Номер провадження: 22-ц/813/980/23
Справа № 501/1333/20
Головуючий у першій інстанції Смирнов В. В.
Доповідач Вадовська Л. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.08.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (судді-доповідача) - Вадовської Л.М.,

суддів - Комлевої О.С., Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря - Подуст Т.П.,

переглянувши справу №501/1333/20 за позовом ОСОБА_1 до Держави в особі Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду, за апеляційною скаргою Державної казначейської служби України на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 28 січня 2021 року у складі судді Смирнова В.В., -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 , звернувшись 29 квітня 2020 року до суду з вищеназваним позовом, вказав, що у кримінальному провадженні №0000562 йому 19 вересня 2016 року повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 3 статті 28, частиною 1 статті 121, частиною 5 статті 185, частиною 3 статті 28, частиною 4 статті 296 КК України у складі організованої групи. Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 19 вересня 2016 року у справі №522/17704/16-к дозволено затримання, яке здійснено згідно протоколу про затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, 20 вересня 2016 року о 11.45 годин, за місцем проживання та роботи 20 вересня 2016 року проведено обшуки з виїмкою речей, документів, грошей. Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 21 вересня 2016 року у справі №522/17704/16-к застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з 20 вересня 2016 року до 18 листопада 2016 року, який ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 15 листопада 2016 року продовжено до 13 січня 2017 року. Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 11 січня 2017 року запобіжний захід у вигляді тримання під вартою змінено на домашній арешт з 19:00 годин до 08:00 годин з покладенням процесуальних обов`язків до 06 лютого 2017 року. Під вартою перебував у період часу з 20 вересня 2019 року по 11 січня 2017 року, що склало 114 днів. У кримінальному провадженні 16 січня 2017 року змінено підозру та повідомлено про нову підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 396 КК України.

Позивач ОСОБА_1 зазначив, що на час оголошення 19 вересня 2016 року підозри проходив службу в Національній поліції та у званні капітана поліції займав посаду начальника слідчого відділу Таїровського ВП Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області. Наказом Головного управління Національної поліції в Одеській області №3062 від 06 грудня 2016 року за грубі порушення вимог пунктів 2, 3 частини 1 статті 6, частини 1 статті 8, частини 1 статті 18, частини 1 статті 64 Закону України «Про Національну поліцію», Присяги поліцейського, статті 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22 лютого 2006 року №3460-ІУ, що виразилось в ігноруванні вимог законодавства України, нехтуванні взятими на себе обов`язками, проявлення низьких морально-ділових якостей, притягнуто до дисциплінарної відповідальності шляхом звільнення зі служби в поліції. Наказом №23 о/с від 06 січня 2017 року на підставі пункту 6 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» звільнений зі служби в поліції. Підставою для прийняття відповідних рішень стали матеріали кримінального провадження №0000562, досудове розслідування у якому проводилося слідчими військової прокуратури Південного регіону України та в рамках якого йому повідомлено про підозру, затримано, поміщено під варту.

27 лютого 2017 року кримінальне провадження №0000562 з обвинувальним вироком по обвинуваченню за частиною 1 статті 396 КК України направлено до Іллічівського міського суду Одеської області для розгляду. Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 22 серпня 2019 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного суду від 13 березня 2020 року, прийнято відмову прокурора від підтримання державного обвинувачення у кримінальному провадженні №0000562 від 17 березня 2016 року та кримінальне провадження №501/1955/16-к в частині обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 396 КК України, закрито на підставі пункту 2 частини 2 статті 284 КПК України у зв`язку з відсутністю достатніх доказів для доведення винуватості та вичерпанні можливості їх отримання.

Посилаючись на вказані обставини, позивач ОСОБА_1 на підставі статті 1176 ЦК України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» №266/94-ВР від 01 грудня 1994 року (із змінами та доповненнями) після уточнення 10 червня 2020 року позовних вимог остаточно просив з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на його користь шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, призначеного для відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового дізнання, досудового розслідування, прокуратури і суду, стягнути:

втрачений заробіток за 114 днів перебування під вартою, виходячи з його середньоденної заробітної плати, обчисленої у порядку, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» із змінами та доповненнями, та за вирахуванням сплаченої йому заробітної плати за цей період часу та податків і обов`язкових платежів;

на відшкодування моральної шкоди 750000,00 грн.;

витрати на правову допомогу в сумі 10000,00 грн. (т.1 а.с.1-18, 124-140).

