13.09.2023 Справа № 363/2429/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2023 року Вишгородський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Лукач О.П.,

за участю секретаря Петрова Б.І.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача - адвоката Максиміхіної А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Вишгороді у порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників провадження цивільну справу за позовною заявою Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу,

ВСТАНОВИВ:

5 травня 2023 року до Вишгородського районного суду Київської області, через систему «Електронний суд» (зареєстровано судом 8 травня 2023 року), надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» (далі - ПрАТ «УПСК») до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу, а саме про стягнення з відповідача на користь позивача страхового відшкодування за завданні збитки в порядку регресу в розмірі 21500 грн. 63 коп., а також витрати по сплаченому судовому збору в розмірі 2684 грн.

В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що 06.12.2018 між ПрАТ «УПСК» та ОСОБА_1 було укладено Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/8852924, відповідно до якого, позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу марки «IVECO», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , сплатити страхове відшкодування за шкоду заподіяну третім особам. 12.11.2019 близько о 07:25 на автодорозі Н-31 в с. Лобойківка Петриківського району Дніпропетровської області мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «IVECO», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , з причіпом «Одисей-4», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , та автомобіля «Mercedes», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_2 , та автомобіля «FORD», державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_3 . Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортним засобам «Mercedes», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , та «FORD», державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , було завдано механічних пошкоджень, а власникам вказаних автомобілів - матеріального збитку. Відповідно до постанови Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 26.11.2019, вказана дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення відповідачем Правил дорожнього руху України чим останній скоїв адміністративні правопорушення передбачені статтями 122-4, 124 КУпАП.

За зверненням власника автомобіля «Mercedes», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_2 , на підстав страхового акту №ОЦ/005/008/19/0250, позивачем потерпілій особі було виплачено страхове відшкодування в розмір 21500 грн., що підтверджується платіжним дорученням №5 від 27.12.2019.

На підставі викладеного та посилаючись на положення статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», частину другу статті 1187 ЦК України, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Звертаючись до суду, позивачем також подано клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду за захистом права, посилаючись на положення частини шостої статті 261 ЦК України та пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, відповідно до якої у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 8 травня 2023 року, головуючим у справі визначено суддю Лукач О.П.

Після виконання судом вимог частини шостої статті 187 ЦПК України, ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 19 травня 2023 року позовну заяву ПрАТ «УПСК» залишено без руху та надано представнику позивача строк для усунення недоліків позовної заяви, про які зазначено у вказаному судовому рішенні.

22 травня 2023 року до суду, через систему «Електронний суд» від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків, до якої долучено докази надсилання відповідачу копії позовної заяви з додатками.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 1 червня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників провадження у судове засідання на 14:30 7 серпня 2023 року, про що учасників провадження повідомлено у встановленому законом порядку.

5 червня 2023 року до суду, через систему «Електронний суд», надійшла заява від представника позивача про уточнення позовних вимог, оскільки, після подання позову до суду, з`ясувалося про існування ще однієї справи №ОЦ/005/008/19/0251 від 09.01.2020 про виплату страхового відшкодування за пошкоджений транспортний засіб «FORD», державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , власником якого є ОСОБА_3 , та за зверненням якого, на підставі страхового акту №ОЦ/005/008/19/0251 від 09.01.2020, було здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 18287 грн. 64 коп. Оскільки, по страховій справі ПрАТ «УПСК» було проведено дві виплати, загальний розмір фактично понесених витрат склав 39787 грн. 64 коп, які просить стягнути з відповідача на користь позивача. Вказану заяву подано до суду у порядку, встановленому пунктом 2 частини другої статті 49 ЦПК України, копію якої надіслано відповідачу.

3 липня 2023 року до суду, через систему «Електронний суд», від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутності , позов підтримує в повному обсязі, просить задовольнити.

У призначене судове засідання з`явився відповідач, представник позивача не з`явився.

Вирішуючи питання про можливість розгляду справи, а також під час з`ясування питання щодо закінчення строку, встановленого відповідачу судом для надання відзиву на позовну заяву, встановлено відсутність у матеріалах справи доказів отримання відповідачем копії ухвали суду про відкриття провадження у справі, а відповідач не міг вказати дату отримання ним копії судового рішення, крім отримання ним позовної заяви, надісланої позивачем. У зв`язку із зазначеним, розгляд справи було відкладено на 09:45 13 вересня

2023 року та надано відповідачу можливість з`ясувати дату отримання ним копії ухвали суду від 1 червня 2023 року.

