Справа № 493/669/23
Провадження № 2/493/300/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2023 року м. Балта Одеської області

Балтський районній суд Одеської області в складі:

головуючого-судді Мясківської І.М.

за участю секретаря Пінул І.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Балта цивільну справу за позовною заявою Служби у справах дітей Балтської міської ради Одеської області в інтересах дітей: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дітей,

В С Т А Н О В И В :

Служба у справах дітей Балтської міської ради Одеської області звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських відносно його дітей: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та стягнення аліментів на утримання дітей.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що на обліку дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах Служби у справах дітей Балтської міської ради Одеської області перебувають неповнолітні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мати яких - ОСОБА_5 , померла ІНФОРМАЦІЯ_4 . Батько дітей ОСОБА_4 впродовж багатьох років проживає окремо від дітей та умисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків.

Представник третьої особи - Служби у справах дітей Балтської міської ради Одеської області в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та пояснила, що діти проживали з матір`ю ОСОБА_5 , в будинку АДРЕСА_1 , після її смерті діти продовжили проживати в будинку з своїм рідним дядьком по лінії матері ОСОБА_6 . Батько дітей утримуванням, вихованням і розвитком дітей не займається, він умисно ухиляється від виконанням своїх батьківських обов`язків.

Відповідач ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснив, що вісім років тому він покинув дітей ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , і їх вихованням займалася матір - ОСОБА_5 . За цей період він з дітьми не спілкувався, їх не виховував та матеріально не утримував. Діти від нього відвикли, своїм батьком вони вважали співмешканця ОСОБА_5 , тому з дітьми він не підтримує ніяких стосунків, вони не мають бажання йти жити до нього проживати, хоча і жити немає де, оскільки він проживає з жінкою у її будинку, у якої є троє дітей, а в будинку тільки дві кімнати. Просив задовольнити позов.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що батьком неповнолітніх дітей ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 06.09.2011 року ( а.с. 12), а також ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 06.09.2011 року ( а.с. 13), ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 06.09.2011 року ( а.с. 14), а мати дітей ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 від 03.01.2023 року ( а.с. 11).

Відповідно до наказу № 2-С від 02.01.2023 року неповнолітніх ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 тимчасово було влаштовано до їх дядька ОСОБА_7 , як дітей, які опинилися у складних життєвих обставинах (а.с.20).

Висновком, який був затверджений рішенням виконавчого комітету Балтської міської ради Одеської області від 30.03.2023 року № 70, визнано доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно його дітей ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (а.с. 21-24).

З копій актів обстеження умов проживання, починаючи з 05.10.2022 року по 21.03.2023 року (а.с. 25-28), вбачається, що батько дітей ОСОБА_4 з родиною не проживав.

З цілю профілактики правопорушень працівниками Служби у справах дітей Балтської міської ради Одеської області проводилися бесіди з неповнолітнім ОСОБА_2 (а.с. 32-33).

З листа директора КНП «Балтський центр ПМСД» № 13 від 18.12.2023 року вбачається, що діти ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 знаходяться на обліку у сімейного лікаря ОСОБА_8 . Батько ОСОБА_4 не приймає участі у моніторингу стану здоров`я своїх дітей, на прийом до лікаря ніколи їх не супроводжував, станом здоров`я ні разу не цікавився (а.с. 35).

За даними директора КУ ЦНСП від 25.01.2023 року № 01-13/38 ОСОБА_4 є біологічним батьком дітей ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , але з дітьми довгий період часу не контактує, так як проживає в іншій родині. Вихованням та розвитком не займається. Потреби дітей не задовольняє. При спілкуванні з дітьми з`ясовано , що вони не бажають спілкуватися та проживати разом з батьком, а виявили бажання проживати з рідним дядьком ОСОБА_6 (а.с.36).

За інформацією директора Балтського ліцею № 3 Балтської міської ради Одеської області від 28.02.2023 року № 01-11/39 після смерті матері ОСОБА_5 діти проживають в будинку по АДРЕСА_1 з вітчимом та братом матері, які не зацікавлені в подальшому їх утримувані та вихованні. батько дітей проживає з іншою сім`єю, в якій є троє дітей і не приймає участі у життя та вихованні своїх синів. Дітям дана дуже негативна характеристика (а.с. 37-42).

Таким чином, з досліджених судом доказів встановлено, що відповідач ОСОБА_4 не займається вихованням та утриманням своїх неповнолітніх дітей ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , що свідчить про умисне ухилення ним від виконання своїх батьківських обов`язків.

Вирішуючи питання, щодо позбавлення відповідача батьківських прав, суд виходить з того, що ст. 8 Конституції України закріплено, визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

За правилами ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Статтею 150 СК України передбачений обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини.

Згідно із ч. 2, ч. 4 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Пунктами 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Суд дійшов висновку, що відповідач ОСОБА_4 безвідповідально ставиться до питання виховання своїх дітей та їх матеріального забезпечення та свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, що встановлено безпосередньо у судовому засіданні.

Разом з тим не підлягає задоволенню вимога позивача щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , виходить з наступного.

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Позивач, заявляючи вимогу про стягнення з відповідача аліментів не надав доказів з ким будуть перебувати діти, тобто відсутня особа (установа) на користь якої необхідно стягувати аліменти на утримання дітей, або ж рахунки дітей, відкритий у фінансовій установі органом опіки і піклування.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення, суд крім іншого вирішує питання розподілу між сторонами судових витрат, які складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ст. 133 ЦПК України). Враховуючи, що позивача звільнено від сплати судового збору і рішення ухвалено на користь позивача, то за умовами ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 1073,60 грн .

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Служби у справах дітей Балтської міської ради Одеської області в інтересах дітей: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дітей - задовольнити частково.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , позбавити батьківських прав відносно його дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь Державної судової адміністрації України судовий збір в розмірі 1073,60 грн. (одна тисяча сімдесят три гривні 60 копійок) (отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО): 899998, рахунок отримувача: UA0026001, код класифікації доходів бюджету: 22030106; призначення платежу: судовий збір за судовим рішенням від 23.08.2023 року, справа № 493/669/23).

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повне судове рішення складено 01.09.2023 року.

СУДДЯ