Справа № 127/7479/23
Провадження № 2/127/898/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

24.08.2023 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Сичука М.М.,

за участю секретаря судового засідання Коровай А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Вінницяпобутхім» про стягнення заборгованості із заробітної плати,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в березні 2023 року звернувся до суду з позовом до ПрАТ «Вінницяпобутхім» про стягнення заборгованості із заробітної плати.

Позов мотивовано тим, що 09.07.2020 року позивача було прийнято на роботу на посаду інженера АСКВ у ПрАТ «Вінницяпобутхім».

Станом на 16.03.2023 року відповідач заборгував позивачу зарплату з 01.10.2022 року за 4,5 місяців та компенсацію за 2 невикористані відпустки на суму 34651,52 грн, але виплатити їх внаслідок відсутності грошових коштів відмовився. Позивач вважає такі дії відповідача незаконними.

У зв`язку з вищенаведеним ОСОБА_1 звернувся до суду та просив стягнути з ПрАТ «Вінницяпобутхім» на його користь нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з 01.10.2022 року по 01.02.2023 року, компенсацію за 2 відпустки, компенсацію втрати частини зарплати у зв`язку з порушенням стоків її виплати та індексацію внаслідок зростання споживчих цін, сплатити соціальні внески до пенсійного фонду з 01.07.2022 року по 01.02.2023 року.

Позивач в ході судового розгляду позов підтримав.

Відповідач повторно в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи. Про причини неявки суду не повідомлено.

З урахуванням приписів статті 280 ЦПК України суд дійшов висновку про розгляд справи у відсутність відповідача в порядку заочного провадження, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін і представник позивача не заперечував проти такого порядку розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах із ПрАТ «Вінницяпобутхім» з 09.07.2020 року.

Відповідно наказу № 51 (розпорядження) про припинення трудового договору (контракту) від 28.04.2023 року, з 28.04.2023 року звільнено ОСОБА_1 АСКВ у ПрАТ «Вінницяпобутхім» за власними бажанням, ст. 38 КЗпП України.

Згідно довідки ПрАТ «Вінницяпобутхім» від 20.02.2023 року ОСОБА_2 працює на посаді інженера АСКВ у ПрАТ «Вінницяпобутхім» і перед ним існує заборгованість по заробітній платі за період з 01.10.2022 року по 16.01.2023 року, а саме жовтень 2022 року на суму 14684,81 грн., листопад 2022 року на суму 12764,22 грн., грудень 2022 року на суму 13789,55 грн., січень 2023 року на суму 7389,23 грн.

Частиною 1 ст. 94 КЗпП України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. На підставі ст. 15 ЗУ «Про оплату праці» від 24.03.1995 року оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці, а згідно ст. 24 цього Закону своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.

Згідно зі ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Суд дослідивши наявні докази прийшов до висновку, про необхідність винесення рішення, яким задовольнити позов для захисту прав та законних інтересів позивача, у частині стягнення заробітної плати, яка йому не виплачена відповідачем за період з жовтня 2022 по січень 2023 включно у сумі 48627,81 грн.

Ухвалою суду від 21.06.2023 року витребувано у ПрАТ «Вінницяпобутхім» належним чином засвідчену довідку про заборгованості по заробітній платі ОСОБА_1 за період з 01.10.2022 року по 01.02.2023 року; довідку про кількість днів невикористаної ним основної відпустки та суми компенсації за невикористані ним дні основної відпустки; кількості днів невикористаної позивачем додаткової відпустки та суми компенсації за невикористані ним дні додаткової відпустки, а також довідку про соціальні внески до Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Дана ухвала суду неодноразово надсилалась на адресу відповідача, однак залишалась без виконання та належного реагування, тому суд розглянув справу за наявними у справі матеріалами.

Згідно із ст. 74 КЗпП України громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати.

У відповідності до ч. 1 ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористанні ним дні щорічної відпустки.

Статтею 75 КЗпП України визначено, що щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору. Для деяких категорій працівників законодавством України може бути передбачена інша тривалість щорічної основної відпустки. При цьому тривалість їх відпустки не може бути меншою за передбачену частиною першою цієї статті.

