Номер провадження: 22-ц/813/2837/23
Справа № 521/6217/21
Головуючий у першій інстанції Сегеда О. М.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.09.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.,

суддів: Князюка О.В., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Трофименко О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу представника Житлової комісії Військової академії (м. Одеса) Гуцалюка Романа Сергійовича на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 02 листопада 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Житлової комісії Військової академії (м. Одеса), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Квартирно-експлуатаційний відділ м. Одеса (правонаступник Одеське квартирно-експлуатаційне управління) про визнання рішення незаконним та поновлення на квартирному обліку,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що він проходив військову службу у Збройних силах України. В квітні 1993 року, він прибув на нове місце служби у Військову академію (м. Одеса). На підставі його рапорту, рішенням житлової комісії Військової академії (м. Одеса) його було зараховано на квартирний облік з 08 квітня 1993 року. Позивач зазначав, що 16 жовтня 2018 року набрав чинності наказ Міністерства оборони України №380 від 31 липня 2018 року, яким була затверджена нова «Інструкція з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями» на підставі якої житловою комісією було проведено інвентаризацію облікових справ військовослужбовців та осіб, звільнених з військової служби, за висновками якої прийнято рішення про перенос дат зарахування на квартирному обліку.

Вказував, що 29 травня 2020 року рішенням житлової комісії Військової академії (м.Одеса) №10 за результатами інвентаризації облікових справ, було перенесено дату зарахування його на квартирний облік з 08 квітня 1993 року на 05 січня 1994 року.

Посилаючись на порушення своїх прав, позивач просив суд визнати незаконним та скасувати рішення житлової комісії №10 від 29 травня 2020 року та наказ начальника Військової академії (м. Одеса) №666 від 24 липня 2020 року в частині перенесення дати зарахування на квартирний облік полковника запасу ОСОБА_1 та членів його сім`ї, в загальну чергу з 05 січня 1994 року змістити на дату подачі рапорту 08 квітня 1993 року; зобов`язати житлову комісію (м. Одеса) поновити полковника ОСОБА_1 та членів його сім`ї на квартирному обліку (обліку осіб та членів їх сімей, які набули право та потребують поліпшення житлових умов шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання (загальна черга) з 08 квітня 1993 року.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 02 листопада 2021 року позов задоволено.

Визнано незаконним та скасовано наказ начальника Військової академії (м. Одеса) №666 від 24 липня 2020 року в частині зарахування полковника запасу ОСОБА_1 зі складом сім`ї три особи (він, дружина, донька - 1994 року народження) в загальну чергу з 05 січня 1994 року, проживання на житловій площі по найму (п. 4 ст. 34 ЖК України), в списки позачергового одержання жилої площі з 25 грудня 2007 року, як звільненого з військової служби у запас за скороченням штатів (п. 9 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей) та змістити на дату подачі рапорту 08 квітня 1993 року.

Визнано незаконним та скасовано рішення житлової комісії №10 від 29 травня 2020 року в частині перенесення дати зарахування на квартирний облік полковника запасу ОСОБА_1 та членів його сім`ї в загальний список черговості отримання жилої площі з 08 квітня 1993 року на дату прописки (реєстрації) у м. Одеса 05 січня 1994 року (ст.15 «Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР) та змістити на дату подачі рапорту 08 квітня 1993 року.

Зобов`язано житлову комісію (м. Одеса) поновити полковника ОСОБА_1 та членів його сім`ї на квартирному обліку (обліку осіб та членів їх сімей, які набули право та потребують поліпшення житлових умов шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання (загальна черга) з 08 квітня 1993 року.

Стягнуто з Військової академії (м. Одеса) на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнуто з Військової академії (м. Одеса) на користь держави судовий збір в розмірі 1816 (тисяча вісімсот шістнадцять) гривень 00 копійок.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник Житлової комісії Військової академії (м. Одеса) Гуцалюк Роман Сергійович подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 02 листопада 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 12.09.2023 року замінено третю особу Квартирно-експлуатаційний відділ м.Одеса на Одеське квартирно-експлуатаційне управління.

У частині першій статті 130 ЦПК України зазначено, що у випадку відсутності в адресата офіційної електронної адреси судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки.

