ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 636/3930/23 Провадження № 4-с/636/9/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2023 року Чугуївський міський суд Харківської області

у складі: головуючого судді Гуменного З.І.,

секретаря судового засідання Селевко Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чугуєві скаргу ОСОБА_1 на дії відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків),

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), в якій просив визнати протиправними дії виконуючого обов`язки начальника відділу Нагорної К. щодо відмови виключення з реєстру боржників та скасування арешту майна боржника ОСОБА_1 у виконавчому провадженні № 55490230; визнати незаконним п. 3 постанови про відкриття виконавчого провадження по виконавчому листу № 636/2301/17, який виданий 17.11.2017 про стягнення з боржника виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця у розмірі 1071660 грн. та зобов`язати відповідальних осіб Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) скасувати арешт, накладений на все рухоме та нерухоме майно боржника ОСОБА_1 відповідно до постанови про арешт майна боржника від 10.01.2018.

В обґрунтування скарги вказав, що державним виконавцем відмовлено у скасуванні арешту, який було накладено відповідно до постанови державного виконавця Щедріної В.Р. від 04.02.2018, та виключенні з реєстру боржників, у зв`язку із тим, відповідно до ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесені в порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основ винагороди приватним виконавцем) повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи на виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Тобто відмова скасувати арешт, накладений на все рухоме та нерухоме боржника, ґрунтується на тому, що мною не сплачено витрати виконавчого провадження та виконавчий збір, хоча за рішенням суду боржник повністю розрахувався ще до набрання рішенням суду законної сили, а саме 18.11.2017, тому ніяких правових підстав отримувати виконавчий лист та подавати заяву про примусове стягнення з суми боргу у стягувача не було і про свій намір повторно стягнути вже сплачену у повному обсязі суму боргу стягувач боржника не повідомив. До того, державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Щедріна В.Р. не повідомила боржника як про факт відкриття виконавчого провадження, так і про усі наступні виконавчі дії, включаючи арешт майна боржника та стягнення виконавчого збору, чим позбавила будь-якої можливості скористатися своїм правом на подання відповідної заяви про закриття виконавчого провадження у зв`язку із повним виконанням боргових зобов`язань ще до набрання чинності рішення суду. Також заявник посилається на позицію Великої Палати Верховного Суду у Постанові від 11.03.2020 у справі № 2540/3203/18, в якій прийшла до обов`язкового застосування у подібних правовідносинах правового висновку про неправомірність стягнення з боржника виконавчого збору у разі повернення виконавчого документа стягувачеві, а також вказала на те, що статтею 27 Закону № 1404-VIII визначено засади справляння виконавчого збору, зокрема: виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконане до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 17 частини першої статті 39 цього Закону.

Представник відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Нагорна К. надала відзив на скаргу, в якому просила відмовити в повному обсязі та постановити щодо боржника окрему ухвалу за зловживання процесуальними правами, посилаючись на наступні обставини.

На примусовому виконанні у відділі примусового виконання рішень за інформацією автоматизованої системи виконавчого провадження перебувало виконавче провадження АСВП 55490230 з примусового виконання виконавчого листа № 636/2301/17, виданого 17.11.2017 Чугуївським міським судом, про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 грошову суму за договором позики від 02.02.2016 в розмірі 10716600,00 грн. Вказане виконавче провадження перебувало на виконанні, однак 04.02.2021 державним виконавцем на підставі п. 7 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» було винесено постанову про повернення виконавчого документу. В матеріалах виконавчого провадження наявний оригінал рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення з особистим підписом боржника ОСОБА_6 про особисте отримання постанови про відкриття, тому доводи скаржника щодо того, що він дізнався про наявність виконавчого провадження, де він є боржником лише у 2023 році, є надуманими та спрямовані на дискредитацію суб`єкта владних повноважень. Законодавцем чітко визначено підстави для стягнення виконавчого збору з боржника, при цьому боржником надано копію розписки, ніби то написаної стягувачем, однак вказаний документ має підтверджувати факт відсутності якогось роду претензій однієї фізичної або юридичної особи по відношенню до іншої. При цьому жодного підтвердження щодо правдивості вказаного вище тексту та написання останньої саме стягувачем боржником не надано, тому доводи скаржника щодо ніби то виконання судового рішення є також сумнівними. Щодо скасування арешту зазначено, що приписами п. 3 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державним реєстратором є державний, приватний виконавець - у разі накладення/зняття таким виконавцем арешту на нерухоме майно під час примусового виконання пень відповідно до Закону і у силу спеціальних застережень ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню, тобто скаржник просить те, що неможливо технічно навіть виконати.