Відповідно до ст. 79 КЗпП України щорічні основна та додаткові відпустки повної тривалості у перший рік роботи надаються працівникам після закінчення шести місяців безперервної роботи на даному підприємстві, в установі, організації. У разі надання зазначених відпусток до закінчення шестимісячного терміну безперервної роботи їх тривалість визначається пропорційно до відпрацьованого часу, крім визначених законом випадків, коли ці відпустки за бажанням працівника надаються повної тривалості. Щорічні відпустки за другий та наступні роки роботи можуть бути надані працівникові в будь-який час відповідного робочого року.

Як вбачається з наказу № 51 (розпорядження) про припинення трудового договору (контракту) від 28.04.2023 року, зазначено, що компенсація за 55 календарних днів невикористаної щорічної відпустки. ПрАТ «Вінницяпобутхім» не було нараховано та виплачено компенсацію за невикористану відпустку, дане представником відповідача не оспорюється та не спростовано. Таким чином, загальна кількість днів невикористаної позивачем відпуски становить 55 днів.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою КМУ від 08.02.1995 року № 100 (далі Порядок № 100).

Нормами абз. 3 п. 2 Порядку № 100 визначено, що середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто що передують дню звільнення працівника з роботи.

В силу пункту 5 розділу ІV Порядку № 100 основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів за цей період.

За змістом абз. 2 п. 8 Порядку № 100 після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи організації, встановленим з отриманням вимог законодавства (абз. 3 п. 8 Порядку № 100).

Як встановлено п. 2 Розділу II та п. 7 Розділу ІІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 8.02.1995 № 100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. Обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або компенсації за невикористані відпустки проводиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за фактично відпрацьований період (розрахунковий період) на відповідну кількість календарних днів розрахункового періоду. Із розрахунку виключаються святкові та неробочі дні, встановлені законодавством. Отриманий результат множиться на число календарних днів відпустки. (Абзац перший пункту 7 із змінами, внесеними згідно з Постановою КМУ №185(185-97-п) від 24.02.97; в редакції Постанови КМ № 1213 (1213-2020-п) від 09.12.2020.

Як зазначалось вище з довідки ПрАТ «Вінницяпобутхім» від 20.02.2023 року заборгованість по заробітній платі за період за листопад 2022 року - 12764,22 грн., грудень 2022 року - 13789,55 грн. Загальна сума становить 26553,77 грн.

А тому звідси випливає середній заробіток за 1 календарний день становить 435,31 грн. (26553,77 грн. / 61 кількість календарних дні за два місяці листопад, грудень).

За наведених обставин, позовні вимоги у цій частині підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації за невикористану відпустку в розмірі 23942,05 грн. (435,31 грн. х 55 днів).

Позивачем заявлено вимогу про проведення індексації невиплаченої заробітної плати, а також компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строку їх виплати.

У відповідності до ст. 33 Закону України «Про оплату праці» в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством.

Компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством (ст. 34 Закону України «Про оплату праці»).

Відповідно до вимог Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків її виплати» від 19.10.2000 року № 2050-Ш та Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.1997 року з наступними змінами № 1427, підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності і господарювання, здійснюється компенсація втрати частини заробітної плати своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була у цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифи на послуги зріс більше ніж на один відсоток.

Як роз`яснив Пленум Верховного суду України у своїй постанові № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», у справах, пов`язаних із вирішенням спорів про індексацію заробітної плати та компенсацію працівникам втрати її частини у зв`язку з затримкою її виплати, суди мають враховувати, що індексація заробітної плати провадиться на підставі ст. 33 Закону України «Про оплату праці» № 108/95-ВР від 24 березня 1995 року в період між переглядами Верховного Радою України розміру мінімальної заробітної плати і здійснюється згідно із Законом від 03 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових коштів населення» і підтвердженими положеннями Порядку проведення індексації грошових доходів громадян, затвердженим постановою КМУ № 663 від 07 травня 1998 року підприємством, установою, організацією, які виплачують заробітну плату, при її нарахуванні починаючи з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опублікований індекс споживчих цін, котрий перевищив 105% - величину порогу індексації.

Визначаючи суму індексації невиплаченої позивачу заробітної плати за період з 01.07.2022 року до 01.02.2023 року, суд приймає до уваги положення п. 4 Порядку № 1078, згідно якого індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення, зокрема, оплата праці у межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб. Сума індексації грошових доходів громадян визначається, як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.

Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях (п. 1-1 Порядку).

Тому, розглядаючи справу на підставі наявних в матеріалах справи доказів, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вимоги, зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача суму індексації заробітної плати.