Ухвалою судді Іллічівського міського суду Одеської області від 20 травня 2020 року відкрито провадження у справі (т.1 а.с.120).

Державна казначейська служба України в Одеській області позов не визнала, зазначивши у відзиві, що позивач безпідставно ототожнює Державну казначейську службу України з Державою Україна та з особою, яка спричинила шкоду, оскільки належним відповідачем щодо відшкодування шкоди за зазначених позивачем обставин може бути лише держава шляхом здійсненням її участі в справі через Військову прокуратуру Південного регіону України як орган, відповідальний за шкоду. Право на відшкодування шкоди на підставі Закону №266/94-ВР від 01 грудня 1994 року відсутнє, так як не встановлено в обвинувальному вироку чи іншому рішенні суду факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення чи незаконного взяття і тримання під вартою, а кримінальне провадження закрито у зв`язку з відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення в суді. Розмір моральної шкоди завищено, у разі прийняття рішення про відшкодування моральної шкоди суму такої шкоди може бути визначено у розмірі 83107,00 грн. із розрахунку прожиткового мінімуму для працездатних, встановленого з 1 січня у розмірі 2027,00 грн. Позивачем не надано доказів наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями посадових осіб Військової прокуратури Південного регіону України та завданням ОСОБА_1 моральної шкоди, не доведено наявність шкоди (т.1 а.с.149-155).

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 28 січня 2021 року позов задоволено частково; стягнуто з Державного бюджету України через Державну казначейську службу шляхом списання у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування майнової шкоди втрачений заробіток за 114 днів перебування під вартою в сумі 28011,96 грн. за вирахуванням податків і обов`язкових платежів, в рахунок відшкодування моральної шкоди 250600,00 грн., в іншій частині вимог відмовлено, стягнуто витрати на правову допомогу в сумі 10000,00 грн.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 30 квітня 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державної казначейської служби України на рішення суду.

В апеляційній скарзі Державна казначейська служба України просить рішення суду першої інстанції скасувати повністю і ухвалити нове рішення про відмову в позові (т.1 а.с.203-211).

За змістом вимог апеляційної скарги незаконність і необґрунтованість рішення з підстав неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права полягає в наступному. Казначейство та його територіальні органи не є розпорядниками коштів державного та місцевих бюджетів. Суд ототожнив Казначейство з Державою Україна, державним бюджетом України та з особою, яка спричинила шкоду і повинна відповідати за дії Військової прокуратури Південного регіону України. Належним відповідачем у спорах щодо відшкодування шкоди завданої незаконними рішеннями, діями або бездіяльністю судів може бути лише держава. Залучення чи незалучення у таких категоріях справ до участі в справі Державної казначейської служби України чи її територіальних органів не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі. Звернуто увагу на положення постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року по справі №910/23967/16 щодо зазначення певних відомостей про орган, через який перераховуються кошти. Щодо розміру моральної шкоди, то суд безпідставно розрахував розмір моральної шкоди із мінімальної заробітної плати, визначеної на час розгляду справи. Відповідно до пункту 3 розділу П Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 06 грудня 2016 року №1774-УШ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», що набрав чинності з 01 січня 2017 року, мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб. До приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом вони застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону. Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України» на 2021 рік прожитковий мінімум для працездатних осіб було встановлено з 1 січня у розмірі 2270,00 грн., проте використано як розрахункову величину розмір мінімальної заробітної плати 6000,00 грн. Розмір відшкодування моральної шкоди не доведений. Суд обмежився посиланням на перебування позивача під слідством та судом без доказів на підтвердження здійснення фізичного чи психологічного впливу. Не встановлено в чому саме полягала незаконність дій посадових осіб Військової прокуратури Південного регіону України. Відсутність хоча б одного складового цивільного правопорушення виключає підстави для відшкодування шкоди і, як наслідок, не передбачає покладення обов`язку на відповідача у зв`язку з відсутністю цивільного правопорушення. На підтвердження витрат на правову допомогу не надано актів приймання-передачі наданих правових послуг та опису наданих послуг у формі рахунку, не надано документів (квитанцій) на підтвердження того, що дійсно позивачем сплачено здійснені адвокатом правові послуги.

