Провадження № 2/554/5976/2023
Провадження №2/554/5976/2023
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 вересня 2023 року м. Полтава
Октябрський районний суд м.Полтави, в складі суду :
судді Блажко І.О.
при секретарі - Гуляєвій О.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики виконавчого комітету Харківської міської ради про виселення з житлового приміщення (квартири) ,-
07 вересня 2017 року до Московського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про виселення з житлового приміщення. В якій прохав : виселити з квартир АДРЕСА_1 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , яка є приватною власністю ОСОБА_1 . Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 раніше сплачений судовий збір. В обґрунтування позову зазначив, що 16.03.2017 ОСОБА_1 приватизував і отримав у власність квартиру, яка знаходиться за адресою : АДРЕСА_2 . В зазначеній квартирі позивач є зареєстрованим та проживав з 02.02.1983. ОСОБА_1 бажає скористатися своїм правом у здійсненні права на користування та розпорядження своїм майном. Перешкодою в здійсненні конституційних прав позивача є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та малолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . В 2015 році Шевченки отримали у власність свою жилу площу в районі вулиці Луї Пастера, в якій відразу зареєструвалися, попередньо знявшись з реєстрації в квартирі, яка належить позивачу. Сім`я ОСОБА_6 до дійсного часу проживає в квартирі позивача і звільніти її не проявляє бажання. 07.07.2017 ОСОБА_1 звернувся з вимогою д ОСОБА_2 про звільнення у 10 денний строк квартири. Користуючись власністю позивача відповідачі не вносять плату за комунальні послуги, що є тягарем на особистий сімейний бюджет позивача. А також є загроза, що вони можуть пошкоджувати або знищити майно, через що звертається до суду (т.1 а.с.2,3).
07 вересня 2017 року протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Московського районного суду м. Харкова головуючим у справі визначено суддю Сиротникова Р.Є. (т.1 а.с.9).
26 вересня 2017 року ухвалою судді Московського районного суду м. Харкова (Сиротников Р.Є.) відкрито провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про виселення з житлового приміщення. Призначено судове засідання на 31.10.2017 на 10.30 годин (т.1 а.с.16).
27 листопада 2017 року ухвалою Московського районного суду м. Харкова ( ОСОБА_7 ) зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю залишено без руху (т.1 а.с.46).
18 квітня 2018 року ухвалою Московського районного суду м. Харкова ( ОСОБА_7 ) зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю вважати неподаною та повернуто заявнику (т.1 а.с.72).
23 жовтня 2018 року ухвалою Московського районного суду м. Харкова ( ОСОБА_7 ) зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Відділу приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна виконавчого комітету Харківської міської ради про визнання недійсним та скасування розпорядження органу приватизації, свідоцтва про право власності та визнання права власності на квартиру залишено без розгляду (т.1 а.с.110, 111).
21 листопада 2018 року протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Московського районного суду м. Харкова головуючим у справі визначено суддю Майстренка О.М. (т.1 а.с.119).
27 листопада 2018 року ухвалою судді Московського районного суду м. Харкова (Майстренко О.М.) прийнято позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про виселення з житлового приміщення до провадження. Призначено справу до розгляду на 29.01.2019 о 12.45 годин (т.1 а.с.120).
26 грудня 2018 року до Московського районного суду м. Харкова надійшла заява про підтримання позовних вимог від позивача ОСОБА_1 . В якій прохав : виселити з квартир АДРЕСА_1 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , яка є приватною власністю ОСОБА_1 . Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 раніше сплачений судовий збір (т1 а.с.128, 129).
15 серпня 2019 року ухвалою Московського районного суду м. Харкова (Майстренко О.М.) закрито підготовче провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про виселення з житлового приміщення та призначено справу до судового розгляду на 31.10.2019 о 12.30 годині (т.2 а.с.9).
Розпорядженням голови Верховного Суду від 08.03.2022 №2/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність судових справ, зокрема, справи підсудні Московському районному суду м. Харкова підлягають розгляду Октябрським районним судом м. Полтави.
04 вересня 2023 року до Октябрського районного суду м. Полтави надійшла заява про зменшення/збільшення розміру позовних вимог від представника позивача ОСОБА_1 за ордером адвоката Коротун І.В. В якій прохала : збільшити розмір позовних вимог та стягнути з відповідача судові витрати, які складаються з витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката та судового збору (т.2 а.с.165).