15 серпня 2023 року до суду надійшло рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, надісланого відповідачу у справі, а саме судової повістки про виклик до суду та копії ухвали суду від 1 червня 2023 року, які ним отримано 9 серпня

2023 року.

22 серпня 2023 року до суду від представника відповідача - адвоката

Максиміхіної А.П. надійшов відзив на позовну заяву та клопотання про застосування строків позовної давності, які також було надіслано позивачу.

4 вересня 2023 року до суду, через систему «Електронний суд» від представника позивача надійшли додаткові пояснення, які також було надіслано відповідачу.

6 вересня 2023 року до суду від представника відповідача надійшла аналогічна за змістом, раніше поданій, заява про застосування позовної давності.

У судове засідання, призначене на 13 вересня 2023 року з`явилися відповідач та його представник - адвокат Максиміхіна А.П. Представник позивача не з`явився.

Вирішуючи питання про можливість розгляду справи у відсутності представника позивача, судом враховано думку присутніх учасників провадження, які вважали за можливе, а також наявність у матеріалах справи клопотань представника позивача про розгляд справи у його відсутності та положення статті 223 ЦПК.

У судовому засіданні вирішено питання щодо прийняття відзиву на позовну заяву, клопотання про застосування позовної давності, а також, з урахуванням положень статті 43 ЦПК України, зокрема права учасника провадження надавати пояснення у судовому засіданні, та прийнятим судом рішення про розгляд справи у відсутності представника позивача, прийнято та долучено до матеріалів справи додаткові пояснення представника позивача. Відповідачу та його представнику надано можливість ознайомитися із вказаними поясненнями.

Водночас у судовому засіданні, з урахування вимог ЦПК України щодо порядку подання доказів, а також з урахуванням предмету спору у цій справі, судом відмовлено представнику відповідача у прийнятті та долученні до матеріалів справи додаткових доказів, на спростування винуватості ОСОБА_1 у порушенні Правил дорожнього руху України та у дорожньо-транспортній пригоді, яка мала місце 12 листопада 2019 року, а також у виклику та допиту свідка ОСОБА_2 щодо обставин дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідач та його представник у судовому засіданні заперечували проти позову, просили відмовити у його задоволенні, при цьому представник відповідача посилалася на пропуск позивачем позовної давності, яку суд зобов`язаний застосувати як підставу для відмови у задоволенні позову, а відповідач - стверджуючи про свою невинуватість у дорожньо-транспортній пригоді та порушенні Правил дорожнього руху України.

Так, як зазначено представником відповідача у відзиві та у клопотанні про застосування строків позовної давності, сторона відповідача просить відмовити у задоволенні позову, у зв`язку із спливом строку позовної давності, посилаючись на позиції Верховного Суду у справі №500/1912/22 від 29 вересня 2022 року, Великої Палати Верховного Суду у справі №990/115/22 та безпідставне посилання позивача на запровадження воєнного стану в Україні. Зазначено, що строк звернення до суду з позовом закінчився 9 січня 2023 року. Також у відзиві викладено заперечення щодо порушення ОСОБА_1 правил дорожнього руху.

У додаткових поясненнях представник позивача, заперечує проти застосування позовної давності, зазначаючи, що винуватість відповідача у дорожньо-транспортній пригоді підтверджується постановою суду, яка ним не оскаржувалася та повторному доказуванню не підлягає, а також з посиланням на положення статті 261 ЦК України та пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, відповідно до якої у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Заслухавши пояснення відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин у їх сукупності, судом встановлено, що 12.11.2019 на автодорозі Н-31 в

с. Лобойківка Петриківського району Дніпропетровської області мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів: «IVECO», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , з причіпом «Одисей-4», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_1 ; «Mercedes», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , яким керував ОСОБА_2 ; «FORD», державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , яким керував ОСОБА_3 .

Постановою Петриківського районного суду Дніпропетровської області від

26 листопада 2109 року у справі №187/1833/19 ОСОБА_1 визнано винуватим та притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення вимог статті 122-4, статті 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу

(а.с. 16).

