Дата документу 25.09.2023 Справа № 336/6101/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/6101/21 Головуючий у 1 інстанції: Дацюк О.І.
Провадження № 22-ц/807/679/23 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«19» вересня 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Кочеткової І.В.,

секретар: Остащенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

В липні 2021 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 03 серпня 2020 року надав в позику ОСОБА_1 100 000 доларів США, про що відповідач склав розписку.

04 червня 2021 року він направив відповідачу вимогу від 03 червня 2021 року про повернення суми позики за вказаною розпискою за останнім відомим місцем проживання відповідача, яка повернулась відправнику за закінченням терміну зберігання.

Грошові кошти на час звернення до суду не повернуті.

На підставі зазначеного просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь грошові кошти в розмірі 100 000 доларів США та судові витрати.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09 червня 2022 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики від 03 серпня 2020 року в сумі 100 000 доларів США та судовий збір в сумі 11350 гривень.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що підпис в розписці йому не належить, він не укладав правочин та не отримував грошових коштів, ним подавались клопотання про проведення судової почеркознавчої експертизи, він належним чином не повідомлявся про розгляд справи, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, вирішити питання про судові витрати.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

За приписами ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що в наданій позивачем розписці відповідач ОСОБА_1 підтверджує, що він отримав у борг у ОСОБА_3 грошові кошти в сумі сто тисяч доларів США та зобов`язується повернути грошові кошти в повному обсязі за вимогою. Оскільки наданий позивачем примірник розписки містить підпис відповідача, відповідачем не надано належних доказів на спростування укладання договору, суд вважає встановленим факт передачі коштів позивачем відповідачу та відповідно факт виникнення боргових зобов`язань відповідача перед позивачем.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до складеної 03.06.2020 року розписки ОСОБА_1 взяв у борг у ОСОБА_3 грошові кошти в сумі сто тисяч доларів США, зобов`язавшись повернути грошові кошти в повному обсязі за вимогою (т.1, а.с.7).

03.06.2021 року ОСОБА_3 направив ОСОБА_1 вимогу про повернення грошових коштів в сумі 100 000 доларів США в порядку ч. 2 ст. 530 ЦК України (т.1, а.с.8-9).

Згідно з відомостями щодо руху поштового відправлення, а також з оригіналу поштового конверту, вимога про повернення грошових коштів не була отримана ОСОБА_1 через закінчення терміну зберігання (т.1, а.с.10-11).

Судом також встановлено, що на момент розгляду справи сума боргу позивачу не повернута, а тому суд дійшов висновку про те, що факт відсутності оригіналу розписки у відповідача ОСОБА_1 та наявність її у позивача ОСОБА_3 підтверджує наявність боргу та обґрунтованість позовних вимог.

Оригінал розписки долучений до матеріалів справи апеляційним судом (т.2, а.с.8).

Відповідно до частини першої статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (частина друга статті 1047 ЦК України).

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не збігатися з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передання коштів у борг.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлений договором.

Прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку (стаття 545 ЦК України).

Отже, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

У постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13 зроблено висновок, що «письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права».

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2018 року у справі № 127/8068/16-ц (провадження № 61-5164св18), зазначено, що «положення статті 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі спростування презумпції правомірності правочину (скасування рішення нотаріуса) всі права, набуті сторонами правочину за ним, не повинні здійснюватися, а створені обов`язки та наслідки не підлягають виконанню».

У статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів, на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Невиконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду) (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 грудня 2018 року у справі № 544/174/17 (провадження № 61-21724св18) зроблено висновок щодо застосування положень статті 545 ЦК України і вказано, що «у статті 545 ЦК України передбачено презумпцію належності виконання обов`язку боржником, оскільки наявність боргового документа в боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. І навпаки, якщо борговий документ перебуває у кредитора, то це свідчить про неналежне виконання або невиконання боржником його обов`язку. У контексті презумпції належності виконання обов`язку боржником потрібно акцентувати на декількох аспектах: (а) формулювання «наявність боргового документа у боржника» варто розуміти розширено, адже такий документ може перебувати в іншої особи, яка на підставі статті 528 ЦК України виконала зобов`язання; (б) вона є спростовною, якщо кредитор доведе протилежне. Тобто кредитор має можливість доказати той факт, що не зважаючи на «знаходження» в боржника (іншої особи) боргового документа, він не виконав свій обов`язок належно; (в) у частині третій статті 545 ЦК України регулюються як матеріальні, так і процесуальні відносини. Матеріальні втілюються в тому, що наявність боргового документа в боржника (іншої особи) свідчить про належність виконання зобов`язання. У свою чергу, процесуальні відносини проявляються в тому, що презумпція належності виконання розподіляє обов`язки з доказування обставин під час судового спору; (г) частина третя статті 545 ЦК України не охоплює всіх підстав підтвердження виконання зобов`язання, перерахованих у статті 545 ЦК України. Це пов`язано з тим, що і розписка про одержання виконання доводить належність виконання боржником обов`язків, особливо у тих випадках, за яких кредитору не передавався борговий документ. Тобто й наявність у боржника (іншої особи) розписки кредитора про одержання виконання підтверджує належність виконання боржником свого обов`язку».

За приписами ст. 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Статтею 533 ЦК України визначено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі Декрет № 15-93), Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Отже, як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення ч. 1 ст. 1946 ЦК України, а також ч. 1 ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 року №373/2054/16-ц.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 серпня 2021 року відкрито провадження у справі та призначене підготовче засідання на 29 вересня 2021 року о 09 год. 00 хв.

Матеріали справи містять відзив на позовну заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Фельського С.Л., в якому зазначено про те, що відповідач кошти у борг не брав, розписки не підписував (т.1, а.с.17-19). У зазначеному відзиві відсутнє посилання на не отримання відповідачем позовної заяви з додатками.

29 вересня 2021 року судове засідання не проводилось, у зв`язку з відпусткою судді розгляд справи відкладено на 17.01.2022 року на 10 год.10 хв.

В судове засідання, призначене на 17 січня 2022 року, відповідач ОСОБА_1 , повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи (т.1, а.с.33), не з`явився.

Ухвалою суду від 17 січня 2022 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду на 13 квітня 2022 року о 09 год.30 хв.

Клопотання представника відповідача адвоката Фельського С.Л. про призначення судової почеркознавчої експертизи, яке містилось у відзиві на позовну заяву (т.1, а.с.17-18), ухвалою суду від 17 січня 2022 року залишено без задоволення, оскільки до клопотання не було долучено зразків почерку, відповідач та його представник не сповістили суд щодо можливості надання відповідних зразків почерку, відповідач в судове засідання не з`явився, зразків почерку не надав (т.1, а.с. 35-37).

Згідно частини 3, 5 статті 128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик.

Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

Частиною 1 статті 130 ЦПК України визначено, що судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки.

За приписами п.3 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання, чи перебування особи, повідомленого цією особою.

В судове засідання, призначене на 13 квітня 2022 року, з`явився позивач ОСОБА_3 , представник відповідача ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_1 , повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, про що свідчить поштове повідомлення про вручення поштового рекомендованого відправлення з позначкою «адресат відсутній за вказаною адресою» (т.1, а.с.42-43), не з`явились, будь-яких заяв суду не направили. Розгляд справи відкладено на 09 червня 2022 року на 11 год. 00 хв.

В судове засідання, призначене на 09 червня 2022 року на 11 год. 00 хв., сторони не з`явились. Позивач ОСОБА_3 подав до суду заяву про підтримання позову та розгляд справи 09 червня 2022 року на 11 год. 00 хв. за його відсутністю (т.1, а.с.48).

