ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6193/23 Справа № 185/3251/23 Суддя у 1-й інстанції - Юдіна С.Г. Суддя у 2-й інстанції - Канурна О. Д.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Канурної О.Д.,

суддів: Космачевської Т.В., Халаджи О.В.,

розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 травня 2023 року у справі №185/3251/23 за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок нещасного випадку на виробництві(суддя першої інстанції Юдіна С.Г.), -

В С Т А Н О В И В:

03 березня 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок нещасного випадку на виробництві.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те, що він тривалий час знаходився у трудових відносинах з ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля». За час роботи на підприємстві відповідача з ним стався нещасний випадок. Відповідно до акту форми Н-1/п основною причиною настання нещасного випадку є: незадовільний технічний стан засобів виробництва (наявність дефекту у порталі комбайна УКД 200-500, що спричинено браком лиття металу, який має дефект у вигляді утворення розриву тіла затверділої виливки (холодної тріщини). Комісія вирішила, що нещасний випадок пов`язаний з виробництвом.

Згідно з довідкою МСЕК від 01.04.2022 року позивачу первинно визначено ступінь втрати професійної працездатності 80%, встановлено 2 групу інвалідності.

Позивач вважає, що внаслідок неналежного виконання відповідачем вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці, йому повинна бути відшкодована моральна шкода, оскільки порушено та порушуються його нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості вести повноцінний спосіб життя, постійно відчуває біль, фізичні страждання, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Крім того, внаслідок отриманої травми він постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості.

На підставі наведеного позивач просив суд стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди 245000,00 грн.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 травня 2023 року позовну заяву позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок нещасного випадку на виробництві, задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я внаслідок нещасного випадку 120000,00 гривень з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів. В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь держави судовий збір у розмірі 1200,00 грн.

Не погодившись з указаним рішенням суду, ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить змінити рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 травня 2023 року в частині стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 120000,00 грн. та судового збору 1200,00 грн., зменшивши розмір моральної шкоди до 80000,00 грн. з відрахуванням податків та обов`язкових платежів, розстрочивши виконання рішення на чотири місяці рівними частинами з граничною щомісячною виплатою в останній робочий день місяця; в іншій частині рішення суду залишити без змін.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення суду винесено з порушенням норм матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач - ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» зазначив, що судом першої інстанції не взято до уваги, що у деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. При цьому обгрунтування позивача щодо фізичних та моральних страждань належними та допустимими доказами не підтверджені. Позивач не зазначив, у якому закладі проходив лікування, не конкретизував у чому виразилося позбавлення його нормальних життєвих зв`язків.

Також апелянт зазначив про те, що індивідуальна програма реабілітації інвалідів, видана МСЕК, позивачем не надана, тому слід вважати, що йому не встановлена психолого-педагогічна реабілітація, що означає, що наслідки виробничої травми, які виникли у позивача, не є психотравмувальними для нього.

Крім того, відповідач в апеляційній скарзі посилається на те, що судом першої інстанції залишено поза увагою причини нещасного випадку, що стався з позивачем. При тому, що відповідно до акту розслідування нещасного випадку порушення прав працівника ОСОБА_1 з боку підприємства не встановлено.

Судом, на думку апелянта, не визначено відсутність інших хвороб, що впливають на фізичний стан позивача. А позивачем не надано розрахунку суми відшкодування йому моральної шкоди.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 01 червня 2023 року цивільна справа витребувана з суду першої інстанції.

09 червня 2023 року матеріали цивільної справи надійшли до Дніпровського апеляційного суду.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 12 червня 2023 року апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 квітня 2023 року залишено без руху з підстав несплати судового збору.

Ухвалами Дніпровського апеляційного суду від 22 червня 2023 року відкрито провадження у даній справі та надано сторонам строк для надання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду.

Копію ухвали про відкриття провадження та повідомлення про призначення справи представник апелянта та представник позивача отримали 22 червня 2023 року на їх електронні адреси.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Як передбачено ч. 3 вказаної вище статті, розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З позовної заяви вбачається, що ціна позову становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому апеляційну скаргу слід розглядати без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши головуючого суддю, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно частини 2 вказаної вище статті, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 1 статті 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно з записами у трудовій книжці ОСОБА_1 працював на підприємствах ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля».

Під час роботи на підприємстві відповідача 18.12.2021 року з позивачем стався нещасний випадок.

Згідно з актом спеціального розслідування нещасного випадку, гострого професійного захворювання (отруєння), аварії, що стався 18.12.2021 року о 08.35 год., позивачу було встановлено діагноз: політравма. Закрита черепно-мозкова травма. Струс головного мозку. Перелом нижньої щелепи праворуч. Забій м`яких тканин обличчя. Забій грудної клітини. Відкритий перелом ліктьової кістки з вивихом голівки променевої кістки правого передпліччя (стан після оперативного втручання від 18.12.2021 року).

Згідно з довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серія 12 ААА № 065440 ОСОБА_1 01.04.2022 року первинно встановлено ступінь втрати професійної працездатності 80%.

Довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія ААВ № 149592 ОСОБА_1 01.04.2022 року первинно встановлена друга група інвалідності з 01.04.2022 року, причина інвалідності-трудове каліцтво.

11.04.2022 року ОСОБА_1 був звільнений з роботи у зв`язку з невідповідністю виконуваної роботи внаслідок стану здоров`я, що перешкоджає продовженню роботи, згідно п. 2 ст. 40 КЗпП України.

