заборгованість.

На підставі викладеного позовні вимоги просив задовольнити у повному обсязі.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 14 вересня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «МЕГАБАНК» заборгованість за кредитним договором від 30 листопада 2017 року №127-604-850-2-17-г (з ануїтетними платежами) у сумі 51 970,38 грн, суму залишку нарахованих та несплачених процентів за період з 01 вересня 2020 року по 30 вересня 2020 року у розмірі 4,77 грн, суму штрафу за кредитним договором у розмірі 37 836,32 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «МЕГАБАНК» витрати по сплаті судового збору у сумі 2 002 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з указаним рішенням, представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернулася до Київського апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Уважає, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

У мотивування вимог зазначає, що позивачем надано розрахунок заборгованості за період з 01 липня 2018 року, проте кредитні правовідносини між банком та ОСОБА_1 виникли з 30 листопада 2017 року, тобто банк при подачі доказів наявної у нього інформації, що виникла з кредитних правовідносин, умисно приховав період взаємовідносин сторін майже за рік.

Вказує, що банком було таємно змінено період, з якого виникла заборгованість, а відповідно і момент, з якого наступила відповідальність за невиконання пункту 3.2.1. договору у розмірі 45% від суми кредиту, оскільки як убачається з доданих банком на вимогу суду розрахунків, заборгованість зменшилась з 56 456,21 грн до 51 970,38 грн.

Уважає помилковим розрахунок заборгованості, проведений судом першої інстанції на підставі наданого банком розрахунку. А також посилається на незаконність сплати на користь банку комісії.

Зазначає про неврахування місцевим судом позиції Великої Палати Верховного Суду , викладеної у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 щодо приєднання до правил, які розміщені на сайті банку відповідно до пункту 5.5 кредитного договору.

17 листопада 2021 року апеляційним судом отримано відзив на апеляційну скаргу від АТ «Мегабанк», в якому позивач просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Вказує, що усі кошти, які сплачувались відповідачем по кредитному договору №127-604-850-2-17-Г, були зараховані позивачем.

Суд першої інстанції повністю дослідив документи, надані як позивачем, так і відповідачем, та врахував їх при ухваленні рішення у справі.

24 листопада 2021 року стороною відповідача подано відповідь на відзив, в якій, посилаючись на недобросовісні дії банку, просить апеляційну скаргу задовольнити.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

За змістом частини першої статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції виходив з того, що згідно розрахунку позивача, з урахуванням проведених відповідачем проплат заборгованості за кредитним договором №127-604-850-2-17-Г, виписки з особового рахунку відповідача, станом на 01 травня 2021 року, залишок заборгованість відповідача перед позивачем за кредитом складає 51 970,38 грн.

У порушення п.п.3.2.3.,4.3. кредитного договору відповідачем не сплачені проценти за користування кредитом за період з 01 вересня 2020 року по 30 вересня 2020 року у розмірі 4,77 грн, що підтверджується розрахунком позивача та випискою з особового рахунку відповідача.

Умова про можливість нарахування штрафу у розмірі 45 % від суми кредиту передбачена в підписаному відповідачем Договорі (п. 6.3), який є чинним в силу висловленої у статті 204 ЦК України презумпції правомірності договору та не визнавався недійсним повністю чи частково в судовому порядку. Положення договору про встановлення штрафу є також результатом домовленості сторін, а отже, є обов`язковим до виконання сторонами.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Судом першої інстанції встановлено, що 30 листопада 2017 року відповідачем була підписана заявка №55581 на отримання кредиту на споживчі цілі у ПАТ «Мегабанк» на загальну суму 84 080,72 грн, терміном користування 36 місяців (а.с.23).

Цього ж дня, 30 листопада 2017 року між ПАТ «Мегабанк», правонаступником якого є АТ «Мегабанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №127-604-850-2-17-Г (з ануїтетними платежами).

Відповідно до п. 1.1. Кредитного договору, позивач надає кредитні кошти в сумі та на умовах визначених Договором, які відповідач зобов`язується повернути позивачу, сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі згідно з додатками.

Кредит надається на споживчі цілі, шляхом: видачі з каси банку готівкою (п. 1.2. Кредитного договору).

Згідно п. 1.3 договору, цей договір є договором приєднання до Правил обслуговування клієнтів в ПАТ «Мегабанк» .

У пункту 2 вказаного договору сторони узгодили між собою наступні умови кредитування: кредит надається на строк - з 30 листопада 2017 року до 27 листопада 2020 року включно; загальний розмір кредиту - 84080,72 грн ; процентна ставка за користування кредитом - 15%, реальна річна ставка - 102,245%; загальна вартість кредиту на дату укладення договору - 183059,12 грн; розмір комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості - 2,5%; розмір щомісячного платежу, який включає суму ануїтетного платежу та суму щомісячної комісійної винагороди - 5027,38 грн; процентна ставка за користування кредитом понад строк, вказаний в п. 2.2. Договору - 0,1% річних.

Відповідач зобов`язався повернути одержаний кредит у повному обсязі до 16:00 год. 27 листопада 2020 року (п. 3.2.1. кредитного договору).