В апеляційній скарзі не зазначено нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду та ухвалення нового рішення по суті вимог з огляду на наступне.

19 вересня 2016 року прокурором військової прокуратури Південного регіону України у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000562 від 17 березня 2016 року ОСОБА_1 , начальнику СВ Чорноморського ВП Овідіопольського ВП ГУ НП України в Одеській області, повідомлено про підозру в участі організованої групи, вчиненні в складі групи умисних тяжких тілесних ушкоджень, таємному викраденні чужого майна, поєднаного з проникненням у житло та хуліганства із застосуванням вогнепальної зброї, тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 3 статті 28, частиною 1 статті 121, частиною 3 статті 28, частиною 4 статті 296, частиною 5 статті 185 КК України (т.1 а.с.35-43).

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 19 вересня 2016 року в справі №522/17704/16-ц дозволено затримання підозрюваного ОСОБА_1 з метою його приводу в судове засідання для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (т.1 а.с.44-45).

Згідно Протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, від 20 вересня 2016 року, складеного прокурором військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України Форманюка С.А. затримано 20 вересня 2016 року о 11:45 годин (т.1 а.с.46-49).

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 21 вересня 2016 року в справі №522/17704/16-ц застосовано до ОСОБА_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою (т.1 а.с.50-52).

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 11 січня 2017 року в справі №522/17704/16-ц підозрюваному ОСОБА_1 змінено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт, покладено передбачені статтею 194 КПК України обов`язки (т.1 а.с.53-54).

16 січня 2017 року прокурором у кримінальному провадженні прокурором відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення у кримінальних провадженнях слідчого відділу військової прокуратури Південного регіону України повідомлено ОСОБА_1 про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 3 статті 26, частиною 1 статті 121, частиною 3 статті 28, частиною 4 статті 296, частиною 5 статті 185 КК України та про нову підозру у заздалегідь не обіцяному приховуванні тяжкого злочину, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 396 КК України (т.1 а.с.55-61).

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 22 серпня 2019 року в справі №501/1955/16-к, зокрема, прийнято відмову прокурора військової прокуратури Південного регіону України від підтримання державного обвинувачення у кримінальному провадженні в частині обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 396 КК України; об`єднане кримінальне провадження №0000062, яке внесено в ЄРДР 16 лютого 2016 року, кримінальне провадження №0000562, яке внесено в ЄРДР 17 березня 2016 року, у відношенні ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 396 КК України, закрито на підставі пункту 2 частини 2 статті 284 КПК України у зв`язку з відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення в суді (т.1 а.с.62-67).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 13 березня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 22 серпня 2019 року залишено без змін. За змістом ухвали Одеського апеляційного суду від 13 березня 2020 року ОСОБА_1 просив змінити ухвалу суду першої інстанції про закриття на підставі пункту 2 частини 2 статті 284 КПК України провадження у справі, оскільки інкримінованого кримінального правопорушення не вчиняв, його причетність до злочину не доведена. Крім того, ОСОБА_1 просив встановити незаконність повідомлення про підозру від 20 вересня 2016 року, зміну раніше повідомленої підозри та нової підозри від 16 січня 2017 року, взяття та тримання під вартою, зміни запобіжного заходу, проведення ошуку, виїмки, накладення арешту на майно тощо (т.1 а.с.67-70).

ОСОБА_1 пред`явлено до суду позовні вимоги про відшкодування майнової та моральної шкоди на підставі статті 1176 ЦК України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» №266/94-ВР, Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду».

Щодо наявності правових підстав для задоволення позову.

Відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, передбачено статтею 1176 ЦК України, відповідно до положень якого шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державною в повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду (ч.1 ст.1176 ЦК); право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом (ч.2 ст.1176 ЦК України).

Відповідно до положень Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі Закон №266/94-ВР) відшкодуванню підлягає шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян (п.1 ч.1 ст.1 Закону); завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду (ч.2 ст.1 Закону).

Випадки, у яких виникає право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених Законом №266/94-ВР, визначено у статті 2 Закону, згідно пункту 2 частини 1 даної статті право на відшкодування шкоди виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді та вичерпанням можливостей їх отримати.

Стаття 3 Закону №266/94-ВР визначає, що у наведених в статті 1 Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій (п.1 ч.1 ст.3 Закону); моральна шкода (п.5 ч.1 ст.3 Закону).