Аналіз частини шостої статті 128, частини першої статті 130 ЦПК України дає підстави для висновку, що судова повістка надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи лише у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси (Постанова Верховного Суду від 08.05.2023 року у справі № 201/9898/19).

У постанові Верховного Суду від 20 січня 2023 року у справі № 465/6147/18 сформульовано висновок про те, що якщо учасник надав суду електронну адресу (хоча міг цього і не робити), зазначивши її у заяві (скарзі), то потрібно припустити, що учасник справи бажає, принаймні не заперечує, щоб ці засоби комунікації використовувалися судом. Це, в свою чергу, покладає на учасника справи обов`язок отримувати повідомлення і відповідати на них. З огляду на це, суд, який комунікує з учасником за допомогою повідомлених ним засобів, діє правомірно і добросовісно. Тому потрібно виходити з «презумпції обізнаності»: особа, якій адресовано повідомлення суду через такі засоби комунікації, знає або принаймні повинна була дізнатися про повідомлення.

Як вбачається з матеріалів справи позивач ОСОБА_1 у поданій ним до суду першої інстанції позовній заяві в якості засобу комунікації з ним зазначив адресу електронної пошти та номер телефону мобільного зв`язку.

Відповідач - Житлова комісія Військової академії (м. Одеса) будучи юридичною особою має адресу електронної пошти.

Будучи в розумінні ст. ст. 128, 130 ЦПК України належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи на 12.09.2023 року на 14:00 годину, сторони до суду не з`явились, причини неявки не повідомили, заяв про відкладення судового засідання не подавали.

Третя особа без самостійних вимог Одеське квартирно-експлуатаційне управління Командування Сил логістики Збройних Сил України в особі представника подало до Одеського апеляційного суду заяву, в якій просило провести судове засідання з розгляду апеляційної скарги Житлової комісії Військової академії (м. Одеса) без участі Одеського квартирно-експлуатаційного управління Командування Сил логістики Збройних Сил України.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Оскільки поважність причин відсутності сторін на судовому засіданні 12.09.2023 року о 14-00 г. апеляційним судом не встановлено, приймаючи до уваги, що апелянт реалізував своє право на викладення відповідних аргументів в апеляційній скарзі та в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи, підстав для відкладення розгляду справи не має, оскільки основною підставою для перенесення є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Схожі за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду у справі № 361/8331/18.

За таких обставин, колегія суддів не знаходить підстав для відкладення розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наведених у цій постанові підстав.

Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч.1 п.4 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1. 2, 4 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Якщо судом першої інстанції ухвалено законне і обґрунтоване рішення, смерть фізичної особи - сторони у спорі чи припинення юридичної особи - сторони у спорі, що не допускає правонаступництва, після ухвалення такого рішення не може бути підставою для застосування вимог частини першої цієї статті.

У разі закриття судом апеляційної інстанції провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 цього Кодексу суд за заявою позивача в порядку письмового провадження постановляє ухвалу про передачу справи до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. У разі наявності підстав для підсудності справи за вибором позивача у його заяві має бути зазначено лише один суд, до підсудності якого відноситься вирішення спору.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Задовольняючи позов, визнаючи незаконним та скасовуючи наказ начальника Військової академії (м. Одеса) № 666 від 24 липня 2020 року в частині зарахування полковника запасу ОСОБА_1 зі складом сім`ї три особи (він, дружина, донька - 1994 року народження) в загальну чергу з 05 січня 1994 року, проживання на житловій площі по найму (п. 4 ст. 34 ЖК України), в списки позачергового одержання жилої площі з 25 грудня 2007 року, як звільненого з військової служби у запас за скороченням штатів (п. 9 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей) та змістити на дату подачі рапорту 08 квітня 1993 року; визнаючи незаконним та скасовуючи рішення житлової комісії №10 від 29 травня 2020 року в частині перенесення дати зарахування на квартирний облік полковника запасу ОСОБА_1 та членів його сім`ї в загальний список черговості отримання жилої площі з 08 квітня 1993 року на дату прописки (реєстрації) у м. Одеса 05 січня 1994 року (ст.15 «Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР) та змістити на дату подачі рапорту 08 квітня 1993 року, зобов`язуючи житлову комісію (м. Одеса) поновити полковника ОСОБА_1 та членів його сім`ї на квартирному обліку (обліку осіб та членів їх сімей, які набули право та потребують поліпшення житлових умов шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання (загальна черга) з 08 квітня 1993 року, стягуючи з Військової академії (м. Одеса) на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок, стягуючи з Військової академії (м. Одеса) в дохід держави судовий збір в розмірі 1816 (тисяча вісімсот шістнадцять) гривень 00 копійок, суд першої інстанції виходив з того, що дії житлової комісії Військової академії (м. Одеса) при прийнятті рішення щодо перенесення дати зарахування на квартирний облік позивача та членів його сім`ї є незаконними та необґрунтованими, які порушують права позивача.

