Справа № 129/985/23
Провадження № 2/144/334/23
У Х В А Л А

про залишення позову без розгляду

"08" вересня 2023 р. смт. Теплик

Суддя Теплицького районного суду Вінницької області Довгалюк Л.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 про виділення у натурі частки з майна, що перебуває у спільній частковій власності, -

В С Т А Н О В И В :

21.03.2023 позивач звернувся до Гайсинського районного суду Вінницької області з указаною позовною заявою.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ст. 4 ЦПК України).

Ухвалою судді Гайсинського районного суду від 24.03.2023 відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження.

22.06.2023 у зв`язку із задоволенням відводів та самовідводів суддів Гайсинського районного суду Вінницької області, розпорядженням голови суду № 6 від 21.06.2023 матеріали справи направлено до Ладижинського районного суду Вінницької області.

29.06.2023 справу повернуто до Гайсинського районного суду Вінницької області, у зв`язку із задоволенням заяви про самовідвід судді Ладижинського міського суду та неможливість автоматизованого розподілу справи між суддями.

Розпорядженням в.о. голови Гайсинського районного суду від 10.08.2023 № 8 справу передано на розгляд до Теплицького районного суду Вінницької області у зв`язку із задоволенням відводів (самовідводів) решти суддів Гайсинського районного суду та неможливість автоматизованого розподілу справи між суддями.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ Теплицького районного суду від 18.08.2023, справу передано на розгляд судді Довгалюк Л.В.

При вирішенні питання про прийняття справи до свого провадження ухвалою від 23.07.2023 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення її недоліків.

04.09.2023 від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків, вивчивши зміст якої та дослідивши додатки до неї, суд дійшов висновку про залишення позову без розгляду, оскільки недоліки позовної заяви, зазначені в ухвалі суду, позивачем усунуті не у повній мірі. Клопотань про продовження строку для їх усунення заявлено не було.

Встановлено, що на виконання вимог ухвали позивачем у заяві про усунення недоліків позовної заяви вказано свій реєстраційний номер облікової картки платника податків та адресу електронної пошти.

Суд зауважує, що передбачені ч. 3 ст. 175 ЦПК України відомості мають міститися саме у позовній заяві, натомість позивачем не надано до суду її нової редакції та копій, відповідно до кількості відповідачів, згідно ч. 1 ст. 177 ЦПК України.

Разом із тим, решту недоліків позовної заяви, зазначених в ухвалі суду, позивачем належним чином усунено не було.

Відповідно до частин 1, 4 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07.02.2014, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Незалежно від розміру часток співвласники мають рівні права.

За змістом статтей 364, 367 ЦК України кожен із співвласників має право на виділ його частки майна, що є у спільній частковій власності, в натурі або його поділ з дотриманням вимог ст. 183 ЦК України. За відсутності згоди співвласників про поділ спільного майна це питання вирішується судом.

Водночас зі змісту заяви позивача про відвід суддям Гайсинського районного суду Вінницької області, до виключної підсудності якого належить вирішення даної справи, а також із наявних у справі письмових заяв відповідачів про визнання позову, за відсутності доказів відмови нотаріуса у виділі часток, вбачається відсутність спору про право, що свідчить про можливість його вирішення у позасудовому порядку шляхом укладення між співвласниками нерухомого майна нотаріально посвідченого договору про виділ у натурі належної позивачу частки.

Позаяк суд звертає увагу на те, що відповідно до актуального витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованого судом станом на час вирішення питання про прийняття позову до свого провадження, позивачем не залучено до участі у справі в якості відповідачів усіх співвласників майна, на права та інтереси яких може вплинути рішення суду.

У пункті четвертому Постанови Пленуму Верховного Суду від 21.12.2007 за № 11 вказано, що оскільки розгляд справи провадиться в межах заявлених вимог і на підставі поданих доказів, суди повинні вимагати від осіб, що подали заяву, повного викладення обставин, якими обґрунтовуються дані вимоги, й посилання на засоби їх доказування.