Заявник в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд скарги за його відсутності, на задоволенні скарги наполягав.

Представник відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) у судове засідання не з`явився, про дату судового засідання повідомлений, причини неявки суду не повідомив.

Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, дійшов таких висновків.

Як зазначено у скарзі, 22.09.2017 Чугуївським міським судом Харківської області у цивільній справі № 636/2301/17 була винесена ухвала про забезпечення позовних вимог ОСОБА_5 та накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно з забороною відчуження в рамках суми боргу у розмірі 10716600 грн., що належить ОСОБА_1 на підставі права власності. 18.11.2017 ОСОБА_1 добровільно виконав рішення суду від 30.10.2017 та сплатив на користь позивача ОСОБА_5 всю суму боргу 10716600,00 грн., про що ОСОБА_5 власноруч склав письмову розписку. Вказана розписка знаходиться в матеріалах справи, які досліджені судом.

Оскільки заявник виконав рішення суду добровільно ще до того, як рішення суду набрало чинності, то у заявника була впевненість що позивач не буде отримувати виконавчий лист по справі, а звернеться до суду із заявою про скасування заходів забезпечення позову.

Однак 04.08.2023, в процесі перереєстрації автомобіля в Територіальному сервісному центрі ГСЦ МВС в Харківській області, заявнику стало відомо, що ухвала Чугуївського міського суду Харківської області від 22.09.2017, якою накладений арешт на все рухоме та нерухоме майно заявника, не скасована, тобто він обмежений в праві розпорядження власним майном, у тому числі не має можливості придбавати транспортні засоби та реєструвати їх на своє ім`я, тому звернувся до відділу ДВС з цього питання, де було з`ясовано, що 10.01.2018 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Щедріною В.Р. була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження по виконавчому листу № 636/2301/17, який виданий 17.11.2017 про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 грошову суму за Договором позики від 02.02.2016 розмірі 10716600,00 грн. 10.01.2018 державним виконавцем була винесена постанова про арешт усього нерухомого та рухомого майно в межах суми боргу, що належить боржнику ОСОБА_1 в межах суми звернення стягнення, з урахуванням виконавчого збору та витрат на виконавче провадження, у розмірі 11788411,00 грн. 04.02.2021 державним виконавцем була винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві і виконавче провадження № 55490230 набуло статусу «завершено».

Боржник ОСОБА_1 звернувся до державного виконавця із заявою про скасування арешту, який було накладено відповідно до постанови державного виконавця від 04.02.2018, та виключення його з реєстру боржників. Відповіддю від 08.08.2023 відмовлено у задоволені вимоги про скасування арешту та виключення з реєстру боржників у зв`язку із тим, що відповідно до ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесені в порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем) повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочато знову, крім випадків, передбачених цим законом.

Таким чином, державний виконавець відмовив скасувати арешт, накладений на все рухоме та нерухоме, у зв`язку з тим, що не сплачено витрати виконавчого провадження та виконавчий збір.

Дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено, що ОСОБА_5 отримані кошти за договором позики, які були предметом спору, повністю (а.с. 139). 04.02.2021 постановою державного виконавця виконавчий лист повернутий стягувачу, що не на заперечується сторонами, та копія якої надана державним виконавцем.

Державний виконавець не впевнилась про повідомлення ОСОБА_1 про факт відкриття виконавчого провадження, так і про усі наступні виконавчі дії, включаючи арешт майна боржника та стягнення з нього виконавчого збору, чим позбавила будь-якої можливості скористатися своїм правом на подання відповідної заяви про закриття виконавчого провадження у зв`язку із повним виконанням боргових зобов`язань.