Проте повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можна.

Судом встановлено, з матеріалів справи вбачається, що:

29 травня 2020 року житловою комісією Військової академії (м. Одеса) на підставі п.2 наказу Міністра оборони України від 31 липня 2018 року № 380 було вирішено внести наступні зміни в квартирний облік військовослужбовців академії і осіб, звільнених у попередні роки з військової служби із залишенням на квартирному обліку, які перебувають на обліку в житловій комісії Військової академії (м. Одеса): а саме перенести дати зарахування на квартирний облік полковника запасу ОСОБА_1 в загальний список черговості отримання жилої площі з 08 квітня 1993 року на дату прописки (реєстрації) у м. Одеса 05 січня 1994 року (ст.15 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР); в позачерговий список отримання жилої площі з 10 грудня 2007 року на дату засідання житлової комісії Одеського інституту Сухопутних військ -25 грудня 2007 року, де було прийняте рішення про взяття на облік (ст.22 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР) рішенням житлової комісії Військової академії від 29 травня 2020 року, що підтверджено витягом з протоколу №10 засідання житлової комісії Військової академії від 29 травня 2020 року (а.с.14-15).

Наказом начальника Військової академії(м. Одеса) від 24 липня 2020 року № 666 полковника запасу ОСОБА_1 зі складом сім`ї 3 особи (він, дружина, донька 1994 року народження) було зараховано в загальну чергу з 05 січня 1994 року, проживання на житловій площі по найму (п.4 ст.34 ЖК України), в списки позачергового одержання жилої площі з 25 грудня 2007 року, як звільненого з військової служби у запас за скороченням штатів (п. 9 ст.12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей) (а.с.13).

Колегія суддів виходить з такого.

Стаття 124 Конституції України визначає, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України, судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

При визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

У частині першій статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

При цьому статтею 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір (пункт 1 частини першої статті 4 КАС України).

Публічно-правовий спір - це, зокрема, спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (пункт 2 частини першої статті 4 КАС України).

Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Отже, до справ адміністративної юрисдикції процесуальний закон відніс публічно-правові спори, ознакою яких є не лише особливий суб`єктний склад, але і їх виникнення з приводу виконання чи невиконання суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім спорів, для яких закон установив інший порядок судового вирішення. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме у тих правовідносинах, в яких виник спір.

Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. Тоді як приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації (абзац другий частини другої статті 1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»).

Позивач у цій справі звернувся з позовом до Житлової комісії Військової академії (м. Одеса) про визнання незаконним та скасування рішення житлової комісії від 29.05.2020 року та зобов`язання поновити позивача та членів його сім`ї на квартирному обліку з 04.04.1993 року.

На час прийняття житловою комісією Військової академії (м. Одеса) оскаржуваного рішення забезпечення жилими приміщеннями військовослужбовців ЗС України (крім військовослужбовців строкової служби), а також осіб, звільнених в запас або відставку, що залишилися перебувати після звільнення з військової служби на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання, та членів їх сімей, у тому числі членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли), зникли безвісти під час проходження військової служби, що перебувають на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов, а також на час звернення позивача з позовом до суду і постановлення судом оскарженого рішення по суті заявлених вимог, регулювала Інструкція, затверджена Наказом № 380, що діяв у редакції від 31 липня 2018 року.

Для ведення обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання, виплати грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення, надання та використання службової жилої площі, обліку військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовими жилими приміщеннями (службовою житловою площею), ведення оперативного обліку службових житлових приміщень в апараті МО України, в Генеральному штабі ЗС України, у інших органах військового управління та військових частинах, вищих військових навчальних закладах і військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти, установах та організаціях ЗС України, а також у військових прокуратурах утворюються житлові комісії. До житлових комісій військових частин також належать житлові комісії квартирно-експлуатаційних органів та військових комісаріатів, які утворюються для ведення у встановленому порядку обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання, або виплати грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення особами з числа звільнених із військової служби в запас або відставку (пункт 1 Розділу ІІ Інструкції, затвердженої Наказом № 380).