Представник відповідача ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_1 , повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, про що свідчить поштове повідомлення про вручення поштового рекомендованого відправлення з позначкою «адресат відсутній за вказаною адресою» (т.1, а.с.46-47), в судове засідання, призначене на 09 червня 2022 року не з`явились, будь-яких заяв суду не направили.

За вказаних обставин, доводи апеляційної скарги про не повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи 09 червня 2022 року колегія суддів вважає неприйнятними.

Ухвалою суду від 09 червня 2022 року клопотання представника відповідача адвоката Кузьмінова Д.В. про призначення судової почеркознавчої експертизи від 17 січня 2022 року залишено без задоволення, оскільки відповідач в судове засідання не з`явився, зразків почерку не надав, відповідач та його представник не сповістили суд щодо можливості надання відповідних зразків (т.1, а.с.50-51).

09 червня 2022 року суд першої інстанції ухвалив рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_3 (т.1, а.с.53-36).

За приписами 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речи насправді не були одержані ним від позикодавця або одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Доводи апеляційної скарги також стосуються не укладення договору позики у зв`язку із тим, що гроші зазначені у розписці відповідачу не передавалися, не підтверджені належними та допустимими доказами, підпис під розпискою не належить позичальнику.

В апеляційній скарзі представник відповідача також заявив клопотання про проведення відповідної судової почеркознавчої експертизи.

Представником ОСОБА_1 ОСОБА_2 надано наступні вільні зразки підпису ОСОБА_1 :

1. Оригінал видаткової накладної № 456 від 16.07.2020 року;

2. Оригінал видаткової накладної № ПЭ-0009143 від 23.04.2020 року (відсутнє розшифрування підпису отримувача);

3. Оригінал видаткової накладної № 13373 від 23.04.2020 року (відсутнє розшифрування підпису отримувача);

4. Оригінал заявки № 9 про надання транспортно-експедиційних послуг від 21.04.2020 року;

5. Оригінал видаткової накладної № 178 від 17.03.2020 року (відсутнє розшифрування підпису отримувача);

6. Оригінал договору-замовлення на перевезення вантажу від 13.03.2020 року;

7. Оригінал заявки № 7 про надання транспортно-експедиційних послуг від 17.02.2020 року;

8. Оригінал видаткової накладної № РН-0000021 від 17.06.2020 року;

9. Оригінал видаткової накладної № РН-0000017 від 24.04.2020 року;

10. Оригінал акту № ОУ-000027 від 28.02.2020 року (містить позначку «Затверджую» та розшифрування підпису);

11. Оригінал акту № ОУ-000026 від 28.02.2020 року (містить позначку «Затверджую» та розшифрування підпису);

12. Оригінал акту № ОУ-000025 від 28.02.2020 року (містить позначку «Затверджую» та розшифрування підпису);

13. Оригінал акту № ОУ-17 від 26.02.2020 року (містить позначку «Затверджую» та розшифрування підпису);

14. Оригінал договору купівлі-продажу № 21 від 11.07.2019 року.

На виконання ч.5 ст.12 ЦПК України апеляційним судом ухвалою суду від 11 липня 2023 року клопотання ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 про призначення судової почеркознавчої експертизи задоволено частково.

Призначено в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики судову почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено наступні питання:

1) чи виконано підпис у розписці від 03 серпня 2020 року, за якою ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 100 000 доларів США, від імені ОСОБА_1 тією особою, від імені якої він зазначений, чи іншої особою?

2) чи виконано підпис у розписці від 03 серпня 2020 року, за якою ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 100 000 доларів США, від імені ОСОБА_1 під впливом збиваючих факторів (природних, штучних)?

3) чи виконано підпис у розписці від 03 серпня 2020 року, за якою ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 100 000 доларів США, від імені ОСОБА_1 навмисно зміненим почерком?

Проведення судової почеркознавчої експертизи доручено експертам Запорізького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України (69068, м. Запоріжжя, вул. Аваліані, 19 А).

Провадження у справі зупинено на час проведення судової експертизи.

В період з 24 липня 2023 року по 11 серпня 2023 року суддя Дашковська А.В. перебувала у відпустці.

