Справа № 2-537/11
п/с № 6/174/9/2023
УХВАЛА

20 вересня 2023 року м. Вільногірськ

Вільногірський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Ілюшик І.А.,

за участю: секретаря Шарапової О.О., заінтересовані особи: представник ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Вільногірськ, Дніпропетровської області, матеріали подання головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Дрижирук Ольги, заінтересовані особи: Служба у справах дітей виконавчого комітету Вільногірської міської ради, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про звернення стягнення на нерухоме майно боржника в якому зареєстровані малолітні,-

ВСТАНОВИВ:

31.08.2023 року до Вільногірського міського суду Дніпропетровської області звернулася головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Дрижирук О. з поданням про звернення стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_2 , в якому зареєстровані малолітні.

Подання мотивовано тим, що у головного державного виконавця Дрижирук О.О. перебуває на виконанні зведене виконавче провадження № 61641244 відносно боржника ОСОБА_2 , до складу якого входять чотири виконавчих провадження.

Виконавче провадження № 52944903 з примусового виконання виконавчого листа № 2-537/11, виданого 29.05.2015 року Вільногірським міським судом Дніпропетровської області, про стягнення коштів на користь ОСОБА_3 у розмірі 1 767 879,30 грн. (станом на теперішній час залишок боргу складає 296599,76 грн. (з урахуванням виконавчого збору). Виконавче провадження № 61280257 з виконання виконавчого листа № 174/682/16-ц, виданого 25.04.2020 року Вільногірським міським судом Дніпропетровської області, про стягнення коштів на користь ОСОБА_3 у розмірі 914 314,00 грн. (з урахуванням виконавчого збору та витрат виконавчого провадження). Виконавче провадження № 65596739 з виконання виконавчого листа № 174/138/20, виданого 20.08.2020 року Вільногірським міським судом Дніпропетровської області, про стягнення коштів на користь ОСОБА_3 у розмірі 292511,39 грн. (з урахуванням суми виконавчого збору та витрат виконавчого провадження). Виконавче провадження № 65596739 з виконання виконавчого листа № 174/138/20, виданого 20.08.2020 року Вільногірським міським судом Дніпропетровської області, про стягнення на користь держави судового збору у розмірі 249,70 грн. (з урахуванням суми виконавчого збору).

Всього сума боргу за зведеним виконавчим провадженням станом на теперішній час складає 1 503 674,85 грн.

В ході проведення виконавчих дій встановлено, що за боржником обліковується рухоме майно та нерухоме майно, а саме: 1/2 частини домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

За вказаною адресою зареєстрована родина з неповнолітньою дитиною, які не є членами родини ОСОБА_2 .

Стягувач ОСОБА_3 просить розпочати примусову реалізацію 1/2 частки будинку АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 без дозволу органу опіки та піклування.

04.07.2023 року державний виконавець звернувся до Служби у справах дітей виконавчого комітету Вільногірської міської ради, як органу опіки та піклування, з проханням розглянути питання про примусову реалізацію житла, право користування яким мають малолітні діти, та прийняти відповідне рішення про надання дозволу на примусову реалізацію 1/2 частки житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, що належить на прав приватної власності боржнику ОСОБА_2 , та в якому зареєстровані малолітні. Листом від 27.07.2023 року № 138/10/23, державному виконавцю фактично було відмовлено у наданні такого дозволу.

Виконавець зазначає, що при зверненні стягнення не потрібна обов`язкова згода органу опіки та піклування, тому звернувся з поданням до суду та просить суд: звернути стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_2 , а саме: на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_2 в якому зареєстровані малолітні діти.

06.09.2023 року ОСОБА_2 подав відзив в якому просив у задоволенні подання відмовити оскільки отримання державним виконавцем дозволу органу опіки та піклування для реалізації житлової нерухомості, право на користування яким мають діти є обов`язковим. До відзиву долучив акт депутата від 05.09.2023 року про те, що в будинку АДРЕСА_1 зі слів ОСОБА_2 та свідків проживає ОСОБА_6 (2014 р.н.) та інші особи (т. 7 а.с. 112-116).

Головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Дрижирук О. в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце судового розгляду повідомлена належним чином, подала заяву про розгляд подання без участі представника відділу.

Представник служби у справах дітей виконавчого комітету Вільногірської міської ради Левченко О.М. в судовому засіданні проти задоволення подання заперечувала, оскільки вчинення правочину щодо майна в якому зареєстрована малолітня дитина може призвести до звуження прав дитини.