Як передбачено ч. 5 ст. 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом із поданням позовної заяви (ч. 2 ст. 83 ЦПК України).

За змістом ч. 1 ст. 84 ЦПК України позивач, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом разом із поданням позовної заяви.

Як вбачається із позовної заяви, позивач подав до суду позов у березні 2023 року. Із відповідей КП «Гайсинське МБТІ» № 28 від 31.08.2023 та ФОП ОСОБА_11 № 704 від 04.09.2023 вбачається, що представник позивача звернувся з відповідними запитами лише 31.08.2023 та 04.09.2023.

З огляду на наведене, клопотання про витребування доказів, викладене у заяві про усунення недоліків позовної заяви, подане до суду з пропуском встановленого строку, без обґрунтування та наведення поважних причин неможливості його подання разом із позовною заявою, а відтак є безпідставним.

Аналіз змісту статей 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України свідчить про те, що виділ часток (поділ) нежитлового приміщення, яке перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину нежитлового приміщення із самостійним виходом або у разі, коли є технічна можливість переобладнання приміщення в ізольовані об`єкти, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.

Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників.

Відповідно до п. п. 1.2, 2.1, 2.4 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18.06.2007 № 55, поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси.

Такий правовий висновок викладено Верховним Судому у постанові від 08 березня 2023 року у справі № 559/1923/17.

Згідно п. 3.10 цієї Інструкції суб`єкт господарювання готує висновок щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна для укладення договору про виділ в натурі частки з об`єкта нерухомого майна або договору про виділ частки з об`єктів нерухомого майна, що є у спільній частковій власності.

Всупереч указаним вимогам позивачем, який на стадії підготовки позову, необмеженої часом, мав визначитись із чітким переліком доказів на обґрунтування заявлених позовних вимог та зібрати їх, до суду не надано, зокрема, посилань на висновок щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна та висновок про загальну ринкову вартість цілісного майнового комплексу нежитлової нерухомості, необхідного для визначення відповідності ідеальної частки в праві спільної часткової власності реальній частці та співмірність вартості належної позивачеві частки майна із заявленими ним позовними вимогами.

Крім того, суд зауважує, що у переліку додатків до позовної заяві зазначено договір купівлі-продажу від 23.03.2016 та договір оренди від 02.10.2019, які у матеріалах справи не міститься, акту про відсутність указаних документів при надходженні та реєстрації позовної заяви матеріали справи не містять.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 розділу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання.

У відповідності до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Додержання процесуальної форми і змісту позовної заяви є однією з обов`язкових вимог національного законодавства, що забезпечує право на звернення до суду та порушення судом провадження у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах "Осман проти Сполученого королівства" від 28.10.1998 року та "Креуз проти Польщі" від 19.06.2001, в яких зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Встановлюючи конкретні вимоги до змісту та форми позовної заяви, а також до документів, які мають бути до неї додані, ЦПК України покладає на суд обов`язок перевірити виконання позивачем цих вимог та прийнятності позовної заяви на стадії вирішення питання про відкриття провадження (прийняття до провадження) по справі.

Згідно ч. 13 ст. 187 ЦПК України, якщо заявник не усуне недоліки заяви у строк, встановлений судом, заява залишається без розгляду.

Зважаючи на викладене вище, оскільки позивачем належним чином вимоги ухвали про залишення позовної заяви без руху у визначений судом строк не виконано та не усунуто недоліки, які перешкоджають прийняттю позову до провадження, відтак позовна заява підлягає залишенню без розгляду.

Відповідно до ч. 2 ст. 257 ЦПК України особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

З огляду на наведене, залишення позову без розгляду не є порушенням права на справедливий судовий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду, так як після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, позивач має право звернутися до суду повторно.

Керуючись ст. ст. 175, 177, 185, 257, 260, 261, 353, 354 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 про виділення у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності - залишити без розгляду.

Роз`яснити позивачеві, що особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Вінницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала набирає законної сили в порядку, передбаченому статтею 261 ЦПК України.

Суддя