ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5648/23 Справа № 216/8441/14-ц Суддя у 1-й інстанції - Кузнецов Р.О. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.
06 вересня 2023 року м.Кривий Ріг
Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Агєєва О.В.,
суддів: Кішкіної І.В., Корчистої О.І.,
за участю секретаря судового засідання Гладиш К.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №216/8441/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради, про витребування майна з незаконного володіння, за заявою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_4 про ухвалення додаткового рішення, -
У листопаді 2014 ОСОБА_1 звернувся до Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області із позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про витребування майна з незаконного володіння.
Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 березня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 липня 2016 року рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 березня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Оскаржуваним рішенням Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 квітня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 16 серпня 2023 року апеляційну скаргу Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 квітня 2023 року в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про зобов`язання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 відновити ОСОБА_1 доступ до споруд: літньої кухні Б, сараю В, сараю Г, що входять до складу домоволодіння АДРЕСА_1 - скасовано, в частині розподілу судових витрат - змінено.

Позов ОСОБА_1 в частині зобов`язання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 відновити ОСОБА_1 доступ до споруд: літньої кухні Б, сараю В, сараю Г, що входять до складу домоволодіння АДРЕСА_1 задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_2 , ОСОБА_3 відновити ОСОБА_1 доступ до літньої кухні Б, сараю В, сараю Г уздовж межі з земельною ділянкою сусіднього домоволодіння АДРЕСА_1 , шляхом знесення металевої калитки (огорожі) встановленої між стіною сараю Г та північною частиною городу з боку домоволодіння АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 304 (триста чотири) грн. 50 коп. судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 304 (триста чотири) грн. 50 коп. судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги.

18 серпня 2023 року від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Якименко С.Ф. надійшла заява про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення з відповідачів судових витрат у розмірі 8 500 грн.

Зазначену заяву було призначено до розгляду у судове засідання з повідомленням учасників справи.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Якименко С.Ф., в судовому засіданні апеляційного суду просив задовольнити його заяву.

Інший представник позивача за дорученням - Шматко К.М., також підтримала заяву, просила її задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання, оскільки, відповідно до частини 2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представників позивача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи заяви, апеляційний суд вважає, що заява позивача підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Таким чином, у випадку, якщо суд при ухваленні судового рішення по суті спору з певних причин не вирішив питання про судові витрати, або відкладення вирішення цього питання було ініційовано стороною у справі, таке питання підлягає вирішенню шляхом ухвалення судом додаткового судового рішення в порядку статті 270 ЦПК України.

Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (частина третя статті 270 ЦПК України).

Частина перша статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої вказаної статті Кодексу).

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Зі змісту ч.4 ст.137 ЦПК України вбачається, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5 ст.137 ЦПК України).

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п.1 ч.2 ст.137 ЦПК України).

Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, і вказана судова практика є незмінною.

Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України).

За змістом статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України.

За положеннями пункту 4 статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

Пунктом 9 частини першої статті 1 України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis § 268 рішення ЄСПЛ від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).

У рішенні від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції», заява № 31107/96, (щодо справедливої сатисфакції) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження №12-171гс19) також зауважила, що за наявності угод, які передбачають «гонорар успіху», ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22 лютого 2005 року у справі «Пакдемірлі проти Туреччини» (Pakdemirli v.Turkey, заява №35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала «гонорар успіху» у сумі 6 672,9,00 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3 000,00 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 70-72) (пункт 5.43 постанови).

Таким чином, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

У заяві представник позивача ОСОБА_4 просив стягнути із відповідачів витрати на правову допомогу у розмірі 8500 грн., на підтвердження чого надав копії таких документів: ордер на надання правничої (правової) допомоги, договір про надання правової допомоги №ю від 01.05.2023 року, акт погодження вартості правничої допомоги від 17.08.2023 року.

Враховуючи надані стороною позивача ОСОБА_1 докази та прийняте судом апеляційної інстанції рішення, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для стягнення 8500 грн. витрат на професійну правничу допомогу, на стадії апеляційної інстанції, та часткове задоволення клопотання відповідача, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.05.2023 року між адвокатом Якименко С.Г. та ОСОБА_1 було укладено договір про надання правової допомоги №ю, відповідно до умов якого адвокат надає правову допомогу учаснику судового провадження, інші види правової допомоги та допомогу у захисті прав гарантованих Євроконвенцією.