Велика Палата Верховного Суду Постановою від 11.03.2020 у справі № 2540/3203/18 прийшла до висновку про те, що обов`язковими умовами стягнення виконавчого збору є: 1) фактичне виконання виконавчого документа; 2) вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень. За своїм змістом виконавчий збір є винагородою за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи привели до виконання рішення.

Окрім того, Велика Палата Верховного Суду вказала наступне:

Закон України «Про виконавче провадження» є спеціальним законом, що регулює порядок вчинення виконавчих дій, натомість детально дії виконавців під час вчинення виконавчих дій регламентуються Інструкцією, розробленою відповідно до законів № 1403-VIII і № 1404-VIII, яка визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону № 1404-VIII підлягають примусовому виконанню.

Отже, положення цієї Інструкції слід розглядати як такі, що прийняті відповідно до вимог вказаних законів, та такі, що не можуть їм суперечити, у тому числі встановлювати нові вимоги, які прямо не передбачені законами, на виконання яких ця Інструкція затверджена.

Так, положення частини третьої статті 40 цього Закону № 1404-VIII зобов`язують державного виконавця у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстави, передбаченої, зокрема, пунктом 1 частини першої статті 37 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа винести постанову про стягнення виконавчого збору, яка виконується в порядку, встановленому цим Законом.

Вказані положення частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII кореспондуються з нормою абзацу четвертого пункту 8 розділу III Інструкції.

Натомість частина друга статті 27 Закону № 1404-VIII передбачає, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

При цьому пункт 21 розділу III Інструкції встановлює, що у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону № 1404-VIII, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувану, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 вказаного Закону.

При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця. Відмітка на виконавчому документі засвідчується підписом виконавця та скріплюється печаткою.

Виходячи зі змісту наведеної вище норми Інструкції, у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу виконавець вказує результати виконання (суму, яку фактично стягнуто), а на виконавчому документі робить відповідну відмітку щодо залишку нестягнутої суми та суми стягнутого виконавчого збору. Відтак законодавець, передбачивши зазначені дії виконавця, встановив, що виконавчий збір стягується лише з фактично стягнутої на користь стягувана суми за виконавчим листом.

Крім цього, пунктом 20 розділу ІІІ Інструкції визначено, що повернення виконавчого документа стягувачу здійснюється за наявності підстав та в порядку, визначеному в статті 37 Закону № 1404-VIII. У постанові про повернення виконавчого документа стягувачу обов`язково роз`яснюється порядок повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що при стягненні виконавчого збору відповідно до частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувану за його заявою створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.

Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 11.03.2020 у справі № 2540/3203/18 прийшла до обов`язкового застосування у подібних правовідносинах правового висновку про неправомірність стягнення з боржника виконавчого збору у разі повернення виконавчого документа стягувачеві, а також вказала на те, що статтею 27 Закону № І404-УІП визначено засади справляння виконавчого збору, зокрема: виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконане до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 17 частини першої статті 39 цього Закону.

Згідно статті 82 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду. Боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

Таким чином, дослідивши та проаналізувавши матеріали цивільної справи, докази, додані до скарги та відзиву на скаргу, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 258-260, 268, 447-451 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на дії відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) задовольнити.

Визнати протиправними дії виконуючої обов`язки начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Катерини Нагорної щодо відмови виключення з реєстру боржників, скасування арешту майна боржника ОСОБА_1 у виконавчому провадженні № 55490230.

Визнати незаконним п. 3 постанови про відкриття виконавчого провадження по виконавчому листу № 636/2301/17, який виданий 17.11.2017, про стягнення з боржника виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця у розмірі 1071660,00 грн.

Зобов`язати відповідальних службових осіб Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) скасувати арешт, накладений на все рухоме та нерухоме майно боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до постанови про арешт майна боржника від 10.01.2018.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя

Повний текст рішення виготовлений 02.10.2023.