Провадження № 2/750/1764/23
У Х В А Л А

04 вересня 2023 року м. Чернігів

Суддя Деснянського районного суду м. Чернігова Маринченко О.А., розглянула позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и л а :

01 вересня 2023 року до Деснянського районного суду м. Чернігова надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання поновити на квартирному обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов, та на обліку осіб, які мають право на першочергове забезпечення житлом.

Обґрунтовано позов тим, що позивач проходив військову службу в Збройних Силах України з 01 серпня 1987 року до 05 жовтня 2020 року. З 20 червня 2014 року позивач перебував на обліку громадян, які потребують покращення житлових умов у військовій частині НОМЕР_1 та з 21 вересня 2015 року у списку громадян, які мають право на першочергове забезпечення житлом, як учасник бойових дій. За час проходження військової служби у Збройних Силах України позивач житлом для постійного проживання від Міністерства оборони України не забезпечувався. Згідно з рішенням житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 29 жовтня 2020 року та на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 29 жовтня 2020 року позивач знятий з обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання та з обліку військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовим жилим приміщенням. Однак, позивач не згоден з правомірністю рішень відповідача про зняття його з обліку, у зв`язку з чим звернувся до суду з вказаним позовом.

Згідно із статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» зводиться не лише до правової основи самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Так, відповідно до частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

В свою чергу, Кодекс адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначає юрисдикцію та повноваження адміністративних судів, встановлює порядок здійснення судочинства в адміністративних судах (стаття 1 цього Кодексу).

Згідно з частиною другою статті 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Публічно-правовий спір - це, зокрема спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (пункт 2 частини першої статті 4 КАС України).

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 4 КАС України суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Отже, до юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома чи більше суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у правовідносинах, в яких хоча б один суб`єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний (зобов`язані) виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення його прав та гарантій військовослужбовця, які є складовою системи соціального захисту військовослужбовців відповідно до приписів Конституції України та Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Так, згідно із частиною другою статті 1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом України, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (абзац перший пункту 1 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»).

Відповідно до пункту 9 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас за станом здоров`я або якщо вони на час звільнення мають вислугу військової служби не менше 20 років, або у відставку, а також у зв`язку зі скороченням штатів чи проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості їх використання на військовій службі, залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування - у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки і відповідних квартирно-експлуатаційних органах та користуються правом позачергового одержання житла. Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Військовослужбовці, які набули право на пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», залишаються на такому обліку та користуються правом позачергового одержання житла.

Отже, у спірних правовідносинах відповідач наділений повноваженнями приймати рішення, що впливають на можливість реалізації позивачем соціальних гарантій в силу його особливого статусу, визначеного Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», тобто внаслідок проходження ним публічної служби, різновидом якої є служба військова.

Слід врахувати, що Велика Палата Верховного Суду в пунктах 66, 82 постанови від 08 червня 2022 року в справі № 362/643/21 дійшла висновку, що спори щодо оскарження особами з числа військовослужбовців рішень, дій чи бездіяльності відомчих житлових (житлово-побутових, з контролю за розподілом житла) комісій є спорами з приводу проходження позивачами військової служби як різновиду служби публічної. Саме у зв`язку з останньою держава передбачила відповідні соціальні гарантії, а також порядок їх реалізації. Такі спори належать до юрисдикції адміністративних судів.

Подібні висновки також викладені Верховним Судом у постановах від 27 червня 2023 року в справі № 359/4522/21, від 05 квітня 2023 року в справі № 521/10615/20, від 10 травня 2023 року в справі № 522/13596/20, від 07 червня 2023 року в справі № 944/6184/19 та інших.

За вказаних обставин, зазначений спір є публічно-правовим та підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки спір між сторонами виник з приводу реалізації гарантій забезпечення військовослужбовця житловим приміщенням, які він отримав у зв`язку з проходженням військової служби.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи викладене, керуючись пунктом 1 частини першої статті 186, статтями 258-260, 353, 354, 355 ЦПК України,

у х в а л и л а:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що розгляд справи за вказаним позовом відноситься до юрисдикції адміністративного суду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала суду першої інстанції щодо відмови у відкритті провадження у справі може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О.А. Маринченко