Житлова комісія військової частини (об`єднана житлова комісія) має право приймати рішення щодо: взяття військовослужбовців та членів їх сімей на облік і зняття з обліку військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовими жилими приміщеннями (службовою жилою площею); взяття військовослужбовців та членів їх сімей на облік і зняття з обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання; надання військовослужбовцям та членам їх сімей службових жилих приміщень (службової житлової площі), жилих приміщень для постійного проживання або виплату грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення; зміни дати зарахування (перебування) на обліку військовослужбовців та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов, шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання; внесення змін до облікових справ військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання; перегляду раніше прийнятих рішень цією житловою комісією або в порядку правонаступництва (п. 7 Розділу ІІ Інструкції, затвердженої Наказом № 380).

Рішення житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії) оформлюється протоколом, підписується членами комісії, які були присутні на засіданні житлової комісії, та протягом двадцяти робочих днів затверджується командиром військової частини та оголошується в наказі (абзац перший пункту 8 Розділу ІІ Інструкції, затвердженої Наказом № 380).

Отже, у спірних правовідносинах, як за Інструкцією, затвердженою Наказом № 380, відповідач наділений повноваженнями приймати рішення, що впливають на можливість реалізації позивачем соціальних гарантій забезпечення жилими приміщеннями в силу його особливого статусу, визначеного Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», тобто внаслідок проходження ним публічної служби, різновидом якої є служба військова.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 будучи військовослужбовцем і маючи військове звання полковник був звільнений у запас за п. 63 підпунктом «г» (у зв`язку зі скороченням штатів) з правом носіння форменого одягу) на підставі наказу міністра оборони України № 1389 від 10 грудня 2007 року. Вислуга років позивача на час звільнення становить 23 роки 04 місяця (а. с.43).

Відповідно до абзацу 4 частини першої статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їхніх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їхнім бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла. На виконання приписів статті 12 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» постановою КМУ від 03.08.2006 року № 1081 затверджено Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями.

Згідно з пунктом 3 Порядку військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їхніх сімей надається житло для постійного проживання. Забезпечення військовослужбовців та членів їхніх сімей житлом для постійного проживання провадиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного із числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту для спорудження (купівлі) житла.

Порядок передбачає також і випадки, коли військовослужбовці знімаються з обліку, а саме в разі: 1) поліпшення житлових умов, унаслідок чого відпала потреба в наданні житла; 2) засудження військовослужбовця до позбавлення волі на строк понад шість місяців, крім умовного засудження; 3) звільнення з військової служби за службовою невідповідністю у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем; 4) подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік; 5) в інших випадках, передбачених законодавством (пункт 30 Порядку).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 жовтня 2021 року в справі № 638/1341/20 (провадження № 61-4777св21) зазначено, що «пунктом 30 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями (в редакції, чинній на момент зняття позивача з обліку) передбачено, що військовослужбовці знімаються з обліку у разі: поліпшення житлових умов, внаслідок чого відпала потреба в наданні житла; засудження військовослужбовця до позбавлення волі на строк понад шість місяців, крім умовного засудження; звільнення з військової служби за службовою невідповідністю, у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем; подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік; в інших випадках, передбачених законодавством. Аналіз зазначених норм закону дає підстави зробити висновок про те, що військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та члени їх сімей мають право на отримання житла, а отже, і на залишення на обліку до отримання ними житла, в тому числі і у разі звільнення в запас чи відставку, крім випадків, передбачених пунктом 30 Порядку.