26 липня 2023 року до Запорізького апеляційного суду надійшло клопотання Запорізького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України про надання додаткових вільних зразків та експериментальних зразків підпису ОСОБА_1 .

В клопотанні експерт зазначив, що під час ознайомлення з ухвалою суду було встановлено, що повний перелік порівняльного матеріалу, який надається для проведення порівняльного дослідження в ухвалі суду відсутній (відсутнє зазначення граф розташування підписів особи, яка ідентифікується). Також, під час попереднього ознайомлення з порівняльним матеріалом, було встановлено, що у деяких наданих документах містяться підписи від імені різних осіб без зазначення прізвищ осіб, які їх виконували, що унеможливлює визначення місця розташування підпису особи, яка підлягає ідентифікації. Наголосив про необхідність вказати в ухвалі суду вичерпний перелік порівняльного матеріалу, який надається з зазначенням: повної назви документу, дати документу, кількості аркушів, назви графи, яка містить зразок підпису особи, яка підлягає ідентифікації.

Також, під час ознайомлення експертом з наданим порівняльним матеріалом було встановлено, що зразки підпису ОСОБА_1 , які містяться в заявці № 7 про надання транспортно-експедиційних послуг від 17.02.2020 року та в видатковій накладній № РН-0000021 від 17.06.2020 року значно різниться з іншими наданими зразками підписів. Наявна різниця ряду загальних та окремих ознак зразків підписів суттєва та значна. Для встановлення факту справжності підписів запропоновано пред`явити всі надані документи, які містять порівняльний матеріал, особі, яка підлягає ідентифікації, та у подальшому вказати письмово, чи виконані зазначені підписи особисто нею або іншою особою.

У зв`язку із відсутністю експериментальних зразків підпису ОСОБА_1 , для перевірки варіаційності підпису та для відповіді на запитання: «Чи виконано підпис у розписці від 03 серпня 2020 року, за якою ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 100 000 доларів США, від імені ОСОБА_1 під впливом збиваючих факторів (природних, штучних)?», «Чи виконано підпис у розписці від 03 серпня 2020 року, за якою ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 100 000 доларів США, від імені ОСОБА_1 навмисно зміненим почерком?» експерт просив надати:

- додаткові вільні зразки підпису ОСОБА_1 , виконані не менше ніж на 10 - 15 документах, максимально наближені за часом виконання - 2020 рік;

- експериментальні зразки підпису ОСОБА_1 , виконані не менше ніж на 15 аркушах.

Листом Запорізького апеляційного суду 14 серпня 2023 року витребувано матеріали справи з Запорізького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України для вирішення клопотання експерта.

28 серпня 2023 року до Запорізького апеляційного суду з експертної установи надійшли матеріали справи.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 30 серпня 2023 року поновлено апеляційне провадження у справі для вирішення клопотання Запорізького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України про надання додаткових вільних зразків та експериментальних зразків підпису ОСОБА_1 , справу призначено до розгляду на 19 вересня 2023 року на 11 год. 00 хв.

13 вересня 2023 року до Запорізького апеляційного суду надійшло повідомлення Запорізького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України про неможливість проведення судової експертизи від 08 вересня 2023 року № СЕ-19/108-23/11514-ПЧ.

В повідомленні експерт зазначив, що для відповіді на запитання, які поставлені на вирішення судовому експерту, відповідно до статті 72 ЦПК України, 24.07.2023 року судовим експертом було порушено клопотання про уточнення граф розташування зразків підпису ОСОБА_1 , посвідчення наданих зразків підпису та надання додаткових матеріалів для виконання судової почеркознавчої експертизи (вільних зразків підпису ОСОБА_1 , виконаних не менше ніж на 10 - 15 документах, максимально наближені за часом виконання - 2020 рік та експериментальних зразків підпису ОСОБА_1 , виконаних не менше ніж на 15 аркушах).