Заінтересована особа боржник у виконавчому провадженні ОСОБА_2 проти задоволення подання заперечував, оскільки в будинку зареєстрована малолітня дитина, яка є дочкою його співмешканки. Він не є батьком цієї дитини, але вони проживають разом, він допомагає з дитиною. Будинок належить на праві спільної сумісної власності йому та його колишній дружині. Коли він реєстрував місце проживання співмешканки та її дітей, то від нього згоду співвласника житла ніхто не вимагав. Поділ будинку на самостійні об`єкти нерухомого майна не проводився та є неможливим. Під будинком є земельна ділянка на якій є допоміжні споруди. Стверджує, що малолітня дитина проживає в будинку на теперішній час. ОСОБА_6 зареєстрована в будинку з 20.01.2016 року.

Заінтересована особа ОСОБА_3 , який є стягувачем у виконавчому провадженні, подання підтримав, просив його задовольнити, оскільки рішення суду має бути виконано належним чином і для цього має бути звернуто стягнення на 1/2 частку житлового будинку, яка належить боржнику. Пояснив, що співвласник будинку згоду на реєстрацію малолітньої дитини в будинку не надавала, малолітня дитина на його думку була зареєстрована лише для того, щоб перешкодити виконанню рішення суду і вже після того, як рішення суду було ухвалено. Між нею та ОСОБА_2 немає родинних відносин. Заборгованість по зведеному виконавчому провадженню на теперішній час є значною і постійно зростає.

Ознайомившись зі змістом подання, заслухавши заінтересованих осіб, дослідивши матеріали подання, суд дійшов висновку, що воно підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

На виконанні у головного державного виконавця Дрижирук О. перебуває зведене виконавче провадження № 61641244 відносно боржника ОСОБА_2 , до складу якого входять чотири виконавчих провадження.

Згідно виконавчого провадження № 52944903, відкритого на підставі виконавчого листа № 2-537/11, виданого 29.05.2015 року Вільногірським міським судом Дніпропетровської області (т. 7 а.с. 8, 9), з ОСОБА_2 підлягає стягненню загальна сума заборгованості за договором позики у розмірі 1 780 919,30 грн. (залишок суми заборгованості, що підлягає стягненню на користь стягувача за відповідним виконавчим документом станом на теперішній час становить 296599,76 грн.).

Постановою начальника Вільногірського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Ляшенком Ю. Ю. відкрито виконавче провадження № 52944903 (т. 7 а.с. 11, 12).

Постановою начальника Вільногірського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Ляшенка Ю.Ю. про передачу виконавчого провадження (№ 52944903) від 27.04.2017 року вказане виконавче провадження передано до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, яке прийнято постановою від 28.04.2017 року (т. 7 а.с. 13-16).

Відповідно до виконавчого провадження № 6128025, відкритого на підставі виконавчого листа 174/682/16-ц, виданого 25.04.2017 року Вільногірським міським судом Дніпропетровської області (т. 7 а.с. 19), з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню 914314,00 грн. на теперішній час.

Постановою від 13.02.2020 року головного державного виконавця Вільногірського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Ткачова В.В. відкрито виконавче провадження № 6128025 та постановою від 03.03.2020 року передано до відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), яке прийнято постановою від 24.04.2020 року (т. 7 а.с. 20-25).

Згідно виконавчого провадження № 65596739 з виконання виконавчого листа № 174/138/20, виданого 20.08.2020 року Вільногірським міським судом Дніпропетровської області (т. 7 а.с. 27), з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню на теперішній час 292511,39 грн.

Згідно виконавчого провадження № 65596739 з виконання виконавчого листа № 174/138/20, виданого 20.08.2020 року Вільногірським міським судом Дніпропетровської області, з ОСОБА_2 на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 249,70 грн.

Постановою від 27.05.2021 року головного державного виконавця Вільногірського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Ткачовим В.В. відкрито виконавче провадження № 65596739 та постановою від 19.07.2021 року передано до відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), яке прийнято постановою від 03.09.2021 року (т. 7 а.с. 29-34).

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Дрижирук О.О. від 03.09.2021 року про приєднання виконавчого провадження № 65596739 до зведеного виконавчого провадження № 61641244 (т. 7 а.с. 35, 36).

31.03.2021 року Вільногірським міським судом Дніпропетровської області видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини та судового збору (т. 7 а.с. 38).

Постановою від 20.05.2021 року старшого державного виконавця Вільногірського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Сірої Т.В. відкрито виконавче провадження № 65519226 про стягнення судового збору та постановою від 19.07.2021 року передано до відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), яке прийнято постановою від 03.09.2021 року (т. 7 а.с. 40-44).

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Дрижирук О.О. від 03.09.2021 року приєднано виконавче провадження № 65519226 до зведеного виконавчого провадження № 61641244 (т. 7 а.с. 45, 46).