Згідно з п. 3.2.3. кредитного договору відповідач зобов`язаний своєчасно та в повній сумі сплачувати щомісячні платежі (ануїтетні платежі та відповідні комісійні винагороді) за договором на передбачених договором умовах.

За змістом п. 4.1 Договору, повернення кредиту та сплата процентів за користування ним здійснюється щомісячними ануїтетними платежами, передбаченими договором (Ануїтетними платежами в розумінні цього пункту є рівні щомісячні платежі, що підлягають до сплати позичальником та направляються на погашення суми кредиту і процентів за користування ним і розраховуються таким чином, що в кінці строку дії договору за умови виконання зобов`язання позичальником заборгованість його повністю погашається).

Відповідно до п. 7.1 кредитного договору, договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 27 листопада 2023 року, але у будь якому випадку до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань за ним.

Вищевказані щомісячні платежі відповідач зобов`язаний здійснювати відповідно до графіку платежів та обчислення загальної вартості кредиту та реальної процентної ставки за договором про споживчий кредит, який є додатком №1 до кредитного договору, який також особисто підписано відповідачем та згідно якого сума кредиту становить 84 080,72 грн, термін кредитування - 36 місяців, та обумовлено повернення кредиту щомісячними ануїтетними платежами, передбаченими договором з 30 листопада 2017 року до 27 листопада 2020 року включно.

Таким чином, судом першої інстанції встановлено, що між ПАТ «Мегабанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір зі строком повернення кредиту до 27 листопада 2020 року, а не до 27 листопада 2023 року, про що також було зазначено представником позивача у засіданні суду.

Відтак, відповідачка підписавши вказаний вище кредитний договір та додаток №1 до нього, погодилася на умови кредитування, на підставі яких ПАТ «Мегабанк» надав їй кредитні кошти та відповідно вона була обізнана про умови отримання та повернення кредитних коштів.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач взяті на себе зобов`язання за договором виконав належним чином та у повному обсязі, надавши відповідачу грошові кошти у розмірі 84 080,72 грн, що підтверджується заявою на видачу готівки від 30 листопада 2017 року та випискою з рахунку.

Вказані обставини не заперечувались відповідачем під час розгляду справи.

Однак, починаючи з липня 2018 року відповідачем порушувались строки сплати щомісячних платежів за кредитом.

05 листопада 2018 року позивачем на адресу відповідача було направлено вимогу щодо погашення заборгованості за кредитним договором №127-604-850-2-17-Г.

Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

Згідно частини першої статті 626 цього Кодексу договором є домовленість двох або більше осіб, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних справа та обов`язків.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до частини першої статті 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно вимог статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частинами першою та другою статті 639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

За змістом статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

За правилами частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку та, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до частини першої статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Зобов`язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема з договорів.

Відповідно до статті 1056-1 ЦК розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

За змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною першою статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Частиною першою статті 610 цього Кодексу визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Виходячи з вимог частини другої статті 1050 та частини другої статті 1054 ЦК України наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право кредитора достроково вимагати від боржника повернення всієї суми кредиту.

При порушенні зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно розрахунку позивача, з урахуванням проведених відповідачем оплат заборгованості за кредитним договором №127-604-850-2-17-Г, виписки з особового рахунку відповідача станом на 01 травня 2021 року, залишок заборгованість відповідача перед позивачем за кредитом складає 51 970,38 грн.

Таким чином, зважаючи на надані позивачем первинні документи на підтвердження укладення кредитного договору, отримання відповідачем коштів, наявності та розміру заборгованості, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Мегабанк» суми залишку заборгованості за кредитним договором №127-604-850-2-17-Г від 30 листопада 2017 року у розмірі 51 970,38 грн.

Відповідно до п. 4.4 кредитного договору, у разу порушення строків сплати ануїтетних платежів та комісійної винагороди понад 90 (дев`яносто) календарних днів, кредитодавець обліковує заборгованість за кредитом в повному обсязі на відповідному рахунку простроченої заборгованості. При цьому, правовідносини сторін за цим договором не втрачають своєї чинності та діють протягом строку дії договору. З цього моменту кредитодавець припиняє нарахування щомісячної комісійної винагороди, процентна ставка за кредитом встановлюється в розмірі, встановленому в п.2.11 цього договору, а за невиконання прийнятих на себе зобов`язань щодо сплати ануїтетних платежів та комісійних винагород позичальник сплачує штраф у розмірі, передбаченому п.6.3 цього договору.

З 30 вересня 2020 року відповідачу була встановлена процентна ставка в розмірі 0,1 % річних.

Відповідно до п. 4.3. кредитного договору нарахування процентів за користування кредитом проводиться з 1-го по останній календарний день звітного місяця, виходячи з фактичних залишків заборгованості за позичковим рахунком, фактичної кількості днів у місяці, 360 днів у році та процентної ставки, передбаченої договором. При цьому день видачі та день повернення кредиту вважаються одним днем (метод визначення днів для нарахування процентів «факт/360»).