23.08.2023 року № 19/108/10/7-17051-2023 на адресу Запорізького апеляційного суду було направлено матеріали цивільної справи № 336/6101/21 у двох томах: том № 1 на 252 аркушах та том № 2 на 146 аркушах до яких були підшиті об`єкт дослідження та порівняльний матеріал.

Станом на 08.09.2023 року відповідь на заявлене клопотання експерта до Запорізького НДЕКЦ МВС не надходила. У зв`язку із тим, що у термін 45 календарних днів судовому експерту не надано відповіді на заявлене клопотання, а також відсутній об`єкт дослідження та порівняльний матеріал, повідомлено про неможливість проведення судової експертизи.

В судове засідання, призначене на 19 вересня 2023 року на 11 год. 00 хв., відповідач ОСОБА_1 не з`явився.

Представник ОСОБА_1 адвокат Кузьмінов Д.В. в судовому засіданні 19 вересня 2023 року заявив усне клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи.

Адвокат Кузьмінов Д.О. заперечував проти надання додаткових матеріалів для виконання судової почеркознавчої експертизи - експериментальних зразків підпису ОСОБА_1 , виконаних не менше ніж на 15 аркушах, як вказував експерт у повідомленні, зазначивши, що відповідач ОСОБА_1 не буде з`являтись в судове засідання для надання експериментальних зразків підпису, оскільки знаходиться за межами країни.

Додаткових матеріалів - вільних зразків підпису ОСОБА_1 , виконаних не менше ніж на 10 - 15 документах, які максимально наближені за часом виконання - 2020 рік, як зазначав експерт в повідомленні, суду не надав.

Також представник відповідача заявив чергове клопотання про відкладення розгляду справи з метою з`ясування можливості надати вільних зразків підпису ОСОБА_1 , виконаних не менше ніж на 10 - 15 документах, максимально наближені за часом виконання - 2020 рік.

Колегія суддів відхилила чергове клопотання адвоката Кузьмінова Д.В. про відкладення розгляду справи з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, справа знаходилась в провадженні суду першої інстанції майже протягом року.

В суді першої інстанції представники відповідача також заявляли клопотання про призначення судової-почеркознавчої експертизи, проте відповідач в судове засідання не з`являвся, тому ухвалами суду від 17 січня 2021 року та від 09 червня 2022 року судом першої інстанції було відмовлено в задоволенні клопотання через не надання матеріалів, необхідних для проведення експертизи (т.1, а.с.35-36, 50-51).

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 відкрито 20 лютого 2023 року та справу призначено до розгляду на 14 березня 2023 року на 10 год. 00 хв. (т.1, а.с.185).

В судове засідання, призначене на 14 березня 2023 року, відповідач та його представник, належним чином завчасно (28 лютого 2023 року) повідомлені про час та місце розгляду справи (т.1, а.с.190,199-200), не з`явились.

Від представника ОСОБА_1 адвоката Кузьмінова Д.В. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з його зайнятістю у Господарському суді м. Києва (т.1, а.с.206).

Від відповідача ОСОБА_1 будь-яких заяв та клопотань про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходило.

Апеляційним судом задоволено клопотання адвоката Кузьмінова Д.В., розгляд справи відкладений на 04 квітня 2023 року о 14 год. 00 хв.

04 квітня 2023 року апеляційним судом задоволено клопотання адвоката Кузьмінова Д.В. про відкладення розгляду справи на 25 квітня 2023 року о 11 год. 40 хв. з метою витребування відомостей про перетинання ОСОБА_1 державного кордону України. Дату наступного судового засідання, призначеного на 25 квітня 2023 року о 11 год. 40 хв. погоджено з адвокатом Кузьміновим Д.В.(т.1, а.с.232-236).

В судове засідання, призначене на 25 квітня 2023 року, відповідач та його представник належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи (т.1, а.с.190,199-200) не з`явились.

Від представника ОСОБА_1 адвоката Кузьмінова Д.В. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з його зайнятістю у Дніпропетровському апеляційному суді (т.2, а.с.3).