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Дрижирук О.О. від 24.03.2020 року об`єднано виконавчі провадження № 52944903, № 6128025 у зведене виконавче провадження № 61641244 (т. 7 а.с. 47, 48).

Головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Данилевською Т.М. винесено постанову про арешт майна боржника від 15.05.2017 року (№ 52944903) (т 7 а.с. 50, 51).

Головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Данилевською Т.М. винесено постанову про розшук майна боржника від 04.05.2017 року (№ 52944903) (т. 7 а.с. 53, 54).

Головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Данилевською Т.М. винесено постанову про опис та арешт майна боржника від 06.06.2017 року (№ 52944903) (т. 7 а.с. 57-60).

Головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Данилевською Т.М. винесено постанову від 20.06.2017 року про арешт коштів боржника на рахунках (№ НОМЕР_1 ) (т. 7 а.с. 63, 64).

Головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Данилевською Т.М. винесено постанову про арешт коштів боржника від 22.06.2017 року (№ 52944903) (т. 7 а.с. 66, 67).

У серпні 2023 року головний державний виконавець Дрижирук О.О. звернулася до суду із поданням про звернення стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_2 , в якому зареєстровані малолітні діти.

До подання додані засвідчені належним чином копії матеріалів виконавчого провадження, які прошиті, пронумеровані та засвідчені печаткою, тому можуть бути прийняті судом до уваги.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , встановлено, що ОСОБА_2 є власником 1/2 частини зазначеного майна. ОСОБА_7 також є власником 1/2 частини вказаного будинку (т. 7 а.с. 92).

За вказаною адресою на час розгляду подання зареєстрована лише одна малолітня дитина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та інші особи, зокрема ОСОБА_2 (т. 5 а.с. 87, 91).

Перед зверненням до суду із вказаним поданням, начальник відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) звернулась до служби у справах дітей виконавчого комітету Вільногірської міської ради із листом щодо надання попереднього дозволу на реалізацію нерухомого майна (т. 7 а.с. 97-99).

Згідно листа Служби у справах дітей від 27.07.2023 року № 138/10/23, надано відповідь, що станом на 27.07.2023 року батьки або особи, які їх замінюють, малолітніх і малолітньої дитини, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 до служби у справах дітей не звертались з приводу вчинення будь-яких правочинів (т. 7 а.с. 100-101).

У боржника наявне таке рухоме майно: автомобіль марки «AcuraMDX», 1/2 частина якого також належить іншій особі, який перебуває в заставі у ПАТ «Дельта Банк», та автомобіль ВАЗ, який перебуває в розшуку (т. 7 а.с. 102, 103).

Звертаючись до суду із поданням, головний державний виконавець просила суд надати дозвіл на звернення стягнення на майно боржника ОСОБА_2 , а саме 1/2 частину житлового будинку по АДРЕСА_1 з тих підстав, що в цьому майні зареєстрована на теперішній час малолітня дитини, що перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника та виконанню судового рішення, що фактично є єдиною підставою для звернення до суду з поданням.

Заперечення протий його задоволення фактично зводяться до того, що вчинення правочину щодо майна в якому зареєстрована малолітня дитина може призвести до звуження прав дитини.

Згідно п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішення суду.

Відповідно до статті 129-1 КонституціїУкраїни суд ухвалюєрішенняіменемУкраїни. Судоверішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечуєвиконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішенняздійснює суд.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (ч. 1 ст. 18 ЦПК України).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна людина має право на справедливий судовий розгляд.

Виконання судових рішень у справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду й ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статями 6, 13 Конвенції.

Згідно ст. 1 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені КонституцієюУкраїни, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 2 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням зокрема таких засад: обовязковості виконання рішень; справедливості, неупередженості та обєктивності; розумності строків виконавчого провадження.

Згідно ч. 1 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 1, 6 ст. 48 ЗУ «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (пред`явленні електронних грошей до погашення в обмін на кошти, що перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчоїслужби, рахунок приватного виконавця). Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Статтею 50 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна, об`єкти незавершеного будівництва, майбутні об`єкти нерухомості здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему відбудинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якій фактично проживає боржник.

Згідно ч. 3 ст. 17 ЗУ «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти правочини щодо нерухомого майна, право власності на яке належить дитині, а у випадках, визначених законом, - також щодо нерухомого майна, право користування яки мналежить дитині, відмовлятися від належних дитині майнових прав, зобов`язуватися від імені дитини порукою чи видавати письмові зобов`язання.