Згідно розрахунку позивача, виписки з особового рахунку відповідача станом на 01 жовтня 2020 залишок нарахованих та несплачених процентів за період з 01 вересня 2020 року по 30 вересня 2020 року становить 4,77 грн.

Отже, суд першої інстанції правильно встановив, що у порушення п.п. 3.2.3.,4.3. кредитного договору відповідачем не сплачені проценти за користування кредитом за період з 01 вересня 2020 року по 30 вересня 2020 року у розмірі 4,77 грн, що підтверджується розрахунком позивача та випискою з особового рахунку відповідача

При цьому, місцевим судом вірно не взято до уваги розрахунок позивача, проведений станом на 01 травня 2021 року, оскільки банком змінено період та розмір сум нарахованих та несплачених відповідачем процентів, а саме, зазначено, що за період з 01 грудня 2020 року по 30 квітня 2021 року їх розмір складає 21, 90 грн, при цьому відповідних письмових заяв про зміну періоду та розміру сум нарахованих та несплачених процентів від позивача до суду не надходило, а проценти нараховані після закінчення строку кредитування.

Відповідно до п. 6.3. кредитного договору у разі порушення строків сплати ануїтетних платежів та/або комісійної винагороди понад 90 (дев`яносто) календарних днів, відповідач сплачує позивачу штраф у розмірі 45 процентів від суми кредиту.

Сукупна сума неустойки (штраф, пеня), нарахована за порушення зобов`язань позичальника за цим договором не може перевищувати половину суми кредиту, одержаного за цим договором (п. 6.4 договору).

Сума штрафу у розмірі 45% від суми кредиту, відповідно до п. 6.3. розділу 6 Кредитного договору «Відповідальність сторін» становить 37 836,32 грн, що підтверджується розрахунками заборгованості за кредитним договором.

Оскільки умова про можливість нарахування вказаного штрафу передбачена в підписаному відповідачем кредитному договорі (п. 6.3), який є чинним в силу висловленої у статті 204 ЦК України презумпції правомірності договору та не визнавався недійсним повністю чи частково в судовому порядку, положення п. 6.3 договору про встановлення штрафу є обов`язковими до виконання сторонами, про що обґрунтовано зазначено судом першої інстанції.

Сторона відповідача, заперечуючи розмір заборгованості, власного розрахунку не надала та не спростувала розрахунку заборгованості позивача.

Доводи відповідача, що банк при подачі доказів наявної у нього інформації, що виникла з кредитних правовідносин, умисно приховав період взаємовідносин сторін майже за рік, таємно змінив період, з якого виникла заборгованість, а відповідно і момент, з якого наступила відповідальність за невиконання пункту 3.2.1. договору у розмірі 45% від суми кредиту, не відповідають обставинам справи та спростовуються наявними доказами.

Як убачається з матеріалів справи, під час розгляду справи по суті відповідачем долучались копії квитанцій про сплату заборгованості за кредитним договором. Так, у жовтні-грудні ОСОБА_1 було здійснено три платежі, які не були включені до розрахунку заборгованості, долученому банком до позовної заяви, у зв`язку з чим на вимогу суду АТ «Мегабанк» було надано виписку з особового рахунку відповідача № НОМЕР_1 (транзитний рахунок) та розрахунок заборгованості станом на 01 травня 2021 року.

Посилання сторони відповідача на незаконність сплати на користь банку комісії є неспроможними, оскільки згідно вказаного розрахунку банком не нараховувалась та не пред`являлась до стягнення комісія.

Аргументи скаржника щодо неврахування місцевим судом позиції Великої Палати Верховного Суду , викладеної у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 щодо приєднання до правил, які розміщені на сайті банку відповідно до пункту 5.5 кредитного договору, є безпідставними, оскільки правовідносини у даній справі та у справі №342/180/17, яка переглядалась Великою Палатою Верховного Суду, не є тотожними.

У відповідності до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Згідно частини другої статті 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Під час судового розгляду в апеляційній інстанції стороною відповідача не доведено жодними належними та допустимими доказами відсутність заборгованості ОСОБА_1 перед АТ «Мегабанк».

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з огляду на те, що факт укладення та підписання кредитного договору на вищевикладених умовах стороною відповідача не заперечувався, наявність та розмір заборгованості не спростовано, колегія суддів доходить висновку, що ОСОБА_1 , отримавши кредитні кошти за кредитним договором №127-604-850-2-17-г (з ануїтетними платежами) від 30 листопада 2017 року, не в повному обсязі виконала його умови, внаслідок чого утворилася заборгованість за кредитом у сумі 51 970,38 грн, нараховані та несплачені проценти за період з 01 вересня 2020 року по 30 вересня 2020 року у розмірі 4,77 грн, штраф у розмірі 37 836,32 грн.

Таким чином, колегія дійшла висновку, що місцевий суд повно, всебічно та об`єктивно дослідив обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону.

Обставин, які б свідчили про наявність підстав для сумніву у правильності висновків суду першої інстанції, в апеляційній скарзі не наведено.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

За таких обставин, колегія суддів уважає, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, відсутні, а отже, слід відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 14 вересня 2021 року- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий В.В. Гуль

Судді Ю.О. Матвієнко

Я.С. Мельник