Крім того, відповідно до абзацу 1 пункту 2.16 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 30 листопада 2011 року № 737 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 січня 2012 року за № 24/20337 (діючої на момент звільнення позивача з військової служби), військовослужбовці, які перебувають на обліку, під час звільнення з військової служби в запас або відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, за неможливості використання на військовій службі, а також після закінчення строку контракту при досягненні 20 років вислуги на військовій службі в календарному обчисленні, залишаються (за їх бажанням) на обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду за останнім місцем проходження служби, а в разі розформування військової частини - у військовому комісаріаті і КЕВ (КЕЧ) району, на території обслуговування яких знаходилася розформована військова частина, та користуються правом позачергового одержання житла. Згідно з пунктом 2.18 цієї ж Інструкції військовослужбовці та особи, звільнені з військової служби, знімаються з обліку за місцем служби (за місцем звільнення з військової служби) у разі: поліпшення житлових умов, унаслідок чого зникла потреба в наданні житла; переміщення військовослужбовця до нового місця служби в інший населений пункт; звільнення з військової служби за підставами, які не зазначені в абзаці 1 пункту 2.16 цього розділу; подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік; звільнення в запас або відставку до досягнення 20 років вислуги на військовій службі особами, які зараховані на облік після 01 січня 2005 року (крім випадків, вказаних у пункті 2.17 цього розділу); обрання для місця проживання іншого населеного пункту особами, які звільнені у запас або у відставку; в інших випадках, передбачених законодавством. Отже, наведені норми цієї Інструкції також передбачають підстави для залишення позивача на обліку громадян, потребуючих поліпшення житлових умов, з огляду на його звільнення у запас у зв`язку з закінченням строку дії контракту та наявністю у нього більше 20 років календарної вислуги».

Системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та члени їх сімей мають право на отримання житла, а, отже, і на залишення на обліку до отримання ними житла, в тому числі, і у разі звільнення в запас чи відставку, крім випадків, передбачених пунктом 30 Порядку.

Аналогічні правові позиції викладені у постановах Верховного Суду від 17 березня 2020 року у справі № 487/5835/17, від 01 квітня 2020 року у справі № 638/5769/18, від 08 квітня 2020 року у справі № 683/2197/18 та від 19 травня 2020 року у справі №683/2198/18, від 23 жовтня 2021 року у справі №295/11871/19, від 13 грудня 2021 року у справі №359/9212/19.

На підставі викладеного колегія суддів доходить висновку про те, що даний спір військовослужбовця, який звільнений у запас за скороченням штатів, який на час звільнення мав вислугу понад 23 роки, щодо реалізації цього права слід розглядати за правилами тієї юрисдикції, яка вирішує спори з приводу проходження публічної служби (аналогічно, як і спори, пов`язані з реалізацією інших соціальних гарантій (пільг), визначених для військовослужбовців).

Таким чином, вирішуючи справу по суті заявлених вимог у цивільному судочинстві, суд першої інстанції не врахував, що даний спір є спором з приводу проходження позивачем військової служби як різновиду служби публічної, і тому належить до юрисдикції адміністративних судів.

Аналогічні правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.06.2022 року у справі № 362/643/21 (провадження № 14-32цс22) та у постановах Верховного Суду від 14.07.2022 року у справі № 359/10656/18 (провадження № 61-11574св20), від 14.09.2022 року у справа № 331/3641/21 (провадження № 61-5521св21), від 09.11.2022 року у справі № 336/4583/21 (провадження № 61-7337св22), від 18.01.2023 року у справі № 389/3690/21 (провадження № 61-9563св22), від 21.12.2022 року у справі № 389/3653/21(провадження № 61-9552св22), від 08.02.2023 року у справі № 389/3662/21 (провадження № 61-9553св22).

Враховуючи наведене рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 02.11.2021 року підлягає скасуванню, а провадження у справі - закриттю, оскільки спір підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Згідно частини першої статті 256 ЦПК України якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що розгляд даної справи відноситься до юрисдикції Одеського окружного адміністративного суду.

Крім того, колегія суддів роз`яснює ОСОБА_1 про наявність у нього права, протягом десяти днів з дня отримання ним відповідного судового рішення, звернутися до Одеського апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 255, 374, 377, 381 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника Житлової комісії Військової академії (м. Одеса) Гуцалюка Романа Сергійовича задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 02 листопада 2021 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Житлової комісії Військової академії (м. Одеса), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Квартирно-експлуатаційний відділ м. Одеса (правонаступник Одеське квартирно-експлуатаційне управління) про визнання рішення незаконним та поновлення на квартирному обліку - закрити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний тест ухвали складений: 15.09.2023 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: О.В. Князюк

С.О. Погорєлова