В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, будучи у встановлений ЦПК України спосіб повідомленим (т.2 а.с.176).
Представник позивачаОСОБА_1 за ордером адвокат Коротун І.О. в судове засідання не з`явилася будучи у встановлений ЦПК України спосіб повідомлена. Надіслала суду заяву про розгляд справи без участі. В якій прохала : розглянути справу без участі позивача та його представника в порядку письмового провадження. Зазначила, що позовні вимоги підтримують повністю (т.2 а.с.169).
Відповідач ОСОБА_2 до Октябрського районного суду м. Полтави 29.06.2023 не з`явилася, будучи повідомлена, шляхом отримання судової повістки та 07.09.2023 не з`явилася, будучи повідомлена, шляхом направлення на останню відому судові адресу судової повістки, до суду поштою повернуто конверт з відміткою, що адресат відсутній за вказаною адресою. Відзив на позовну заяву до суду не наданий (т.2 а.с.136, 178, 179).
Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Октябрського районного суду м. Полтави 29.06.2023 та 07.09.2023 не з`явилися, будучи повідомленими, шляхом направлення на останню відому судові адресу судових повісток, до суду поштою повернуто конверти з відміткою, що адресат відсутній за вказаною адресою. Відзив на позовну заяву до суду не наданий (т.2 а.с.131-134, 178, 179).
Третя особа Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики виконавчого комітету Харківської міської ради до суду свого представника не направили, будучи у встановлений ЦПК України спосіб повідомлені про судове засідання (т.2 а.с.135, 175).
Відповідно до ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково.
Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 на праві приватної власності належить ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно, реєстраційний №5-17-320962-Ц2 видане 16.03.2017 на підставі розпорядження відділу приватизації житлового фонду №479-Ц2 відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна виконавчого комітету Харківської міської ради 16 березня 2017 року (т.1 а.с.4).
Таким чином, спірна квартира є приватною та належить на праві приватної власності позивачу ОСОБА_1 .
Як слідує із довідки з місця проживання про склад сім`ї та прописку виданої КП «Жилкомсервіс» дільниця №36 від 05.04.2016 №932 за адресою : АДРЕСА_2 зареєстрований ОСОБА_1 з 02.02.1983. Були зареєстровані : ОСОБА_8 з 20.04.1971 по 01.04.2016; ОСОБА_3 з 26.10.1990 по 02.10.2015; ОСОБА_2 з 26.10.1990 по 02.10.2015; ОСОБА_4 з 08.11.2002 по 02.10.2015; ОСОБА_5 з 01.06.2007 по 02.10.2015 (т.1 а.с.7).
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 були поселені в спірну квартиру за згодою покійних батьків ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
Стаття 3 СК України визначає, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом та мають взаємні права та обов`язки.
Таким чином, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 не є членами сім`ї позивача ОСОБА_1 .
07.07.2017 ОСОБА_1 направив ОСОБА_2 вимогу про звільнення жилого приміщення (т.1 а.с.5, 8).
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою : АДРЕСА_3 , що слідує із відповіді №132909 від 29.06.2023 з Єдиного державного демографічного реєстру (т. 2 а.с.138).
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою : АДРЕСА_3 , що слідує із відповіді №132923 від 29.06.2023 з Єдиного державного демографічного реєстру (т. 2 а.с.139).
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою : АДРЕСА_3 , що слідує із відповіді №132934 від 29.06.2023 з Єдиного державного демографічного реєстру (т. 2 а.с.140).
Таким чином, ОСОБА_1 є власником спірної квартири, а відповідачі не є членами сім`ї позивача та у квартирі проживають без правових підстав та відмовляються добровільно виселитись.
Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно із ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Положеннями ч.1 ст.317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Ч.1 ст.321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Приписами ст.379 ЦК України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання у них.
Статею 64 ЖК УРСР визначено, що до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.
Згідно положень ст.405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.
