печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2023 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Бусик О.Л.

при секретарі судових засідань - Дибі І.Б.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ТОВ «Фінансова компанія «Поліс»

розглянувши у відкритому судовому засідання в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» про визнання припиненим зобов`язання,-

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернулась в суд з даним позовом.

В обґрунтування позовних вимог вказувала, що 11 серпня 2008 року між ОСОБА_1 та ВАТ «ВТБ Банк» було укладено генеральну угоду №6, згідно якої було відкрито кредитний ліміт у сумі 1 900 000 грн. зі строком дії до 10 серпня 2018 року. На виконання вказаної генеральної угоди 14 серпня 2008 року було укладено кредитний договір №12.9-6/08-СК, згідно з п.1.1 якого банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 1 200 000 грн. зі строком користування до 13 серпня 2015 року зі сплатою процентів у розмірі 23,5% за користування кредитом.

В рахунок забезпечення виконання зобов`язань по генеральній угоді між ОСОБА_1 та ВАТ «ВТБ Банк» було укладено іпотечний договір №12.9-6/08-ДІ, предметом якого є житловий будинок з господарськими спорудами, загальною площею 337,00 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , що належав на праві власності позивачці.

Заочним рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 24 березня 2010 року стягнуто із ОСОБА_1 на користь ВАТ «ВТБ Банк» заборгованість за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором для задоволення грошових вимог Банку за кредитним договором у сумі 1 376 017 грн. 85 коп. шляхом продажу на прилюдних торгах. При цьому, у вказаному рішенні судом встановлено початкову ціну для реалізації житлового будинку з господарськими спорудами - 2 376 187 грн.

Зазначає, що в ході примусового виконання даного рішення предмет іпотеки був дійсно реалізовано в рахунок погашення заборгованості позивачки за кредитним договором №12.9-6/08-СК від 14 серпня 2008 року. Право власності на даний об`єкт нерухомості зареєстровано приватним нотаріусом Кременчуцького районного нотаріального округу Курячим В.М. та видано свідоцтво про право власності ВРР №188272 від 11.04.2012 року за №826. За таких обставин, позивач була впевнена, що договірні зобов`язання за вказаним вище кредитним договором були виконані у повному обсязі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Разом з тим, в травні 2022 року позивачці стало відомо, що у провадженні Автозаводського районного суду м. Кременчука перебуває цивільна справа №524/1501/22 за позовом ТОВ «ФК «Поліс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 429 221 грн. 08 коп. З вказаного позову слідує, що між Товариством та ПАТ «ВТБ Банк» було укладено договір про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами №21 МБ від 18 листопада 2015 року, за умовами якого право вимоги переходить до нового кредитора з моменту підписання сторонами відповідної додаткової угоди, за якою відповідач став новим кредитором та отримав всі права та обов`язки попереднього кредитора за грошовими зобов`язаннями позивачки.

Загальний розмір заборгованості позивачки за кредитним договором №12.9-6/08-СК від 14 серпня 2008 року перед Товариством, згідно з копії витягу з Реєстру прав вимоги №1 від 26 лютого 2016 року становить 1 452 267 грн. 12 коп. з яких: 649 917 грн. 84 коп. - сума простроченого основного боргу за кредитом, 802 349 грн. 28 коп. - сума прострочених процентів.

З наведеного слідує висновок про те, що на переконання відповідача зобов`язання позивачки перед відповідачем, як правонаступником банку, за вказаним кредитним договором №12.9-6/08-СК від 14 серпня 2008 року є досі невиконаними.

Посилаючись на те, що договірні зобов`язання за кредитним договором №12.9-6/08-СК від 14 серпня 2008 року були виконані у повному обсязі в результаті реалізації предмета іпотеки за судовим рішенням, з метою недопущення стягнення у подальшому додаткових коштів за припиненим зобов`язанням (в тому числі шляхом нарахування відповідачем 3% річних та інфляційних втрат на неіснуючу заборгованість), просила задовольнити позов та визнати припиненим зобов`язання за кредитним договором №12.9-6/08-СК від 14 серпня 2008 року .

Ухвалою судді від 18 квітня 2023 року відкрито провадження для розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін.

10 травня 2023 року до суду представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому вказує, що Товариство заперечує проти задоволення позову в повному обсязі, позовні вимоги вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Так, представник відповідача зазначає, що загальна вартість предмета іпотеки, за яку було його відчужено становить 339 905 грн., що підтверджується інформаційною довідкою, наданою позивачкою, в той час як сума загальна сума заборгованості позивачки перед банком за кредитним договором станом на 13 серпня 2009 року складала 1 376 017 грн. 85 коп. Тобто, сума реалізації майна, яке було договором іпотеки не є співмірною з сумою заборгованості, що була визначення рішенням суду та не покриває всієї суми заборгованості, а отже у Товариства наявні всі підстави для нарахування процентів у відповідності до вимого ст. 625 ЦК України та відсутність підстав для задоволення позовних вимог про припинення зобов`язань за кредитним договором.

