ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7002/23 Справа № 202/3235/22 Суддя у 1-й інстанції - Слюсар Л.П. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Барильської А.П.,

суддів Зайцевої С.А., Максюти Ж.І.,

за участю секретаря Ніколиної А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на заочне рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 02 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Індустріальний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про виключення з актового запису про народження дитини відомостей про батька, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 ), третя особа: Індустріальний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), про виключення відомостей з актового запису про народження дитини відомостей як батька.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 22 березня 2019 року сторони зареєстрували шлюб. В подальшому відповідачем було змінено прізвище з ОСОБА_3 на ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідачка народила сина ОСОБА_5 , та 11 вересня 2019 року зареєструвала його в Індустріальному районному у місті Дніпрі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №310.

На момент народження дитини та здійснення актового запису в книзі громадянського стану про народження позивач був впевнений, що він дійсно є його біологічним батьком і жодних сумнівів щодо даного твердження він не мав, оскільки був впевнений у вірності своєї дружини.

Починаючи з 25 квітня 2020 року він з відповідачкою не проживав разом та не підтримував шлюбних відносин. Як позивачу стало відомо згодом, відповідачка розпочала нові відносини з іншим чоловіком, перебуваючи в шлюбі.

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 29 січня 2021 року шлюб між сторонами розірвано.

Батьком народженої дитини, згідно до ч.1 ст.122 СК України, було записано позивача. Однак, після розірвання шлюбу відповідачка постійно наголошує, що позивач не є батьком дитини. Позивачем було запропоновано відповідачці провести генетичну експертизу щодо встановлення батьківства, але відповідачка відмовилась (а.с.3-6).

Заочним рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 02 червня 2023 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено (а.с.104-107).

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на те, що судом першої інстанції не здійснено всіх можливих процесуальних заходів щодо проведення судової молекулярно-генетичної експертизи, що позбавило його довести факт відсутності батьківства щодо малолітнього сина відповідачки, та що в категорії таких справ є основним доказом (а.с.111-116).

ОСОБА_6 відзиву на апеляційну скаргу, в порядку ст. 360 ЦПК України не подавала.

18 вересня 2023 року через канцелярію суду ОСОБА_6 подала заяву, в якій вимоги апеляційної скарги визнала повністю, зазначивши, що позивач ОСОБА_1 дійсно не є біологічним батьком її сина ОСОБА_5 , тому вона не заперечує проти позовних вимог щодо виключення ОСОБА_1 , як батька, з актового запису про народження її сина. При цьому зазначила, що відмовилась від проведення експертизи задля спростування батьківства позивача щодо малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 через релігійні переконання.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 22 березня 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 був зареєстрований шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, виданого Індустріальним районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 105.

ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_5 , що підтверджується актовим записом про народження №310, згідно якого батьками дитини є: ОСОБА_1 та ОСОБА_8 .

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 29 січня 2021 року шлюб між ОСОБА_8 до ОСОБА_1 розірвано.

Ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 25 жовтня 2022 року за клопотанням позивача для встановлення батьківства ОСОБА_1 у відношенні дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , була призначена судово-генетична експертиза, однак 24 лютого 2023 року матеріали цивільної справи повернені суду без виконання, в зв`язку з неявкою громадянки ОСОБА_8 разом з дитиною 19 грудня 2022 року та неявкою обох сторін 16 січня 2023 року на експертизу.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що судово-генетична експертиза не була проведена внаслідок ухилення обох сторін від її проведення, крім того в судому засіданні встановлено, про що зазначив сам позивач, що між сторонами тривалий час існує конфліктна ситуація щодо зустрічі батька з дитиною, сплати аліментів, та є заборгованість по аліментам, тому в інтересах дитини судом визнано відсутність достатніх доказів доводів позивача.

Перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Частинами 1,3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 51 Конституції України, ч.ч. 2,3 ст. 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Згідно з ст. 7 Конвенції про права дитини, дитина, наскільки це можливо, має право знати своїх батьків.

Статтею 121 СК України визначено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 122 СК України, дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу походить від подружжя.

Особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 СК України, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження (частини перша та друга статті 136 СК України).

Не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком (згідно із частиною п`ятою статті 136 СК України).

Внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав (частина перша статті 22 Закону України від 01 липня 2010 року № 2398-VI "Про державну реєстрацію актів цивільного стану").

Відповідно до пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" у судовому порядку батьківство може бути оспорено як у випадках, коли в Книзі реєстрації народжень батьками дитини записано осіб, які перебували у шлюбі між собою (статті 122, 124 СК України), так і тоді, коли при реєстрації народження дитини її батьком на підставі спільної заяви батьків або заяви чоловіка, котрий визнавав себе батьком, записано особу, яка не перебувала у шлюбі з матір`ю дитини (статті 126, 127 СК України.

Згідно із пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (стаття 136 СК України), - шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини.