Відповідно до ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Виходячи із порівняльного аналізу ст.ст.383, 391, 405 ЦК України та ст.ст.64, 150, 156 ЖК УРСР, слід дійти висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру від будь-яких осіб, у тому числі і тих, які не є і не були членами його сім`ї, а положення ст.405 ЦК України, ст.ст. 64, 150, 156 ЖК УРСР регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 у справі № 6-709цс16).
Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
За змістом даної норми закону звернення до суду з позовом застосовується для захисту права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, коли право власності може бути порушено без безпосереднього вилучення майна у власника.
Положення ст.391 ЦК України підлягають застосуванню у випадках, коли між сторонами не існує договірних відносин і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі укладеного з позивачем договору.
Аналіз даних норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
В пункті 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що відповідно до положень ст.ст.391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.
За ст. 156 ЖК України, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Члени сім`ї власника будинку (квартири) зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири).
До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу.
Матеріалами справи встановлено, що відповідачі не є членами сім`ї власника об`єкту нерухомості.
У правовому висновку Верховного Суду України, який викладений у постанові від 22.06.2017 у справі №6-2010цс16, зазначено, що відповідно до частини першої статті 109 ЖК Української РСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом.
У ч.3 ст.116 ЖК Української РСР передбачено, що осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Такими, що самоправно зайняли жиле приміщення, вважаються особи, які вселилися до нього самовільно без будь-яких підстав, а саме без відповідного рішення про надання їм цього приміщення та відповідного ордера на житлове приміщення. Виселення цих осіб пов`язане з відсутністю у них будь-яких підстав для зайняття жилої площі.
За змістом ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Тому, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном шляхом виселення відповідачів з житлового приміщенням є належним способом захисту порушених прав позивача.
На підставі викладеного, суд приходить до висновку про задоволення позову частково. Оскільки відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 проживають в спірній квартирі, але позивач, згоди на їх вселення не давав, тобто таке проживання відповідачів на вказаній жилій площі не відповідає вимогам житлового законодавства України. Враховуючи, що відповідачі проживаючі в вказаній квартирі чинять перешкоди власнику у володінні, користуванні та розпоряджанні своїм майном, в добровільному порядку відмовляючись покидати житло позов підлягає задоволенню.
У задоволенні позовних вимог про виселення ОСОБА_5 слід відмовити, оскільки на момент винесення рішення ОСОБА_5 досяг повноліття та не входить до складу відповідачів, зазначених у поданій до Московського районного суду м.Харкова 07.09.2017 позовній заяві.
Відповідно до ч.1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Відповідно до ч.2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно ч.3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Як слідує з матеріалів справи, адвокатом Коротун І.О. на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано попередній (орієнтовний) розрахунок витрат на правничу допомогу за договором №05/2023 від 22.06.2023 (т.2 а.с.168).
Згідно ч.1 ст. 137 ЦПК України : витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.
На підставі викладеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення клопотання про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу розмірі 3000 грн.
Судовий збір у справі сплачений позивачем при подачі позовної заяви до суду складає 680 грн. (т.1 а.с.1).
Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача.
Також стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 судові витрати сплачені позивачем при подачі позову.
Керуючись ст.ст.12, 81,130,131, 141, 229, 247, 263, 280-283,354 ЦПК України, суд ,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики виконавчого комітету Харківської міської ради про виселення з житлового приміщення задовольнити частково.
Виселити з квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка є приватною власністю ОСОБА_1 .
У задоволенні позовних вимог про виселення ОСОБА_5 відмовити.
Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000 (три тисячі) гривень, судовий збір у розмірі 680 (шістсот вісімдесят) гривень, а всього 3 680 (три тисячі шістсот вісімдесят) гривень.
Позивач громадянин України, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце реєстрації : АДРЕСА_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 .
Відповідач - громадянка України, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована : АДРЕСА_5 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 .
Відповідач - громадянин України, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований : АДРЕСА_5 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 .
Відповідач громадянин України, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований : АДРЕСА_5 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 .
Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги до суду першої інстанції протягом 30 днів з дня отримання.
Заочне рішення суду може бути переглянуто Октябрським районним судом м.Полтави за заявою відповідача, яку може бути подано до суду протягом 20 днів зо дня отримання ним копії рішення.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікацйної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строків на його оскарження.
Повний текст рішення виготовлено 07 вересня 2023 року.
Суддя І.О.Блажко