Представник позивача подала заяву про розгляд справи у її відсутності.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив розглянути дану справу без участі представника відповідача.

Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини та приходить до наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов`язків.

Згідно статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору відповідно до ч. 1 статті 638 ЦК України є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Судом встановлено, що 11 серпня 2008 року між ОСОБА_1 та ВАТ «ВТБ Банк» було укладено генеральну угоду №6, згідно якої було відкрито кредитний ліміт у сумі 1 900 000 грн. зі строком дії до 10 серпня 2018 року. На виконання вказаної генеральної угоди 14 серпня 2008 року було укладено кредитний договір №12.9-6/08-СК, згідно з п.1.1 якого банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 1 200 000 грн. зі строком користування до 13 серпня 2015 року зі сплатою процентів у розмірі 23,5% за користування кредитом.

В рахунок забезпечення виконання зобов`язань по генеральній угоді, укладений між ОСОБА_1 та ВАТ «ВТБ Банк» було укладено іпотечний договір №12.9-6/08-ДІ, предметом якого є житловий будинок з господарськими спорудами, загальною площею 337,00 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , що належав на праві власності позивачці.

Заочним рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 24 березня 2010 року стягнуто із ОСОБА_1 на користь ВАТ «ВТБ Банк» заборгованість за кредитним договором №12.9-6/08-СК від 14 серпня 2008 року, посвідченим приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Татаринцевою І.А. житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , для задоволення грошових вимог ВАТ «ВТБ Банк» за кредитним договором №12.9-6/08-СК від 14 серпня 2008 року в сумі 1 376 017 грн. 85 коп. шляхом продажу на прилюдних торгах. Встановлено початкову ціну для реалізації житлового будинку з господарськими спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 - 2 376 187 грн. Вирішено питання судових витрат.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

З матеріалів справи слідує, що 18 листопада 2015 року між ТОВ «ФК «Поліс» та ПАТ «ВТБ Банк» було укладено договір про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами №21 МБ від 18 листопада 2015 року та додаткова угода №4 від 26 лютого 2016 до договору, згідно додатку 1 (реєстр прав вимоги) якої Товариство набуло право вимоги за кредитним договором №12.9-6/08-СК від 14 серпня 2008 року. Загальна сума заборгованості ОСОБА_1 станом на 26 лютого 2016 року становила 1 452 267 грн. 12 коп.

Звертаючись з вказаним позовом, позивачка обґрунтовувала його тим, що в ході примусового виконання рішення суду від 24 березня 2010 року в 2012 році було дійсно реалізовано предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості, а тому наявні всі підстави для припинення зобов`язань за кредитним договором.

Поряд з тим, суд не може погодитись з такими доводами, виходячи з наступного.

З інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, долученої позивачкою слідує, що загальна вартість житлового будинку з господарськими спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який є предметом іпотеки, становить 339 905 грн. Власником даного будинку є ОСОБА_2 , на підставі свідоцтва про право власності ВРР №188272 від 11 квітня 2012 року, виданого Курячим В.М., приватним нотаріусом Кременчуцького районного нотаріального округу №826.

За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (стаття 530 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону України "Про іпотеку").

Абзацом другим частини першої статті 17 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із частиною першою статті 33 Закону України "Про іпотеку" в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

За загальним правилом статей 598, 599 ЦК України зобов`язання припиняється саме у зв`язку з належним його виконанням.

Під належним виконанням зобов`язань слід розуміти здійснення кредитором і боржником дій щодо реалізації прав та обов`язків, що випливають із зобов`язання. За своїм характером це поняття включає належних кредитора і боржника, належні час, предмет, місце і спосіб виконання.

За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина перша та друга статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до ч.2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч.3 ст.13 ЦПК України).

Частиною 4 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Позивачкою не надано належних та достовірних доказів про те, що при примусовому виконанні рішення суду від 24 березня 2010 року предмет іпотеки було реалізовано в розмірі суми заборгованості за кредитним договором, а тому відсутні підстави для задоволення вимог про визнання зобов`язань за кредитним договором припиненими.

В постанові Верховного Суду складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 лютого 2020 року (справа № 560/898/16-ц) висловлено висновок, що обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову. У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати та несе ризик відповідних наслідків, зокрема, відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку із їх недоведеністю.

Отже, звертаючись до суду з вказаним позовом, позивачка у відповідності до вимог ч.4 ст. 12 ЦПК України, на власний розсуд розпоряджаючись своїми правами повинна була усвідомлювати ризик від невиконання обов`язку із доведення позовних вимог необхідними доказами.

Європейським судом з прав людини зазначено, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23).

На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі, керуючись ст.ст. 1-23, 76-81, 89, 95, 141, 258-259, 263-265, 274-279, 352, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» про визнання припиненим зобов`язання - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного тексту повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справу, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 05 вересня 2023 року.

Суддя : О.Л. Бусик