28.09.2023 Справа № 363/4079/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2023 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді: Котлярової І.Ю.,

за участі секретаря: Тищенко К.В.,

представника відповідача Іванчихіна С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вишгород в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Представник ТОВ «Вердикт Капітал» звернувся до Вишгородського районного суду Київської області із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 01.07.2019 року між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_1 було укладено договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № , відповідно до якого йому було надано кошти на умовах фінансового кредиту для власних потреб на умовах цього договору, а також згідно із правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту за умовами програми «MoneyBOOM». Кредит надавався у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) з максимальним лімітом 20 000,00 грн., в межах строку дії договору 36 календарних місяців з дня підписання договору з остаточним терміном повернення кожного траншу кредиту не пізніше строку користування траншем, визначеного сторонами. Строк та умови користування кожним траншем є окремим та визначається сторонами відповідно до умов договору. Договір позики укладено в електронній формі на умовах пропозиції (оферти) на укладення електронного договору позики № від 01.07.2019 року, що акцептована відповідачем 01.07.2019 року, шляхом підписання його електронним підписом (вчиненим одноразовим ідентифікатором з урахуванням положень ч. 6 і 12 п. 1 ст. 3, ст. 12, п. 12 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію, ч. 1 ст. 205 ЦК України). Пропозиція (оферта) на отримання третього траншу згідно із заявкою анкетою № від 29.11.2019 року в рамках договору № від 01.07.2019 року, була підписана відповідачем 29.11.2019 року електронним цифровим підписом (одноразовий ідентифікатор в якості особистого підпису), який було надіслано за допомогою СМС повідомлення на телефонний номер зазначений відповідачем в особистому кабінеті на сайті кредитодавця. Відповідач здійснив дії, спрямовані на укладання договору позики шляхом заповнення заявки на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської карти, на рахунок якої, в подальшому ТОВ «Інфінанс» було перераховано грошові кошти в розмірі 5 000 грн. Отже, ТОВ «Інфінанс» належним чином виконало свої зобов`язання за договором, надавши відповідачу грошові кошти в розмірі 5 000 грн. 14 липня 2021 року між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу № 14-07/21, відповідно до якого, ТОВ «Інфінанс» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до боржників за договорами позики, у тому числі за договором позики № від 01.07.2019 року, який було укладено між ТОВ «Інфінанс» та відповідачем. Таким чином, ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідача. Оскільки відповідач заборгованість за договором не погашає, проценти за користування кредитом не сплачує, станом на 08.11.2022 року заборгованість складає 50 762, 48 грн., з яких: 4 999, 98 грн. заборгованість за кредитом (тілом кредиту), 45 762, 50 грн. заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги. На підставі викладеного звернувся до суду та просить стягнути з відповідача заборгованість за договором надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 01.07.2019 року у загальному розмірі 50 762, 48 гривень, а також витрати по сплаті судового збору у сумі 2 481, 00 гривень та на правову допомогу у розмірі 9 000, 00 гривень.

Згідно правил ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 26.12.2022 року по справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням учасників справи.

Представник позивача будучи присутнім у судовому засіданні позовні вимоги підтримував та просив їх задовольнити у повному обсязі. В подальшому до суду не з`явився, подав заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутність та позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечував та просив відмовити у їх задоволенні, з підстав його необґрунтованості та недоведеності.

Крім того, представником відповідача до суду було подано відзив, в якому зазначив, що боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні. До позовної заяви додано договір про надання позики, в тому числі й на умовах фінансового кредиту з максимальним лімітом 20 000 грн. Згідно умов договору, п. 1.13 датою видачі кредиту є «01» липня 2019 року» (дата перерахування грошових коштів на рахунок позичальника). Пунктом 1.6. договору встановлено максимальний строк користування кредитом 30 календарних днів. Отже, на день звернення до суду, а саме 22.11.2022 року у позивача строк позовної давності у 3 (три) роки, сплив у вересні 2022 року. Також зазначив, що позивачем до позовної заяви додано договір надання позики з електронним підписом 7d0j7n, та Заявку-Анкету на отримання кредиту вже з іншим електронним підписом 8z4u7n, тобто вважають, що дані документи, а саме підписи на них підроблені. Позивач додає довідку про ідентифікацію, де ТОВ «Інфінанс» даною довідкою підтверджує, що клієнт ОСОБА_2 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , з яким укладено договір 2918626 від 29.11.2019 року ідентифікований ТОВ «Інфінанс», однак за твердженням позивача, відповідач уклав договір позики № від 01.07.2019 року. Щодо нарахованих відсотків, то відповідач повністю не погоджується з даними сумами, вважає, що у договорах про споживчий кредит пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня; не може бути більшою за 15% суми простроченого платежу; не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором та не може бути збільшена за домовленістю сторін. Застосування штрафу та пені за одне й те саме порушення споживачем зобов`язання за договором про споживчий кредит заборонено. На підставі викладеного просив застосувати строк позовної давності у три роки, відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Також, під час розгляду справи в суді доводи відповідача та його представника неодноразово змінювалися, а саме з початку відповідач стверджував, що кредитні кошти, у вигляді третього траншу не отримував, а далі зазначав, про те, що кошти отримані в кредит ним погашені у повному обсязі.