Законодавством передбачено певні обов`язки батьків щодо їх дитини, а також необхідність приймати судові рішення з урахуванням найкращих інтересів дитини, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, інших осіб. Задоволення позову позивача призведе до скасування відповідних зобов`язань позивача перед дитиною.

За приписами частини п`ятої статті 136 СК України для відмови в позові з цієї підстави в ході судового розгляду перевірці підлягають обставини чи особа, яка оспорює батьківство, знала в момент реєстрації себе батьком дитини, що не є батьком дитини, або за встановленими обставинами справи не могла про це не знати. Відповідно, з урахуванням вимог частини третьої статті 12 ЦПК України на позивача покладається тягар доведення, що він не є біологічним батьком дитини, а відповідач у справі повинна довести належними та допустимими доказами, що позивач в момент реєстрації себе батьком дитини знав, що не є батьком дитини, або за встановленими обставинами справи не міг про це не знати.

Такого правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 20 березня 2019 року у справі № 127/25686/17 (провадження № 61-43951св18), від 06 травня 2020 року у справі №641/2867/17-ц (провадження № 61-38660св18), від 22 грудня 2020 року у справі №127/25686/17 (касаційне провадження № 61-13452св19), від 05 лютого 2021 року в справі №615/483/20 (касаційне провадження № 61-17337св20), від від 11 січня 2023 року у справі №172/1206/21.

Колегія суддів зазначає, що відповідач не надала суду належних та допустимих доказів на спростування того, що позивач ОСОБА_1 , будучи в зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_8 , яка в період шлюбу народила дитину, не був впевнений в своєму батьківстві та не знав що він не є біологічним батьком народженої дитини, внаслідок чого був зареєстрований, за вимогами ст. 122 Сімейного кодексу України, батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Лише після розірвання шлюбу у січні 2021 року відповідач йому повідомила, що він не є біологічним батьком дитини.

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень статті 212 ЦПК України, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. У разі коли ухилення сторони у справі зазначеної категорії від участі в експертизі або від подання необхідних матеріалів, документів тощо унеможливлює її проведення, суд відповідно до статті 146 ЦПК України може визнати факт, для з`ясування якого її було призначено, або відмовити в його визнанні (залежно від того, хто зі сторін ухиляється, а також яке значення має для них ця експертиза).

Як вбачається із матеріалів справи, судом першої інстанції ухвалою від 25 жовтня 2022 року за клопотанням позивача для встановлення батьківства ОСОБА_1 у відношенні дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , була призначена судово-генетична експертиза, однак 24 лютого 2023 року матеріали цивільної справи повернені до суду без виконання, в зв`язку з неявкою громадянки ОСОБА_8 разом з дитиною 19 грудня 2022 року та неявкою обох сторін 16 січня 2023 року на експертизу.

При цьому позивач не підтримав заявлене в апеляційній скарзі клопотання про проведення судової генетичної експертизи для встановлення його батьківства відносно малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , посилаючись на подану відповідачкою ОСОБА_6 до суду апеляційної інстанції 18.09.2023 року заяву щодо визнання позовних вимог ОСОБА_1 та визнання факту відсутності у ОСОБА_1 біологічного батьківства відносно її малолітнього сина ОСОБА_5 та відмову у проведенні експертизи.

При розгляді апеляційною інстанцією апеляційної скарги ОСОБА_1 колегія суддів вважає підтвердженими позовні вимоги матеріалами справи, особистою заявою відповідачки ОСОБА_6 , поданої до Дніпровського апеляційного суду 18 вересня 2023 року про те, що відповідачка відмовилася від проведення генетичної експертизи та підтвердила факт щодо відсутності батьківства позивача щодо її сина, що є підставою для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , зважаючи на те, що відповідно до положень ст. 212 ЦПК України жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 щодо зобов`язання Індустріального відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), колегія суддів приходить до висновку, що така вимога не підлягає задоволенню, оскільки судове рішення про виключення відомостей про батьківство ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з актового запису №310 складеного 11 вересня 2019 року Індустріальним районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , само по собі є підставою для здійснення таким реєстраційним органом змін в актовому записі про народження дитини та не потребує окремого зобов`язання на вчинення дій, які входять до безпосередніх повноважень такого реєстраційного органу.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на встановлені обставини колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції хоча дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду - скасуванню з ухваленням нового рішення про часткрове задоволення позову.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом судового рішення підлягають розподілу, враховуючи часткове задоволення апеляційної скарги, а тому, на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 належить стягнути судовий збір, сплаченим за подання позовної заяви у розмірі 992,40 грн. та за подання апеляційної скарги у розмірі 1488,60 коп., а всього 2481 грн..

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02 червня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Індустріальний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про виключення з актового запису про народження дитини відомостей про батька задовольнити частково.

Виключити відомості про батьківство ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з актового запису №310 складеного 11 вересня 2019 року Індустріальним районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , судовий збір у розмірі 2481 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 25 вересня 2023 року.

Головуючий: А.П.Барильська

Судді: С.А.Зайцева

Ж.І.Максюта