Згідно ч. 2 ст. 18 ЗУ «Про охоронудитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень.Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке належить дитині, а у випадках, визначених законом, - також щодо нерухомого майна, право користування яким належить дитині, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належитьдітям.

Відповідно до абзацу сьомого пункту 3 розділу ІІ Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 29.06.2016 року № 2831/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.09.2016 року за № 1301/29431 (далі - Порядку реалізації майна), у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, заявка на реалізацію арештованого майна подається разом із копією дозволу органів опіки та піклування або відповідним рішенням суду (в електронній або паперовий формі).

У пункті 28 Розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5 (далі - Інструкція з організації примусового виконання рішень), у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, визначено, що у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувачу з підстави, передбаченої п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону.

Отже, враховуючи вимоги Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», а також положення Інструкції з організації примусового виконання рішень і Порядку реалізації арештованого майна, державний виконавець або приватний виконавець зобовязаний у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, отримати попередню згоду органу опіки та піклування або відповідне рішення суду, які, зокрема, додаються до заяви на реалізацію арештованого майна.

Схожі висновки містяться у постановах Верховного Суду від 25.11. 2019 року в справі № 718/482/15-ц (провадження № 61-16089св19) від 10.10.2019 року в справі №751/15667/15-ц (провадження № 61-12151св19).

З наведеного вбачається, що передача на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, без дозволу органу опіки та піклування або відповідного рішення суду є неможливою.

У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Під час розгляду подання суд враховує висновки, викладені в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15.02.2023 року справа № 2-537/11, провадження № 61-5415св22.

Зокрема, судом констатовано, що чинним законодавством України не визначено порядку надання органом опіки та піклування згоди на примусову реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти.

Як вбачається зі змісту пунктів 66-67 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою КабінетуМіністрівУкраїни від 24.09.2008 року № 866, на які послався департамент соціально-гуманітарної політки Вільногірської міської ради Дніпропетровської області, надаючи відповідь на лист начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) щодо надання попереднього дозволу на реалізацію нерухомого майна, з метою укладення правочинів щодо нерухомого майна, право власності або користування, яким має дитина, до органів опіки та піклування мають звертатися батьки або особи, які їх замінюють, тобто особи, які є власниками майна або законними представниками дитини, у разі якщо остання є власником, й заінтересовані в укладенні правочину.

Однак особливістю примусової реалізації майна в межах виконавчого провадження з метою забезпечення виконання судового рішення є те, що власник майна не є заінтересованою в його реалізації особою й, відповідно, свою волю не виявляє. Продаж такого майна ініціюється державним або приватним виконавцем через спеціальну установу, при цьому зацікавленою особою виступає є стягувач у виконавчому провадженні, а не боржник. Разом з тим, стягувач не має права вчиняти дії, повязані з передачею майна боржника на примусову реалізацію. В свою чергу боржник, як зазначалося, не є зацікавленою особою, що має наслідком ухилення його від звернення до органів опіки та піклування за отриманням дозволу на звернення стягнення на нерухоме майно, право власності на яке або право користування яким мають діти. В той же час, чинним законодавством не передбачено механізмів зобовязання батьків або осіб, які їх замінюють, отримувати такий дозвіл у примусовому порядку.

Разом із тим, виконавець в силу приписів частини першої, пункту 1 частини другої, пунктів 3, 6, 22 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» зобов`язаний та має право вживати всіх необхідних заходів щодо примусового виконання судового рішення, в тому числі й одержувати всі необхідні дозволи для проведення виконавчих дій.

У постанові від 26.10.2021 року у справі № 755/12052/19 (провадження № 14-113цс21) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що на відміну від виконання судових рішень, які безпосередньо передбачають звернення стягнення на конкретно визначене житлове приміщення у конкретно визначений спосіб, для інших судових рішень, які передбачають загальне право стягнення боргу (в тому числі солідарного) з боржника (його поручителя) на визначену суму зобовязань, отримання Держвиконавцем відповідного дозволу органу опіки та піклування є обовязковим в силу самого факту існування права власності або права користування неповнолітньої дитини щодо нерухомого майна, яке реалізується в рамках виконавчого провадження. Захист відповідних прав неповнолітньої дитини забезпечує орган опіки та піклування в межах своїх повноважень, приймаючи рішення про надання зазначеного дозволу або відмову у наданні зазначеного дозволу держвиконавцю, а також суд у випадку звернення до нього уповноваженої особи щодо дій держвиконавця та/або органу опіки та піклування.

Тобто, на думку Великої Палати Верховного Суду державний чи приватний виконавець повинен звернутися до органу опіки та піклування з метою отримання дозволу на реалізацію житлової нерухомості, право на користування яким мають діти.