В судовому засіданні, яке відбулося 28.09.2023 року представник відповідача наполягав на тому, що грошові кошти в розмірі 5 000 грн. від ТОВ «Інфінанс» відповідач не отримував, що підтверджується випискою з карткового рахунку відповідача за період 29.11.2019-30.11.2019. Вказав, що з виписки вбачається, 29.11.2019 року зараховано переказ на карту відповідача у розмірі 5000, 00 грн., однак не вбачається, що зарахування переказу було саме від ТОВ «Інфінанс».

В свою чергу представником позивача було подано відповідь на відзив, в якому зазначив, що відповідно до п. 1.2. договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 01 липня 2019 року кредит надається у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) в межах строку дії договору - 36 календарних місяців з дня підписання договору з остаточним терміном повернення кожного траншу кредиту не пізніше строку користування траншем, визначеного сторонами. Відповідно до Акцепту оферти від 29 листопада 2019 року на отримання 3 траншу кредиту згідно Заявки - анкети № від 29 листопада 2019 року в рамках договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 01 липня 2019 року основні умови кредиту (траншу): розмір кредиту (траншу) 5 000 грн.; строк користування кредитом (траншем) 30 днів; строк дії договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 01 липня 2019 року 3 роки; відсоткова ставка 1,75% за один день користування кредитом; річна відсоткова ставка 638,75 %; загальна вартість кредиту у грошовому вираженні становить: 2 625 грн. Враховуючи, що строк дії договору про надання позики становить три роки, то строк позовної давності за даними договором закінчується 29.11.2025 року, а відтак за даними вимогами є такими, що не сплили. Щодо підписання договору, вказав, що відповідачем здійснено дії, спрямовані на укладення договору позики, шляхом заповнення заяви про надання кредиту на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації реквізитів своєї банківської карти, на рахунок якої в подальшому кредитодавцем було перераховано грошові кошти, що підтверджується довідкою про ідентифікацію, і підписами відповідача на договорі про надання позики, акцепті оферти, в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності. Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого первісним кредитором, видно що відповідач неодноразово отримував грошові кошти (транші) в рамках договору позики № від 01 липня 2019 року. Так, 01.07.2019 року відповідач отримав перший транш грошових коштів у сумі 1 400 грн., які погасив 16.07.2019 року. На наступний день 17.07.2019 року відповідач отримав другий транш у сумі 2 800 гривень. 16.08.2019 і 15.09.2019 року здійснив пролонгації (подовження строку користування коштами) і 24.10.2019 року здійснив погашення цього траншу. 29.11.2019 року відповідач отримав третій транш кредиту згідно Заявки - анкети № від 29 листопада 2019 року в рамках договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 01 липня 2019 року у сумі 5000 гривень. 29.12.2019 року відповідач здійснив першу пролонгацію строком на 30 днів та 07.02.2020 року відповідач здійснив другу пролонгацію строком на 30 днів. Відповідач просить суд застосувати строк позовної давності у три роки, і на підставі цього відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, проте враховуючи, що строк дії договору про надання позики становить три роки, і те що остання пролонгація за договором позики була здійснена 07.02.2020 року - то строк позовної давності у будь-якому випадку не є таким, що пропущено.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за звернення особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У ст.12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що 01 липня 2019 року між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_1 було укладено договір надання позики, в тому числі на умовах фінансового кредиту № , відповідно до якого товариство надає відповідачу фінансову послугу з надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. Кредит надається у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) в межах строку дії договору 36 календарних місяців. Загальний (максимальний) розмір кредитної лінії 20 000 грн. Максимальна реальна річна процентна ставка та максимальна відсоткова ставка за кредитом становить 638,75%. Перший фінансовий кредит (транш) надається позичальнику на підставі заповненої та особисто підписаної позичальником Заявки-Анкети (додаток № 5) та додатка № 2 до договору, які є невід`ємною частиною даного договору. В Заявці-Анкеті на отримання першого фінансового кредиту (траншу) зазначено суму першого фінансового кредиту та строк користування ним інші умови визначено у додатку № 2. Підписання товариством додатку № 1 до договору і позичальником додатку № 2 до договору є укладання та підписання договору в цілому. Другий, третій, четвертий та наступний фінансовий (транш) надається позичальниці на підставі заповненої та особисто підписаної ним заявки анкети (додаток № 5) та додатку № 4, які є невід`ємною частиною даного договору. В заявці анкеті на отримання другого та наступних траншів кредиту зазначається сума кредиту (траншу), строк користування, у додатку № 4 зазначається відсоткова ставка за кожен день користування кредитом, річна відсоткова ставка, загальна вартість такого кредиту (траншу), реальна річна процентна ставка та інше. Договір підписано електронним підписом ОСОБА_1 . У Договорі зазначено паспортні дані ОСОБА_1 , РНОКПП, місце проживання.