Відповідно до статті 4 Закону №266/94-ВР відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету; розмір сум, які передбачені пунктом 1 статті 3 цього Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, зокрема, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади).

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя (ч.5 ст.4 Закону).

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психологічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (ч.6 ст.4 Закону).

Положенням про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції, Генеральної прокуратури та Міністерства фінансів України від 4 березня 1996 року №6/5/3/41, розмір сум обчислюється виходячи з середньомісячного заробітку громадянина до вчинення щодо нього незаконних дій з заліком заробітку (інших відповідних доходів), одержаного, зокрема, за час відсторонення від роботи (посади) (п.8 Положення); середньомісячний заробіток для визначення розміру відшкодування шкоди обчислюється, зокрема, для робітників і службовців у порядку, передбаченому постановами Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» та від 5 травня 1995 року №348 «Про внесення змін і доповнень до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100» (п.п.1 п.9 Положення); розмір моральної шкоди визначається судом з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством; відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом; відшкодування провадиться за рахунок коштів державного бюджету (п.17).

Закриття кримінального провадження та провадження щодо юридичної особи врегульовано статтею 284 КПК України, яка у частині 1 передбачає випадки закриття кримінального провадження, якщо: 1) встановлена відсутність події кримінального правопорушення; 2) встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення; 3) не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримання; 3-1) не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у вигляді довічного позбавлення волі; 4-1) втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння; 5) помер підозрюваний, обвинувачений, особа, стосовно якої зібрано достатньо доказів для повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, але не повідомлено про підозру у зв`язку з її смертю, крім випадків, якщо провадження є необхідним для реабілітації померлого; 6) існує вирок по тому самому обвинуваченню, що набрав законної сили, або постановлена ухвала суду про закриття кримінального провадження по тому самому обвинуваченню; 7) потерпілий, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представник відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, крім кримінального провадження щодо кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством; 8) стосовно кримінального правопорушення, щодо якого не отримано згоди держави, яка видала особу; 9) стосовно податкових зобов`язань особи, яка вчинила дії, передбачені статтею 212 Кримінального кодексу України, досягнутий податковий компроміс відповідно до підрозділу 9-2 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України; 9-1) існує нескасована постанова слідчого, дізнавача, прокурора про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 9 цієї частини, у кримінальному провадженні щодо того самого діяння, що розслідується з дотриманням вимог щодо підслідності; 10) після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений статтею 219 цього Кодексу, крім випадку повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи.

Згідно частини 2 статті 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом: 1) у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності; 1-1) з підстави, передбаченої пунктом 3-1 частини першої цієї статті; 1-2) з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини 1 цієї статті, якщо підозрюваний, обвинувачений заперечує проти закриття за цією підставою; 2) якщо прокурор відмовився від підтримання державного обвинувачення, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом; 3) досягнуто податковий компроміс у справах про кримінальні правопорушення, передбачені статтею 212 Кримінального кодексу України, відповідно до підрозділу 9-2 розділу ХХ «перехідні положення» Податкового кодексу України.

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 22 серпня 2019 року в справі №501/1955/16-к, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного суду від 13 березня 2020 року, зокрема, прийнято відмову прокурора військової прокуратури Південного регіону України від підтримання державного обвинувачення у кримінальному провадженні в частині обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 396 КК України; об`єднане кримінальне провадження №0000062, яке внесено в ЄРДР 16 лютого 2016 року, кримінальне провадження №0000562, яке внесено в ЄРДР 17 березня 2016 року, у відношенні ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 396 КК України, закрито на підставі пункту 2 частини 2 статті 284 КПК України у зв`язку з відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення в суді (т.1 а.с.62-67).

Отже, у відношенні ОСОБА_1 кримінальне провадження закрито на підставі пункту 2 частини 2 статті 284 КПК України у зв`язку з відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення в суді.

Закриття кримінального провадження на підставі пункту 2 частини 2 статті 284 КПК України (прокурор відмовився від підтримання державного обвинувачення, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом) є відмінним від закриття кримінального провадження на підставі пункту 1 частини 1 статті 284 КПК України (встановлена відсутність події кримінального правопорушення), на підставі пункту 2 частини 1 статті 284 КПК України (встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення), на підставі пункту 3 частини 1 статті 284 КПК України (не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримання).