Як зазначено у вказаній постанові суду, «12.11.2019 о 07-25 годині на а/д Н-31 в

с. Лобойківка Петриківського району Дніпропетровської області по вул. Центральна водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Iveko Daily з д/н НОМЕР_1 , з причіпом «Одисей-4» з

д/н НОМЕР_2 , не стежив за технічним станом транспортного засобу і не вжив заходів щодо їх усунення, внаслідок чого з причіпа відпало колесо та здійснило зіткнення з автомобілями Форд Мондео з днз НОМЕР_4 під керуванням водія ОСОБА_3 та автомобілем Мерседес Спрінтер з днз НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_2 . Після скоєння дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_1 залишив місце події. У результаті ДТП транспортні засоби зазнали механічні пошкодження, потерпілих немає.

У судовому засіданні ОСОБА_1 були роз`яснені права відповідно до ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП. Факт правопорушення він визнав та підтвердив обставини, викладені у протоколах. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що вина ОСОБА_1 доказана повністю та підтверджується зібраними по справі доказами: протоколами про адміністративні правопорушення серії БД № 254850 від 12.11.2019, серії БД № 254884 від 12.11.2019, схемою місця ДТП від 12.11.2019, письмовими поясненнями потерпілих ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , фото таблицями, письмовими поясненнями

ОСОБА_1 від 12.11.2019 та поясненнями у судовому засіданні. Суд вважає встановленим, що ОСОБА_1 своїми неправомірними діями вчинив правопорушення, яке передбачене ст. 124 КУпАП, та кваліфіковано як порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, а саме: порушення п.2.3б Правил дорожнього руху, затверджених Постановою КМУ України №1306 від 10.10.2001, які визначають, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі, а також вчинив правопорушення, передбачене ст. 122-4 КУпАП, а саме: залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні, та п. 2.10 Правил дорожнього руху, що тягне за собою накладення адміністративного стягнення.».

Вказана постанова суду набрала законної сили, та як зазначає сторона відповідача, її не було оскаржено до суду апеляційної інстанції.

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «IVECO», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , була застрахована у ПрАТ «УПСК» згідно Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/8852924 (а.с. 15).

Оскільки, внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортним засобам «Mercedes», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , та «FORD», державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , було завдано механічних пошкоджень, а власникам вказаних автомобілів - матеріального збитку, 10 грудня 2019 року власник транспортного засобу «Mercedes» - ОСОБА_2 , а 12 грудня 2019 року - власник транспортного засобу «FORD» - ОСОБА_3 , звернулися до ПрАТ «УПСК» із заявами про страхове відшкодування (а.с. 19, 60).

На підставі вказаних заяв потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та згідно страхових актів №ОЦ/005/008/19/0250 від 27 грудня 2019 року та №ОЦ/005/008/19/0251 від 09 січня 2020 року, позивачем виплачено страхові відшкодування ОСОБА_2 у розмірі 21500,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №5 від

27 грудня 2019 року, та ОСОБА_3 у розмірі 18287,64 грн, що підтверджується платіжним дорученням №14 від 9 січня 2020 року (а.с. 32, 33, 70, 71).

Отже, по страховій справі ПрАТ «УПСК» було проведено дві виплати та загальний розмір фактично понесених витрат склав 39 787 грн. 64 коп.

Як зазначає позивач, з метою досудового врегулювання спору відповідачу ОСОБА_1 було надіслано Претензії про відшкодування збитків в порядку регресу. Копії вказаних претензій містяться у матеріалах справи (а.с. 34, 72), при цьому відсутні докази про їх надсилання адресату.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частина перша статті 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Стаття 13 ЦПК України - суд розглядає справи не інакше, як за звернення особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У статті 12 ЦПК України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Стаття 174 ЦПК України - при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Частина восьма статті 279 ЦПК України - при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Згідно статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи,які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно вимог статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини четвертої, шостої статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили і не підлягають доведенню в іншій справі.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу(групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пункти 1, 2, 3 частини першої статті 264 ЦПК України - під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Між сторонами виник спір щодо відшкодування страхової виплати у порядку регресу.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Пункт 2.1. статті 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Пункт 9 частини першої статті 7 Закону України «Про страхування» - страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є обов`язковим.

Стаття 4 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - суб`єктами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є страхувальники та інші особи, відповідальність яких застрахована, страховики, Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ), потерпілі.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Статтею 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Відповідно до статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно із статтею 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Відповідно до статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом «а» пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків.

Таким чином, виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність покладено на страховика винної особи у межах, встановлених цим Законом та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Статтею 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, зокрема, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди та, якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху.