Будь-яких застережень про неможливість заміни кредитора у зобов`язанні даний договір не містить.

Відповідно до заявки анкети на отримання кредиту від 29.11.2019 року, ОСОБА_1 просить надати йому кредит на таких умовах, зокрема: сума кредиту 5 000, 00 грн., реквізити банківської платіжної картки 215497.

Згідно із акцептом на оферту від 29.11.2019 року на отримання 3 траншу кредиту в рамках договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 01 липня 2019 року, ОСОБА_1 згоден з умовами оферти ТОВ «Інфінанс», з умовами правил надання грошових коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту та умовами програми «MoneyBOOM» та згоден отримати 3 транш кредиту в рамках договору № від 01 липня 2019 року на таких умовах: розмір кредиту (траншу) 5 000 грн., строк користування кредитом (траншем) 30 днів, строк дії договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 01 липня 2019 року - 3 роки, відсоткова ставка 1,75% за один день користування кредитом, річна відсоткова ставка та річна процентна ставка за кредитом (траншем) 638,75%, загальна вартість кредиту у грошовому вираженні становить 2 625 грн.

Як вбачається із розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за договором № від 01 липня 2019 року, 29.11.2019 було видано кредит у розмірі 5 000 грн., який він не повернув, а тому станом на 08.11.2022 року заборгованість за відсотками складає 45 762, 50 грн.

На підтвердження того, що відповідачем отримано третій транш кредиту позивачем надано копію квитанції iPay.ua «Універсальні платіжні рішення», відповідно до якої, на карту НОМЕР_2 було зараховано 5 000 грн.

Згідно із договором факторингу № 14-07/21 від 14.07.2021 року ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» уклали цей договір про те, ТОВ «Інфінанс» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги від боржників за договорами позики, у тому числі за договором № від 01 липня 2019 року.

Як вбачається з Реєстру боржників до договору факторингу № 14-07/21 від 14.07.2021 року та підтверджується Витягом до нього, від ТОВ "Інфінанс" до ТОВ "Вердикт капітал" перейшло право вимоги до боржника ОСОБА_1 за договором № від 01 липня 2019 року.

Відповідно до розрахунку заборгованості ОСОБА_1 перед ТОВ «Вердикт Капітал» (кредитний договір № ) станом на 08.11.2022 року складає 50 762, 48 грн., з яких: 4 999, 98 грн. заборгованість по основній сумі кредиту та 45 762, 50 грн. заборгованість за відсотками, які є не змінним з дати придбання за договором факторингу.

Між сторонами виник спір щодо належного виконання умов договору надання позики, непогашення в повному обсязі відповідачем заборгованості за цим договором, що є порушенням законних прав та інтересів позивача.

Основні засади цивільного законодавства визначені у ст. 3 ЦК України, зокрема, як передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України, свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

Частиною 1 статті 638 Цивільного кодексу України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Стаття 1054 Цивільного кодексу України передбачає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (ст. 1055 ЦК України).

Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів у мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 даного Закону, електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Згідно з ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Як встановлено у судовому засіданні та підтверджується матеріалами справи, відповідач ОСОБА_1 у електронній формі уклав договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 01.07.2019 року, підписавши його електронним цифровим підписом шляхом використання одноразового ідентифікатора, та отримав кредитні кошти, зокрема, 29.11.2019 року третій транш кредиту в розмірі 5 000 грн., шляхом перерахування їх на його картку НОМЕР_2 , якими користувався, однак заборгованість не погашав.

Станом на 14.07.2021 року заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «Інфінанс» становила: 4 999, 98 грн. заборгованість за тілом кредиту та 45 762, 50 грн. заборгованість за відсотками.

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Під час існування невиконаного грошового зобов`язання за договором позики, згідно з договором факторингу № 14-07/21 від 14.07.2021 до позивача ТОВ «Вердикт Капітал» перейшло право вимоги до відповідача, тобто право вимагати виконання зобов`язань за договором позики. Заборгованість на час відступлення права вимоги складала за тілом кредиту 4 999, 98 грн., за нарахованими відсотками 45 762, 50 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Згідно із ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Як встановлено ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну особу від відповідальності за порушення зобов`язання (ч. 2 ст. 615 ЦК України).

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

З розрахунку заборгованості ТОВ «Вердикт Капітал» судом встановлено, що заборгованість відповідача перед позивачем станом на 08.11.2022 року складає 50 762, 48 грн.

Доводи відповідача та його представника у тому числі, в частині того, що позивачем не доведено факт отримання відповідачем третього траншу кредиту суд відхиляє, оскільки такі спростовані матеріалами справи.

Так, в матеріалах справи наявна заявка анкета на отримання кредиту від 29.11.2019 року, в якій відповідач просив надати йому кредит на зазначену ним банківську картку.

Згідно із квитанцією, наявної в матеріалах справи на вказану відповідачем картку в заявці анкеті йому було здійснено переказ коштів в розмірі 5 000 грн., що також підтверджується і долученою у судовому засіданні представником відповідача випискою з карткового рахунку відповідача за період з 29.11.2019 року 30.11.2019 року.

Отже, позивачем доведено факт отримання 29.11.2019 року відповідачем на вказану ним картку кредитних коштів (траншу) в розмірі 5 000,00 грн.

Доводи представника відповідача, щодо того, що підписи в договорі надання позики та Заяві-Анкеті на отримання кредиту різні, а тому вважають, що дані документи, а саме підписи на них є підробленими, не заслуговують на увагу, оскільки кожен документ, відповідно до умов договору та Правил, підписується електронним цифровим підписом шляхом використання одноразового ідентифікатора, який для кожного документа є різним.

Суд вважає неспроможними також доводи представника відповідача про неналежного позивача, оскільки договір факторингу укладений між ТОВ "Інфінанс" та ТОВ "Вердикт Капітал" підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками і відповідно цей договір набрав чинності з моменту його підписання. Жодних даних про те, що даний договір було визнано недійсним в суду немає.

Доводи відповідача та його представника про погашення заборгованості у повному обсязі, також не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи в суді, оскільки з долучених ними на підтвердження про погашення заборгованості виписок не можливо встановити та з них не вбачається про перерахування коштів чи то на користь ТОВ "Інфінанс", згідно порядку погашення заборгованості визначеному у договорі надання позики від 01.07.2019 року, чи то на користь позивача. Дані виписки не містять також інформації про перерахування коштів на погашення заборгованості (третього траншу) згідно договору № від 01.07.2019 року, як то визначено у п. 1.12 даного договору, а містять виключно інформацію про зарахування коштів на картку відповідача, яка у тому числі була зазначена ним у заяві-анкеті на отримання кредиту.

Щодо доводів відповідача про застосування строків позовної давності, суд зазначає наступне.

29.11.2019 року відповідач отримав третій транш кредиту згідно Заявки - анкети № від 29 листопада 2019 року в рамках договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 01 липня 2019 року у сумі 5000 гривень. 29.12.2019 року відповідач здійснив першу пролонгацію строком на 30 днів та 07.02.2020 року відповідач здійснив другу пролонгацію строком на 30 днів.