У випадку відмови органу опіки та піклування виконавець, з метою виконання судового рішення та забезпечення дотриманням прав дітей, повинен звернутися до суду.

Частиною першою статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з п. 10 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

З наведеного вбачається, що з метою усунення обставин, які роблять неможливим виконання рішення суду, а саме відсутності дозволу (відмові) органу опіки та піклування на реалізацію нерухомого майна, право власності або право користування яким мають діти, виконавець може звернутися до суду з заявою (поданням) про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, в якому зареєстровані діти, яка повинна бути розглянута судом в порядку, встановленому в ст. 435 ЦПУ України.

Пункт 1 частини пятої статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що боржник зобов`язаний утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення.

Частиною восьмою статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобовязані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Під час розгляду заяви (подання) суд повинен оцінювати через призму дотримання прав та інтересів дітей добросовісність дій боржника, а саме: з якого часу діти зареєстровані в спірному приміщенні; чи дотримано встановлений чинним законодавством порядок їх реєстрації та вселення у спірне приміщення; чи є спірне приміщення єдиним місцем їх постійного проживання; чи наявне інше приміщення у дітей чи їх батьків або осіб, якіїх замінюють, яке може використовуватись як постійне місце проживання; яка ступінь споріднення має місце між дітьми та боржником та інші обставини.

В процесі судового розгляду встановлено, що первісно на виконанні у Вільногірському міському відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області перебувало виконавче провадження № 52944903 з примусового виконання виконавчого листа № 2-537/11 від 29.05.2015 року, виданого Вільногірським міським судом Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованості за договором позики від 08.11.2010 року у розмірі 1320000,00 грн.

На теперішній час по зведеному виконавчому провадженню сума боргу складає 1503674,85 грн. Заперечення боржника про те, що по виконавчому провадженню по якому накладено арешт на нерухоме майно заборгованість є значно меншою не може бути прийнято до уваги, оскільки, як зазначено, виконавче провадження є зведеним.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та витягу про державну реєстрацію прав (т. 7 а.с. 61), щодо об`єкту нерухомого майна, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_7 на праві спільної часткової власності належить по 1/2 частини зазначеного майна, частка кожного співвласника в натурі не виділена.

Зі слів ОСОБА_2 попри те, що співвласник ОСОБА_7 не надавала згоди на реєстрацію 20.01.2016 року місця проживання дитини, ОСОБА_6 продовжує проживати в будинку і на теперішній час. Доказів того, що ОСОБА_2 та ОСОБА_6 мають будь-яку ступінь споріднення матеріали справи не містять. Твердження боржника про те, що дозвіл органу опіки та піклування є обов`язковим при зверненні стягнення на майно боржника в якому зареєстровані діти спростовується викладеним вище. В даному випадку з метою усунення обставин, які роблять неможливим виконання рішення суду, а саме відсутності дозволу органу опіки та піклування на реалізацію нерухомого майна, право власності або право користування яким має дитина, оскільки служба у справах дітей відмовилась виносити вказане питання на розгляд, виконавець звернулася до суду з поданням про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, в якому зареєстрована дитина, що відповідає положенням діючого законодавства і розглядається судом в порядку ст. 435 ЦПК України.

Твердження ОСОБА_2 про те, що сам по собі факт реєстрації місця проживання малолітньої дитини виключає можливість звернення стягнення на належну йому частину нерухомого майна суд розцінює, як спосіб уникнути цього. В чому саме в даному випадку буде полягати звуження прав дитини при зверненні стягнення лише на 1/2 частину будинку в якому вона зареєстрована в процесі судового розгляду заінтересованими особами не аргументовано, доказів цього суду не надано, а рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях. Доводи боржника, які викладені у відзиві є надуманими та висновків суду не спростовують.

Узагальнюючи викладене, дотримуючись обґрунтованої пропорційності, принципів розумності та справедливості, суд вважає за можливе, враховуючи конкретні обставини справи та поведінку боржника, задовольнити подання головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Дрижирук О. та звернути стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_2 , а саме: 1/2 частину житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_2 , в якому зареєстровані малолітні, а саме, ОСОБА_6 2014 р.н.

Керуючись ст.ст. 259, 260, 353, 435 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Подання головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), заінтересовані особи: Служба у справах дітей виконавчого комітету Вільногірської міської ради, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про звернення стягнення на нерухоме майно боржника в якому зареєстровані малолітні - задовольнити.

Звернути стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 ), а саме: 1/2 частину житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_2 , в якому зареєстровані малолітні.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пятнадцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст виготовлено 25.09.2023 року.

Суддя: І.А.Ілюшик