Від відповідача ОСОБА_1 будь-яких заяв та клопотань про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходило.

Апеляційним судом задоволено клопотання адвоката Кузьмінова Д.В., розгляд справи відкладено на 16 травня 2023 року на 11 год. 20 хв. та ухвалою від 25 квітня 2023 року у зв`язку з наявністю в матеріалах справи клопотання представника відповідача адвоката Кузьмінова Д.В. про призначення судової почеркознавчої експертизи визнано обов`язковою участь ОСОБА_1 в судовому засіданні для надання експериментальних зразків підпису відповідача (т.2, а.с.14-16).

В судове засідання, призначене на 16 травня 2023 року на 11 год. 20 хв. відповідач, явку якого визнано обов`язковою, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи не з`явився, справу відкладено на 20.06.2023 року на 10 год. 00 хв.

Ухвалою апеляційного суду від 16 травня 2023 року повторно визнано обов`язковою участь відповідача ОСОБА_1 в судовому засіданні 20.06.2023 року на 10 год. 00 хв. (т.2, а.с.53-56).

В судове засідання, призначене на 20 червня 2023 року, відповідач та його представник належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи не з`явились,

Від представника ОСОБА_1 адвоката Кузьмінова Д.В. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з його зайнятістю у Запорізькому апеляційному суді в іншій справі (т.2, а.с.48).

Від відповідача ОСОБА_1 будь-яких заяв та клопотань про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходило.

Апеляційним судом клопотання адвоката Кузьмінова Д.В., розгляд справи відкладено на 11 липня 2023 року о 10 год. 40 та ухвалою від 20 червня 2023 року у зв`язку з наявністю в матеріалах справи клопотання представника відповідача адвоката Кузьмінова Д.В. про призначення судової почеркознавчої експертизи визнано обов`язковою участь ОСОБА_1 в судовому засіданні.

В судове засідання, призначене на 11 липня 2023 року на 10 год. 40 хв., відповідач, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, не з`явився.

Ухвалою апеляційного суду від 11 липня 2023 року у справі призначено судову почеркознавчу експертизу на підставі наданих адвокатом Кузьміновим Д.В. вільних зразків підпису ОСОБА_1 .

Згідно з положеннями ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством (ч. 1 ст. 102 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

У разі необхідності суд може призначити декілька експертиз, додаткову чи повторну експертизу (ч. 2 ст. 103 ЦПК України).

Згідно з ч. 3 ст. 103 ЦПК України при призначенні експертизи судом експерт або експертна установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд.

Питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом. Учасники справи мають право запропонувати суду питання, роз`яснення яких, на їхню думку, потребує висновку експерта. У разі відхилення або зміни питань, запропонованих учасниками справи, суд зобов`язаний мотивувати таке відхилення або зміну (ч.ч. 4,5 ст. 103 ЦПК України).

За приписами ч.ч.1,2 ст. 104 ЦПК України про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи. Якщо суд доручає проведення експертизи кільком експертам чи експертним установам, суд в ухвалі призначає провідного експерта або експертну установу.

Пленум Верховного Суду України у пункту 17 постанови від 12 червня 2009 року № 5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» роз`яснив судам, що для з`ясування обставин, які мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, призначає експертизу, коли необхідність експертного висновку випливає з обставин справи і поданих доказів.