Випадки, у яких виникає право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених Законом №266/94-ВР, визначено у статті 2 Закону, згідно пункту 2 частини 1 даної статті право на відшкодування шкоди виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді та вичерпанням можливостей їх отримати.

Отже, закриття кримінального провадження на підставі пункту 2 частини 2 статті 284 КПК України (прокурор відмовився від підтримання державного обвинувачення, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом) не є випадком, за якого виникає право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених Законом №266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду».

У позовній заяві ОСОБА_1 , обґрунтовуючи право на відшкодування шкоди на підставі статті 1176, Закону №266/94-ВР, безпідставно вказав, що ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 22 серпня 2019 року кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю достатніх доказів для доведення винуватості та вичерпаності можливості їх отримання. Ухвала Іллічівського міського суду Одеської області від 22 серпня 2019 року в справі №501/1955/16-к містить чітке зазначення підстави закриття кримінального провадження, як то пункт 2 частини 2 статті 284 КПК України (прокурор відмовився від підтримання державного обвинувачення).

ОСОБА_1 оскаржував ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 22 серпня 2019 року в апеляційному порядку, проте апеляційна інстанція не погодилась змінити підставу закриття кримінального провадження та встановити незаконність повідомлення про підозру від 20 вересня 2016 року, зміну раніше повідомленої підозри та нової підозри від 16 січня 2017 року, взяття та тримання під вартою, зміни запобіжного заходу, проведення ошуку, виїмки, накладення арешту на майно тощо.

З огляду на викладене, правові підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування заробітку, які втратив внаслідок перебування під вартою (п.1 ч.1 ст.3 Закону №266/94-ВР), на відшкодування моральної шкоди (п.5 ч.1 ст.3 Закону №266/94-ВР) в розмірах і в порядку, передбачених Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», відсутні, оскільки закриття кримінального провадження по пункту 2 частини 2 статті 284 КПК України не є тим випадком, за якого виникає право на відшкодування шкоди на підставі частин 1, 2 статті 1176, Закону №266/94-ВР.

Крім того, приймаються доводи апеляційної скарги в тій частині, що судом не були враховані правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 березня 2020 року в справі №641/8857/17, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року в справі №910/23967/16 тощо.

Актуальна судова практика у даній категорії справ вказує на те, що належним відповідачем є Держава в особі органу, який завдав шкоду.

В даному випадку таким органом, у разі наявності підстав для відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», мала би бути військова прокуратора Південного регіону України. Державна казначейська служба України не є тим органом, в особі якого Держава відповідає у цивільному процесі за шкоду, заявлену з підстав частин 1, 2 статті 1176 ЦК України, Закону №266/94-ВР.

Судові витрати на сплату судового збору за подання апеляційної скарги підлягають компенсації за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Справа в провадженні суду апеляційної інстанції з березня 2021 року, призначалась до розгляду на 17 березня 2022 року, 09 лютого 2023 року, 06 липня 2023 року, 03 серпня 2023 року. Інформація про дату, час та місце розгляду справи доступна на сайті «Судова влада». Учасники справи мали процесуальний час для надання суду обґрунтування власних позицій. Судом апеляційної інстанції вимоги статей 128, 130 ЦПК України щодо судового виклику/повідомлення учасників процесу виконувались, порядок вручення судових повісток/повідомлень дотримувався; додатково учасники справи повідомлялися документом в електронному вигляді «Судова повістка…», SMS-повідомлення «Судова повістка…»; представником ОСОБА_1 подавались заяви про підтримання рішення суду першої інстанції та розгляд справи за відсутності учасника; підстав для подальшого відкладення розгляду справи не встановлено (т.2 а.с.27-29, 34-37, 38-41, 48-53, 56-57, 60-62).

Відповідно до положень частин 4, 5 статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення; датою ухвалення рішення за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Датою ухвалення призначеного у судове засідання на 03 серпня 2023 року рішення судом апеляційної інстанції відповідно до положень частини 5 статті 268 ЦПК України є дата складання повного судового рішення.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України задовольнити частково.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 28 січня 2021 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Держави в особі Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду, - відмовити.

Судові витрати на сплату за подання апеляційної скарги компенсувати за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 30 серпня 2023 року.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді О.С.Комлева

Є.С.Сєвєрова