Відповідно до п.5 спочатку клієнт вносить аванс. Адвокат заводе рахунок обліку авансів, оплати та списання сплачених сум за ту чи іншу допомогу. Адвокат в праві призупинити надання послуг, якщо на будь-якій стадії ведення справ клієнта сумі невідпрацьованого авансу зменшиться менше 200 гривень. За необхідності складання будь-яких документів, здійснення яких-небудь дій в інтересах клієнта сторону погоджують вартість цієї послуги залежно від її складності. Якщо такого погодження не було, то послуги адвоката оплачуються за такими тарифами: 500 грн. за час, який адвокат витратив на надання послуги, премія з компенсацією 10 процентів, премія додаткова 25 процентів, премія з сум отриманої в результаті звернення в Євросуд - 50 процентів отриманої суми, премія по спорам про стягнення з клієнта грошових сум (витребування майна) - 5 відсотків різниці ціни позову і сумою стягнутої з клієнта по цьому позову і/або вартості майна у витребуванні якого відмовлено. За кожну дію в інтересах клієнта окрема угода, але не менше 1000 грн.

Згідно з актом погодження вартості правничої допомоги від 17.08.2023 року відповідно до договору про надання правової допомоги від 01.05.2023 року адвокатом Якименко С.Г. було надано наступні послуги: 01.05.2023 - перша консультація 300 грн. (1 година), 02-03.05.23 вивчення матеріалів справи за документами клієнта 1000 грн. (2 години), 05.05.2023 складання та надіслання апеляційної скарги 2250 грн. (4,5 години), 01.08.2023 підготовка до судового засідання 500 грн. (1 година), 02.08.2023 явка (дорога) в судове засідання, очікування початку, дорога в офіс 1000 грн. (2 години), 15.08.2023 підготовка до судового засідання 250 грн. (0,5 годин), 16.08.2023- явка (дорога) в судове засідання, очікування початку, дорога в офіс 1500 грн. (3 години), 17.08.2023 складання та надіслання заяви про відшкодування витрат, акту погодження - 1000 грн. (2 години), 17.08.2023 премія згідно п.5 договору 1000 грн.

З акту вбачається, що адвокатом були надані послуги з консультацій та вивчення та направлення апеляційної скарги, підготовка та участь у судових засіданнях, із зазначенням витраченого часу та вартості кожної з наданих послуг, загалом на 15 годин та загальну суму 8500 грн.

Між тим в судовому засіданні встановлено, що до акту включені послуги, надання яких не підтверджується матеріалами справи. Так, у акті зазначено, що адвокатом Якименко С.Г. витрачено 2 години на явку (дорогу) в судове засідання 02.08.2023, очікування початку, дорога в офіс вартість 1000 грн., проте відповідно до матеріалів справи, у судовому засіданні, призначеному на 02.08.2023 року було оголошено перерву, у зв`язку з відсутністю сторін. Також, в акті зазначено про явку (дорога) в судове засідання 16.08.2023, очікування початку, дорога в офіс 1500 грн. (3 години).

Колегія суддів зазначає, що прибуття до суду та очікування початку судового засідання не передбачають використання адвокатом спеціальних знань або навичок, відтак вказаний час не може бути оплачений як час надання правничої допомоги.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховний Суд від 27 липня 2023 року у справі № 560/9332/22.

Таким чином, час, безпосередньо проведений у судових засіданнях (згідно протоколів судових засідань), становить 1 годину 5 хвилин.

Суд зауважує, що особа має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Так, у постанові Верховного Суду від 11 лютого 2021 року по справі № 520/9115/19 викладено правову позицію, згідно якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, ціну позову, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час, тощо - є неспівмірним.

У постанові Верховного Суду від 04 червня 2021 року по справі № 380/887/20 зазначено, що судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Оцінюючи характер правової допомоги у цій справі щодо змісту виконаних робіт, витраченому адвокатом часу, обсягу наданих послуг та значенню справи, колегія суддів дійшла висновку, що витрати на правничу допомогу підлягають зменшенню до 6500 грн., які відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру та є пропорційними до предмета спору та доведеними.

Керуючись статтями 141, 270, 368, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_4 про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.

Ухвалити додаткову постанову у справі №216/8441/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю тертьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради про витребування майна з незаконного володіння.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 6 500 (шість тисяч п`ятсот) гривень.

Додаткова постанова набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повний текст додаткової постанови складений 06.09.2023р.

Головуючий суддя: О.В. Агєєв