Отже, судова експертиза призначається у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Відповідно до Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України N 53/5 від 08.10.1998 року, для проведення досліджень орган (особа), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), повинен(на) надати експерту вільні, умовно-вільні та експериментальні зразки почерку (цифрових записів, підпису) особи, яка підлягає ідентифікації. Вільними зразками є рукописні тексти, рукописні записи (літерні та цифрові), підписи, достовірно виконані певною особою до відкриття кримінального провадження, провадження у справах про адміністративні правопорушення, цивільних, адміністративних чи господарських справах і не пов`язані з їх обставинами; умовно-вільними є зразки почерку та (або) підпису, виконані певною особою до відкриття провадження у справі, але пов`язані з обставинами цієї справи або виконані після відкриття провадження у справі та є як пов`язаними зі справою, так і не пов`язаними з її обставинами; експериментальні зразки почерку та (або) підпису, що виконані за завданням органу (особи), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), у зв`язку з призначенням такої експертизи (п. 1.3. Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень)

За приписами п. 1.6. Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень відбирати експериментальні зразки почерку необхідно у два етапи. На першому етапі особа, почерк якої підлягає ідентифікації, виконує текст за тематикою, близькою до досліджувального об`єкта, у звичних умовах (сидячи за столом, із звичним приладдям письма, при денному освітленні). На другому етапі зразки відбираються під диктовку тексту, аналогічного за змістом тому, що досліджується, або спеціально складеного тексту, який містить фрази, слова і цифри, узяті з рукописного тексту, що досліджується. На цьому етапі зразки відбираються в умовах, що максимально наближаються до тих, у яких виконувався рукописний текст, що досліджується, тобто в тій самій позі (лежачи, стоячи тощо), таким самим приладдям письма та на папері того самого виду (за розміром, лінуванням, характером поверхні тощо), що й документ, який досліджується. Якщо буде помічено, що той, хто пише, намагається змінити свій почерк, темп диктовки слід прискорити.

Після нанесення 10 - 15 експериментальних підписів аркуші паперу треба міняти.

При дослідженні підписів та обмежених за обсягом рукописних записів (буквених та цифрових) вільні та експериментальні зразки надаються як у вигляді відповідних текстів (записів), так і у вигляді підписів.

Експериментальні зразки посвідчуються органом (особою), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта). У посвідчувальному написі зазначаються прізвище, ім`я та по батькові виконавця, а також особливості зразка (написані лівою рукою, спеціальним шрифтом тощо) (п. 1.7 Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень).

Згідно з п. 1.8. Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень як вільні, так і експериментальні зразки буквеного або цифрового письма бажано надавати не менше ніж на 15 аркушах. Чим коротший досліджуваний текст (запис), тим більша потреба у вільних зразках. Вільні зразки підпису надаються по змозі не менше ніж на 15 документах, експериментальні - у кількості не менше 5 - 8 аркушів.

Між сторонами спір виник з приводу стягнення заборгованості за розпискою від 03 серпня 2020 року, оригінал розписки був наданий представником ОСОБА_3 ОСОБА_4 .

За приписами ч. 2 ст. 2 ЦПК України одним з основних засад (принципів) цивільного судочинства є неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, зокрема, запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина третя статті 13 ЦПК України).

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Правилами частини першої статті 44 ЦПК України визначено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

При цьому, колегія суддів зауважує, що Європейський суд з прав людини у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» («Alimentaria Sanders S.A. v. Spain», рішення від 7 липня 1989 року, заява №11681/85, п. 35) зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Принцип добросовісності це загальноправовий принцип, який передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав.

У суб`єктивному значенні добросовісність розглядається як усвідомлення суб`єктом власної сумлінності та чесності при здійсненні ним прав і виконанні обов`язків.

Добросовісність при реалізації прав і повноважень включає в себе неприпустимість зловживання правом, яка, виходячи із конституційних положень, означає, що здійснення прав та свобод людини не повинно порушувати права та свободи інших осіб.

Зловживання правом це свого роду спотворення права. У цьому випадку особа надає своїм діям повну видимість юридичної правильності, використовуючи насправді свої права в цілях, які є протилежними тим, що переслідує позитивне право, що, на переконання судової колегії, і мало місце у даній справі відповідач, визнаючи в актах приймання-передачі та гарантійному листі факт виконання позивачем умов Договору щодо укладення договорів страхування та підтверджуючи надходження сум страхових платежів і зазначаючи суми комісійної винагороди позивачу, гарантуючи їх виплату, у судових засіданнях зайняв протилежну позицію та став стверджувати про відсутність доказів того, що саме за участі позивача укладено низку договорів страхування (постанова Верховного Суду від 08 травня 2018 року у справі №910/1873/17).

