Провадження № 2/752/4109/23
У Х В А Л А

10 квітня 2023 року суддя Голосіївського районного суду м. Києва Плахотнюк К.Г., вивчивши позовну заяву ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ірбіс»» про визнання кредитного договору недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

на підставі ухвали Шевченківського районного суду міста Києва матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ірбіс»» про визнання кредитного договору недійсним надійшли до Голосіївського районного суду м. Києва, за підсудністю.

Як видно зі змісту зазначеної вище позовної заяви вона подана без додержання правил, викладених у ч.4 ст.177 ЦПК України, згідно якої до позовної заяви додаються оригінал документу, що підтверджує сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Відсутність зазначеного документу, позивачка мотивує тим, що даний позов пов`язаний з порушенням її права як споживача, а тому має право на звільнення від сплати судового збору на підставі ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів».

Однак, з таким твердженням не погоджуюсь, вважаю за необхідне запропонувати позивачці усунути недоліки щодо сплати судового збору за подані позовні вимоги.

Відповідно до ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів", захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

Як вбачається зі змісту прохальної частини позовної заяви, позивачкою заявлена вимога про визнання кредитного договору укладеного між позивачкою та ТОВ «Фінансова компанія «Ірбіс» недійсним.

Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками та продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності регулюються Законом від 12.05.91 р N 1023-XII «Про захист прав споживачів». Цим Законом установлено права споживачів, а також визначено механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо:1) при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; 2) при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; 3) при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; 4) порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; 5) будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію; 6) споживачу реалізовано продукцію, яка є небезпечною, неналежної якості, фальсифікованою; 7) ціну продукції визначено неналежним чином; 8) документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу.

Із пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.96 р N 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» вбачається, що позовна заява про захист прав споживача повинна містити відомості, зокрема, про те, яке право споживача, передбачено саме Законом України «Про захист прав споживача», порушено; коли і в чому це виявилося; про способи захисту, які належить вжити суду.

Згідно ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Згідно з п. п. 1,7 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про споживче кредитування» цей закон не поширюється на договори, що містять умову про споживчий кредит у формі кредитування рахунку зі строком погашення кредиту до одного місяця, та кредитні договори, що укладаються на строк до одного місяця; кредитні договори, загальний розмір кредиту за якими не перевищує однієї мінімальної заробітної плати, встановленої на день укладення кредитного договору.

Вивчивши доданий до матеріалів позовної заяви договір про надання фінансового кредиту № 70315909 від 18.06.2021 року, було встановлено, що ТОВ «Фінансова компанія «Ірбіс» надає кредит ОСОБА_1 у розмірі 1 500 грн. 00 коп.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» від від 15.12.2020 року, мінімальну заробітну плату на 01.01.2021 року встановлено у розмірі 6 000 грн. 00 коп.

Відповідно загальний розмір даного кредиту не перевищує однієї мінімальної заробітної плати, встановленої на день укладення кредитного договору, тому твердження позивачки, що вона є звільненою від сплати судового збору за подання даної позовної заяви є хибним.

Згідно ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» за подання позовної заяви немайнового характеру фізичною особою судовий збір сплачується у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При розрахунку ставки судового збору необхідно враховувати прожитковий мінімум для працездатних осіб встановлений на 01.01.2023 року.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» від 03.11.2022 року, розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 01.01.2023 року встановлено у розмірі 2 684 , 00 грн.

З поданої позивачкою позовної заяви вбачається, що позов складається з однієї позовної вимог немайнового характеру, а відтак позивачці необхідно сплатити судовий збір за позовну вимогу немайнового характеру в сумі 1073 грн. 60 коп. та надати оригінал документу, що підтверджує його сплату до суду.

Враховуючи наведене та у відповідності до правил ст.ст. 177, 185 ЦПК України, вважаю за необхідне зазначену позовну заяву залишити без руху, надавши позивачці строк для усунення недоліків, шляхом сплати судового збору в сумі 1073 грн. 60 коп. та надати оригінал документу, що підтверджує його сплату до суду.

Роз`яснити позивачці ОСОБА_1 , що у разі неусунення недоліків позовної заяви у строк, встановлений суддею, заява буде вважатись неподаною та буде повернута останній.

Напідставі викладеного,керуючись ст.177,185,258ЦПК України,суддя,-

У Х В А Л И В:

позовну заяву ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ірбіс»» про визнання кредитного договору недійсним - залишити без руху, надавши позивачці строк для усунення виявлених недоліків, протягом семи днів з дня отримання позивачкою копії ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Копію ухвали для виконання надіслати позивачці ОСОБА_2 , для виконання.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя К.Г. Плахотнюк