Право позивача на відшкодування моральної шкоди виникло з дня первинного встановлення йому висновком МСЕК стійкої втрати працездатності.

Доводи апеляційної скарги відповідача - Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про ненадання позивачем належних доказів спричинення йому відповідачем моральної шкоди колегією суддів вважаються безпідставними з огляду на наступне.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі ст. 4 Закону України «Про охорону праці», державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Відповідно до частин 1, 3 ст.13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Так, відповідно до ч.ч. 1-4 ст.153 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників.

Відповідно до вимог ст. 173 КЗпП України, шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Водночас, пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема: виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

При заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона.

Матеріалами справи встановлено, що втрата позивачем професійної працездатності пов`язана з нещасним випадком, який стався з ним на підприємстві відповідача у зв`язку з порушенням технологічного процесу, а саме - незадовільний технічний стан засобів виробництва (наявність дефекту у порталі комбайна УКД200-500, що спричинено браком лиття металу, який має дефект у вигляді утворення розриву тіла затверділої виливки (холодної тріщини), тому відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди покладається на роботодавця (підприємство).

Так, актом спеціального розслідування нещасного випадку позивачу було встановлено діагноз: політравма, закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, перелом нижньої щелепи праворуч, забій м`яких тканин обличчя, забій грудної клітини, відкритий перелом ліктьової кістки з вивихом голівки променевої кістки правого передпліччя (стан після оперативного втручання від 18.12.2021 року).

Причиною нещасного випадку, відповідно до п.5 акту, зазначено незадовільний технічний стан засобів виробництва (наявність дефекту у порталі комбайна УКД200-500, що спричинено браком лиття металу, який має дефект у вигляді утворення розриву тіла затверділої виливки (холодної тріщини).

Відповідно до п. 7 акту комісією зі спеціального розслідування встановлено, що нещасний випадок з ОСОБА_1 пов`язаний з виробництвом.

Враховуючи експлуатацію підприємством відповідача технічного обладнання, яке знаходиться у незадовільному стані, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про наявність вини відповідача у заподіянні позивачу моральної шкоди внаслідок ушкодження здоров`я через нещасний випадок на виробництві.

Тим самим спростовуються доводи апеляційної скарги відповідача про відсутність доказів спричинення ОСОБА_1 моральної шкоди.

Також неспроможними є посилання в апеляційній скарзі на те, що позивачем не зазначено, де він проходив лікування, оскільки висновків суду вони не спростовують.

На підставі наведеного вище апеляційний суд вважає необгрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що відповідно до акту розслідування нещасного випадку порушення прав працівника ОСОБА_1 з боку підприємства не встановлено.

Доводи апелянта про те, що за відсутності у матеріалах справи доказів зміни психічного стану позивача підстави для ствердження про заподіяння йому моральної шкоди відсутні, апеляційним судом вважаються такими, що не можуть бути підставою для скасування законного та обгрунтованого рішення з огляду на таке.

Частиною 1 статті 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Як вбачається із частини 1 статті 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Відповідно до частини 1 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно з частиною 3 вказаної вище статті, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як вбачається із частини 2 вказаної вище статті, ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 1 статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до частини 2 вказаної вище статті, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 3 вказаної вище статті передбачено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Як вбачається із частини 1 статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно з частиною 2 вказаної вище статті, питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

До юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Отже, Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду.

Спростовуються доводи апеляційної скарги відповідача щодо не доведення позивачем позовних вимог, оскільки, факт заподіяння моральної шкоди позивачу у зв`язку з нещасним випадком на виробництві підтверджується тим, що він час від часу змушений проходити лікування та періодичні обстеження, переносить щоденний фізичний біль та моральні страждання, позбавлений нормальних життєвих зв`язків, у зв`язку з тим, що наслідки захворювання обмежують його життєву активність і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Крім того, згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Апеляційний суд вважає безпідставними посилання апелянта на те, що судом не визначено відсутність інших хвороб, що впливають на фізичний стан позивача, оскільки у даному випадку позов заявлено про відшкодування моральної шкоди позивачеві, завданої саме внаслідок нещасного випадку на виробництві.

Доводи відповідача про те, що позивачем не надано розрахунку суми відшкодування йому моральної шкоди є безпідставними з огляду на положення ст. 23 ЦК України, якими обумовлено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

05 грудня 2018 року Велика Палата Верховного у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) прийняла постанову, в якій зробила правовий висновок про те, що у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.

Слід зауважити, що право на відшкодування з урахуванням практики Європейського суду з прав людини повинно носити ефективний характер, і має на меті не тільки покриття шкоди завданої потерпілій стороні, а також є засобом попередження з боку відповідача вчинення порушень прав, отже має бути відчутним не тільки для позивача, але й для відповідача, що спонукало б відповідача вживати заходів щодо зміни практики нехтування положеннями законодавства.

Отже, з урахуванням того, що позивачу ОСОБА_1 встановлено стійку втрату професійної працездатності у розмірі 80% та визнано людиною з інвалідністю другої групи, що безумовно тягне за собою зміни у буденному житті позивача, колегія суддів дійшла висновку, що визначений судом першої інстанції розмір відшкодування моральної шкоди 120000,00 грн. не є завищеним та відповідає судовій практиці Великої Палати Верховного Суду при розгляді справи з аналогічними правовідносинами, є розумним, виваженим і справедливим у його ситуації.

Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що виходить за межі повноважень суду апеляційної інстанції.

Фактично всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді: О.Д.Канурна

Т.В.Космачевська

О.В. Халаджи