Зловживання процесуальними правами це протиправне, недобросовісне та неналежне використання учасником справи (його представником) належних йому процесуальних прав, що виражається у винних процесуальних діях (бездіяльності), які зовні відповідають вимогам цивільних процесуальних норм, але здійснюються з корисним або особистим мотивом, що спричиняє шкоду інтересам правосуддя у цивільних справах та (або) інтересам учасників справи, чи недобросовісна поведінка в інших формах.

Потрібно розмежовувати зловживання процесуальними правами та зловживання матеріальними (цивільними) правами. При зловживанні процесуальними правами суд має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання, позов чи застосувати інші заходи процесуального примусу. Натомість правовим наслідком зловживання матеріальними (цивільними) правами може бути, зокрема відмова у захисті цивільного права та інтересу, тобто відмова в позові (постанова Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі №318/89/18).

Зловживання процесуальними правами може мати форму штучного ускладнення цивільного процесу, ускладнення розгляду справив результаті поведінки, що перешкоджає ухваленню рішення у справі або вчинення інших процесуальних дій.

Отже, як вбачається з матеріалів справи, представник відповідача своєчасно 30.08.2023 року був повідомлений про поновлення провадження у справі, про що свідчать довідки про доставляння до електронного кабінету судової повістки та ухвали від 30 серпня 2023 року (т.2, а.с.180-181), мав можливість ознайомитись з матеріалами справи, оскільки матеріали справи містять його заяву про ознайомлення з матеріалами справи від 05 вересня 2023 року (т.2, а.с.184), а також через електронний суд ознайомитись із клопотанням експерта та надати всі наявні додаткові докази в судовому засіданні 19 вересня 2023 року.

Відповідач також був повідомлений про час та місце розгляду справи через оголошення на офіційному сайті Запорізького апеляційного суду (т.2, а.с.182), шляхом направлення на адресу, яку він зазначав у відзиві на позовну заяву (т.1, а.с.17-18), про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, яке повернулось до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (т.2, а.с.190-191), а також через свого представника.

Колегія суддів не може взяти до уваги посилання представника відповідача на не можливість його довірителя з`явитись до суду з метою забезпечення проведення судової почеркознавчої експертизи у зв`язку із існуючою небезпекою для життя через бойові дії на території України, оскільки позовна заява надійшла до суду першої інстанції в липні 2021 року, вперше клопотання про проведення експертизи було заявлено представником відповідача у відзиві на позовну заяву в липні 2021 року (т.1, а.с.17-18), майже за шість місяців до початку подій, про які зазначає сторона відповідача.

З огляду на викладене, поведінку відповідача і його представника та те, що справа неодноразово призначалася до розгляду в судовому засіданні й представнику відповідача, який є фахівцем у галузі права, неодноразово роз`яснювався зміст Інструкції про призначення та проведення судових експертиз, проте у чергове судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, необхідні зразки підпису відповідача для експертного дослідження не надав та позбавив суд можливості відібрати експериментальні зразки підпису, про відібрання яких зазначав експерт у повідомленні, а також представник відповідача для вирішення заявленого ними клопотання не надав навіть додаткових вільних зразків підпису, колегія суддів дійшла висновку про відхилення заявленого по справі клопотання про призначення по справі судової почеркознавчої експертизи.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76, 77 ЦПК України).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ (Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86).

Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини - в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України»).

Враховуючи викладені обставини, у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про визнання доведеним існування між сторонами відносин на підставі договору позики й невиконання його умов відповідачем.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Таким чином, при розгляді справи апеляційним судом встановлено, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують його висновків.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09 червня 2022 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 25 вересня 2023 року.

Головуючий А.В. Дашковська

Судді: О.М. Кримська

І.В. Кочеткова