Так, як встановлено судом та про це зазначено у постанові Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 26 листопада 2109 року у справі №187/1833/19, ОСОБА_1 своїми неправомірними діями вчинив правопорушення, яке передбачене статтею 124 КУпАП, та кваліфіковано як порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, а саме: порушення пункту 2.3 «б» Правил дорожнього руху, затверджених Постановою КМУ України № 1306 від 10.10.2001, які визначають, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі, а також вчинив правопорушення, передбачене статтею 122-4 КУпАП, а саме: залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні, та пункту 2.10 Правил дорожнього руху.

Аргументи сторони відповідача щодо відсутності у діях водія ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, суд відхиляє та вважає їх такими, що спрямовані на уникнення відповідальності за спричинені наслідки, враховуючи, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, такі обставини ним визнавалися, правом на апеляційне оскарження постанови суду не скористався. Тобто, твердження відповідача про його невинуватість не підлягають встановленню чи доказуванню у даній цивільній справі, а були предметом розгляду адміністративної справи, по якій винесено постанову, якою визнано відповідача винуватим у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце

12 листопада 2019 року.

Згідно частини першої статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).

Пунктом 1 частини першої статті 1188 ЦК України встановлено, що шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується винною особою.

Відповідно до статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Таким чином, з огляду на вищезазначене в розумінні статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статей 1166, 1187, 1188, 1191 ЦК України, у відповідача виникло зобов`язання відшкодувати ПрАТ «УПСК» завдані збитки в порядку регресу у розмірі сплачених останнім страхових відшкодувань за Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/8852924.

Відповідно до вимог статей 12, 81 ЦПК України позивачем доведено належними та допустимими доказами заподіяння відповідачем шкоди потерпілим ОСОБА_2 та ОСОБА_3 джерелом підвищеної небезпеки, протиправність його дій та здійснення відшкодування шкоди потерпілим за нього ПрАТ «УПСК» у розмірі 39787,64 грн.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. До способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Згідно із частинами першою та другою статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що всі обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження у суді, суд дійшов висновку про задоволення позову у повному обсязі.

Щодо клопотання позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду з позовом та доводів представника відповідача про застосування строку позовної давності суд зазначає таке.

Право регресної вимоги виникло у ПрАТ «УПСК» з моменту виплати страхового відшкодування в повному обсязі, тобто 9 січня 2020 року. З позовом позивач звернувся до суду 5 травня 2023 року, подавши його через систему «Електронний суд», який зареєстровано судом 8 травня 2023 року.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно із частиною шостою статті 261 ЦК України за регресним зобов`язанням перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов`язання.

Разом з цим, 17 березня 2022 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів щодо дії норм на період дії воєнного стану, яким розділ «Прикінцеві і перехідні положення» Цивільного кодекс України було доповнено пунктом 19, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України введено в Україні воєнний стан із 05:30 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який у подальшому неодноразово продовжувався та діє на теперішній час.

Враховуючи вищевикладене та те, що строк позовної давності у даній справі повинен був закінчитися 9 січня 2023 року, тобто під час воєнного стану, суд вважає, що строк позовної давності не сплинув. За таких обставин при зверненні до суду з даним позовом позивач не пропустив вищевказані строки звернення до суду, а отже потреба в їх поновленні відсутня.

Посилання представника відповідача на постанову Великої Палати Верховного Суду у справі №990/115/22 та Верховного Суду у справі №500/1912/22 суд не бере до уваги, оскільки у вказаних постановах розглядалися адміністративні справи, які регулюється Кодексом адміністративного судочинства України, нормами якого не передбачено продовження процесуальних строків у період дії в Україні воєнного або надзвичайного стану, на відміну від Цивільного Кодексу України та пунктом 19 якого «Прикінцеві і перехідні положення» чітко встановлено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню сплачений судовий збір у сумі 2481,00 гривень.

Керуючись статтями 4, 12, 13, 76-89, 141, 223, 258, 259, 263-265, 268, 272, 274-, 278-285, 289, 352, 354 ЦПК України, статтями 15, 16, 22, 252, 257, 261, 979, 1166, 1187, 1188, 1191, пунктом 19 «Прикінцеві і перехідні положення» ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд

УХВАЛИВ:

позов Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» відшкодування шкоди в сумі 39787 (тридцять дев`ять тисяч сімсот вісімдесят сім) гривень 65 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» сплачений судовий збір у розмірі 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) гривні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 14 вересня 2023 року.

Позивач: Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія», , МФО 322669, р/р № НОМЕР_5 в АТ «Ощадбанк», адреса: м.Київ, вул.. Кирилівська, 40;

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя О.П. Лукач