Відповідно до п. 1.2. договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 01 липня 2019 року кредит надається у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) в межах строку дії договору - 36 календарних місяців з дня підписання договору з остаточним терміном повернення кожного траншу кредиту не пізніше строку користування траншем, визначеного сторонами.

Відповідно до Акцепту оферти від 29 листопада 2019 року на отримання 3 траншу кредиту згідно Заявки - анкети № від 29 листопада 2019 року в рамках договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 01 липня 2019 року - строк користування кредитом (траншем) 30 днів, строк дії договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 01 липня 2019 року 3 роки.

Відтак, враховуючи, що строк дії договору про надання позики становить три роки, а остання пролонгація за договором позики була здійснена 07.02.2020 року - то строк позовної давності не є таким, що пропущено.

З урахуванням викладеного, даючи оцінку вказаному розрахунку заборгованості за договором позики, зважаючи на те, що відповідач користувався кредитними коштами на визначених у договорі умовах з порушенням визначених строків, позивач підтвердив своє право вимоги на вказану заборгованість, а відтак суд приходить висновку, що позов підлягає задоволенню.

Питання судових витрат суд вирішує у відповідності з вимогами ст. 141 ЦПК України, в якій зазначено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

До судових витрат, які позивач поніс у зв`язку з розглядом справи, останній відносить оплату судового збору у розмірі 2 481, 00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 141 від 18.11.2022 року.

Оскільки суд прийшов висновку про задоволення позову, то на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, сплачений судовий збір в розмірі 2 481, 00 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Щодо витрат, понесених за надання професійної правничої допомоги, суд вважає за потрібне зазначити таке.

Відповідно до положень ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 139 ЦПК України).

Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суд виходить зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Однак, за наявності заперечень учасника справи, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAlliance Limited» проти України» (п. 268), від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (п. 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Подібні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних із оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) та додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

Отже, підсумовуючи викладене, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, на підставі договору № 07-10/2022 про надання правової допомоги від 07.10.2022 року, адвокатське об`єднання «Лігал Ассістанс» надає юридичну допомогу ТОВ "Вердикт Капітал". За її здійснення внесено загальну плату у розмірі 56 000,00 грн., на що вказує платіжне доручення № 343550030 від 10.11.2022 року.

У прайс - листі адвокатського об`єднання «Лігал Ассістанс» визначені види послуг, які надаються адвокатським об`єднанням та їх вартість.

Відповідно до заявки на надання юридичної допомоги № 47 від 01.11.2022 та витягу з Акту № 3 про надання юридичної допомоги від 07.11.2022 року по супроводу примусового стягнення з ОСОБА_1 заборгованості позивач саме по даній справі поніс такі витрати: 3 000 грн. (за 1 годину) - за надання письмової поглибленої консультації з посиланням на нормативні акти, 6 000 грн. (за 4 години, з яких вартість 1 години 1 500 грн.) - складання позовної заяви про стягнення боргу, підготовка та друк необхідних документів, загалом на суму 9 000 грн.

Враховуючи особливості предмета спору, суб`єктний склад правовідносин, ціну позову, складність справи та її значення для сторін, обсяг та характер виконаної адвокатом роботи, а також, що клопотань про зменшення судових витрат чи зауважень щодо їх розміру від відповідача та його представника не надходило, а суд немає права втручатись у договірні відносин сторін при укладенні договору, суд вважає, що зазначені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9000,00 грн. є обґрунтованими та доведеними матеріалами справи, а тому приходить висновку про необхідність їх стягнення з відповідача.

На підставі викладеного та керуючись, ст. ст. 1, 3, 207, 509, 526, 527, 610, 626, 627, 628, 638, 1054, 1055 ЦК України, ст. ст. 12, 81, 141, 258, 259, 263-265, 279, 354 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості- задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованість за договором надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 01 липня 2019 року у розмірі 50 762 (п`ятдесят тисяч сімсот шістдесят дві) гривень 48 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» судовий збір у розмірі 2 481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одну) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» понесені витрати на правову допомогу у розмірі 9 000 (дев`ять тисяч) гривень 00 копійок.

Повний текст рішення суду виготовлений 28 вересня 2023 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення, апеляційної скарги.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (вул. Кудрявський Узвіз, буд. 5-Б, м. Київ, 04053, ).

Відповідач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_3 виданий Новоархангельским РВ УМВС України у Кіровоградській області, 20.02.2002 року, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ).

Суддя І.Ю. Котлярова