Що стосується вимоги позивача про нарахування та виплату відповідачем компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати, то суд приходить до переконання, що позовні вимоги у цій частині підлягають до задоволення з наведених вище мотивів, а тому слід зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача компенсацію втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати.

Щодо вимог про зобов`язання відповідача сплатити єдиний соціальний внесок до Пенсійного Фонду України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхування за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій.

Відповідно до пункту першого статті 1 Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» платниками збору на обов`язкове державне пенсійне страхування є суб`єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності, їх об`єднання, бюджетні, громадські та інші установи та організації, об`єднання громадян та інші юридичні особи, а також фізичні особи; - суб`єкти підприємницької діяльності, які використовують працю найманих працівників.

Статтею 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.

Згідно з частиною шостою статті 20 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (у редакції на час виникнення спірних правовідносин), страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.

Відповідно до частини другої статті 20 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» , персоніфіковані відомості про заробітну плату (дохід, грошове забезпечення, допомогу, компенсацію) застрахованих осіб, на яку нараховано і з якої сплачено страхові внески, та інші відомості подаються до Пенсійного фонду роботодавцями, підприємствами, установами, організаціями, військовими частинами та органами, які виплачують грошове забезпечення, допомогу та компенсацію відповідно до законодавства.

Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок нараховується на суми, зазначені в частинах першій і другій цієї статті, не зменшені на суму відрахувань податків, інших обов`язкових платежів, що відповідно до закону сплачуються із зазначених сум, та на суми утримань, що здійснюються відповідно до закону або за договорами позики, придбання товарів та виплат на інші цілі за дорученням отримувача. Єдиний внесок нараховується на суми, зазначені в частинах першій і другій цієї статті, незалежно від джерел їх фінансування, форми, порядку, місця виплати та використання, а також від того, чи виплачені такі суми фактично після їх нарахування до сплати.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Згідно з частиною четвертою статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» обчислення єдиного внеску за минулі періоди, крім випадків сплати єдиного внеску згідно з частиною п`ятою статті 10 цього Закону, здійснюється виходячи з розміру єдиного внеску, що діяв на день нарахування (обчислення, визначення) заробітної плати (доходу), на яку відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Відповідно до пункту третього частини першої статті 16 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», застрахована особа має право вимагати від страхувальника сплати страхових внесків, у тому числі в судовому порядку.

Відповідно до положень статті 2 Закону України «Про оплату праці» структура заробітної плати складається з основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

До такого висновку прийшов Верховний Суд в постанові від 15 квітня 2020 року у справі № 127/3821/18.

Відповідно до пунктів 2, 4 частини 1 статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць; поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника.

А тому суд вважає, що рішення суду в частині стягнення із ПрАТ «Вінницяпобутхім» на користь ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі у межах стягнення за один місяць у розмірі 13059,30 грн. допустити до негайного виконання.

Оскільки при зверненні до суду з позовом позивач був звільнений від сплати судового збору за вимогу про стягнення заробітної плати, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1073,60 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 10, 12, 13, 81, 89, 247, 137, 141, 258-259, 265, 268, 280-282 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Вінницяпобутхім» про стягнення заборгованості із заробітної плати задовольнити.

Стягнути із Приватного акціонерного товариства «Вінницяпобутхім» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у розмірі 48627 гривень 81 копійка з наступним відрахуванням (утриманням) при виплаті податків, обов`язкових платежів та зборів, передбачених законодавством України.

Зобов`язати Приватне акціонерне товариство «Вінницяпобутхім» нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суму індексації заробітної плати та компенсацію втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати.

Зобов`язати Приватне акціонерне товариство «Вінницяпобутхім» сплатити єдиний соціальний внесок до Пенсійного Фонду України.

Рішення суду в частині стягнення із Приватного акціонерного товариства «Вінницяпобутхім» на користь ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі у межах стягнення за один місяць у розмірі 13059 гривень 30 копійок допустити до негайного виконання.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Вінницяпобутхім» на користь держави судовий збір у розмірі 1073 гривні 60 копійок.

Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте Вінницьким міським судом Вінницької області за письмовою заявою відповідач, поданою протягом тридцяти днів з дня проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Якщо позивачу повне рішення не було вручено у день його складення, він має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач Приватне акціонерне товариство «Вінницяпобутхім», місцезнаходження: вул. Академіка Янгеля, 4, м. Вінниця, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 30684913.

Суддя