ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

12 вересня 2023 року

м. Харків

справа № 2-2792/10/03

провадження № 22-ц/818/1638/23

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.

за участю секретаря: Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач: Публічне акціонерне товариство "ОТП Банк",

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 адвоката Лабовкіна Олександра Олександровича на ухвалу Київського районного суду м.Харкова від 14 квітня 2010 року, постановлену під головуванням судді Діденка С.А.,-

в с т а н о в и в :

Публічне акціонерне товариство "ОТП Банк" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу.

У квітні 2010 році Публічне акціонерне товариство "ОТП Банк" подало заяву про забезпечення позову, в якій просило вжити заходи шляхом тимчасового обмеження відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у виїзді за кордон України - строком до повного погашення заборгованості за кредитним договором та накладення арешту на їх майно. Зазначаючи, що неприйняття мір щодо забезпечення позову може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду, у разі задоволення позовних вимог Банку.

Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 14 квітня 2010 року тимчасово обмежено громадян України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Московським МВ ХМУ УМВСУ в Харківській області 24.01.1997 р., ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт НОМЕР_3 , виданий Червонозаводським РВ УМВСУ в Харківській області 18.01.2002 р., ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , який зареєстрований а адресою АДРЕСА_2 у виїзді за кордон України стоком до повного погашення заборгованості за кредитним договором. Тимчасово вилучено у ОСОБА_1 , ОСОБА_2 паспорт громадянина України. Накладено арешт на майно (грошові кошти), що належать громадянину України ОСОБА_2 .

Заочним рішенням Київського районного суду м.Харкова від 25 травня 2010 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «ОТП Банк» в особі регіонального відділення АТ «ОТП Банк» в м. Харкові заборгованість за кредитним договором СL 703/183/2008 від 24.06.2008 р. у розмірі 287963,56 грн, суму сплаченого судового збору у розмірі 1700,00 грн та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120,00грн.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, представник ОСОБА_2 адвокат Лабовкін О.О. звернувся з апеляційною скаргою в якій просить ухвалу скасувати та відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що забезпечення позову шляхом обмеження у праві виїзду за межі України не передбачено ЦПК України, а тому не може бути застосовано у якості забезпечення позову. Зазначає, що обмеження у праві виїзду за межі України через наявність боргових зобов`язань, які особа не може виконати суперечить Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки заходи забезпечення позову є неспівмірними, чим порушено принцип пропорційності. Вказує, що ухвала суду першої інстанції постановлена передчасно, адже накладення обмеження у праві виїзду за межі України можливо лише на етапі виконання судового рішення, обмеження, застосовані до відповідачів є надмірно обтяжливими для них та неспівмірними і завданнями цивільного судочинства у справі.

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову у заявлений позивачем спосіб може зробити неможливим виконання рішення суду в майбутньому.

Проте погодитись з такими висновками суду в частині обмеження права виїзду ОСОБА_2 за кордон та вилучення паспорта громадянина України не можна.

Згідно ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

Аналогічні норми були передбачені ч.ч. 3, 4 ст. 2 ЦПК України в редакції, яка була чинною на день постановлення судом ухвали про забезпечення позову.

Відповідно до частини першої статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до положень ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Положеннями статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову. Одним із видів такого забезпечення є накладення арешту на майно, заборона вчиняти певні дії, тощо.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч.3 ст.150 ЦПК України).

За змістом статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Аналогічні норми були передбачені у ст. ст. 151, 152 ЦПК України в редакції, яка була чинною на день постановлення судом ухвали про забезпечення позову.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача (який може сховати майно, продати знищити або знецінити його), що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення. Забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який за час розгляду справи може приховати майно, продати, знищити чи знецінити його тощо.

Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Тобто, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлюються ухвалою суду, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Отже вжиття заходів забезпечення позову має бути співмірними з заявленими позовними вимогами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18, провадження № 14-729цс19, зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Аналіз наведених вище норм вказує на те, що наразі в цивільному процесуальному законодавстві відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження в порядку, передбаченому статтями 149-150 ЦПК України, застосувати заборону виїзду за межі України як спосіб забезпечення позову. Не було такої норми і у ст. 151 ЦПК України в редакції, яка була чинною на день постановлення оскарженої ухвали про забезпечення позову.

Відповідні правові висновки про неможливість забезпечення позову шляхом обмеження виїзду за кордон викладені у постановах Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 643/5842/16-ц, провадження № 61-47217св18 від 12 лютого 2020 року.

Судом встановлено, що позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідачів солідарно на користь Банку заборгованості за кредитним договором СL 703/183/2008 від 24.06.2008 року у розмірі 287 963,56 грн, суму сплаченого судового збору у розмірі 1700,00 грн та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120,00 грн.

Як на підставу вжиття заходів забезпечення позову позивач посилався на те, що неприйняття мір щодо забезпечення позову може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Враховуючи предмет спору, а також те, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно.

Разом з цим обраний ПАТ «ОТП Банк» спосіб забезпечення позову шляхом заборони виїзду за межі України та вилучення паспорту громадянина України не відповідає вимогам наведених норм цивільного процесуального права.

За таких обставин підстав для задоволення заяви про забезпечення позову в цій частині не вбачається.

Доводи апеляційної скарги частково спростовують висновки суду першої інстанції.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що співмірним, необхідним і достатнім заходом забезпечення позову у спірних правовідносинах є вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно (грошові кошти), що належать ОСОБА_2 .

Що стосується іншого учасника справи, а саме ОСОБА_1 , ухвала суду першої інстанції в цій частині судом апеляційної інстанції не переглядається на підставі вимог ст. 367 ЦПК України щодо меж апеляційного розгляду справи.

За таких обставин ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у забезпеченні позову в частині обмеження права на виїзд за кордон апелянта та пов`язаним з цим вилученням паспорта, оскільки обраний спосіб забезпечення позову шляхом заборони виїзду за кордон України з вилученням паспорта не відповідає вимогам норм цивільного процесуального права та є непропорційним втручанням у конституційне право на вільне пересування. Ухвала суду першої інстанції в частині вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно (грошові кошти) є співмірним, необхідним і достатнім заходом забезпечення позову у спірних правовідносинах.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Лабовкіна Олександра Олександровича задовольнити частково.

Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 14 квітня 2010 року скасувати в частині: тимчасового обмеження ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт НОМЕР_3 , виданий Червонозаводським РВ УМВСУ в Харківській області 18.01.2002 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , який зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 у виїзді за кордон України стоком до повного погашення заборгованості за кредитним договором та тимчасового вилучення у ОСОБА_2 паспорта громадянина України.

Заяву Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» в цій частині залишити без задоволення.

В іншій частині ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 14 квітня 2010 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова

Повний текст судового рішення виготовлено 13.09.2023 року.