ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/1824/22 Номер провадження 22-ц/814/2479/23Головуючий у 1-й інстанції Тімошенко Н.В. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Чумак О.В.

суддів Бутенко С.Б., Пилипчук Л.І.

за участю секретаря Галушко А.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Юхти Михайла Степановича в інтересах позивача ОСОБА_1 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 09 листопада 2022 року, ухваленого суддею Тімошенко Н.В., повний текст рішення складено 18.11.2022 р.,

у справі за позовом адвоката Юхти Михайла Степановича в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача,

встановила:

01.03.2022 року адвокат Юхта М.С. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що 19.08.2021 року між ним та ОСОБА_2 був укладений договір позики, у відповідності до якого останній отримав від нього 5817295 доларів США, які зобов`язувалася повернути до 02.09.2021 року.

ОСОБА_2 у разі порушення свого зобов`язання щодо повернення коштів зобов`язався сплатити ОСОБА_1 штраф у розмірі 30% від суми заборгованості.

На підтвердження укладення відповідачем була надана розписка, підписана останнім.

Проте станом на час звернення до суду з відповідним позовом вищевказану суму заборгованості відповідачем повернуто не було, що змусило позивача звернутися до суду з відповідним позовом про стягнення коштів у розмірі 5817295 доларів США, а також 3 % річних у сумі 82717,15 доларів США та штраф у розмірі 30% від суми заборгованості у розмірі 1745188,50 доларів США.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 09.11.2022 у задоволенні позовної заяви адвоката Юхти Михайла Степановича в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики від 19.08.2021 року щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 5 817 295 доларів США, штраф у розмірі 1 745188,50 доларів США та 3% річних у розмірі 82717,15 доларів США, всього 7 645 200,65 доларів США - відмовлено.

З цим рішенням суду першої інстанції не погодився адвокат Юхта М.С., який представляє позивача ОСОБА_1 та посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що між позивачем і відповідачем виникли правовідносини позики, оскільки відповідач узяв у борг грошові кошти у позивача в сумі 5817295 доларів США, про що написав розписку від 19.08.2021, в якій зобов`язався повернути в обумовлені строки грошові кошти у вказаній сумі та сплатити штраф у розмірі 30%, про що обумовлено в розписці, а також 3% річних. Позику відповідач не повернув, чим порушив узяті на себе зобов`язання, тому вважає, що з відповідача підлягає стягненню загальна сума заборгованість у розмірі 5 817 295 доларів США, як сума основного боргу; 1 745 188,50 дол США - штраф у розмірі 30% та 82 717,15 доларів США - 3% річних, а всього 7 645 200,65 доларів США.

Зазначає, що Головне слідче управління Національної поліції України проводить досудове розслідування у кримінальному провадженні за заявою ОСОБА_1 щодо вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст. 190 КК України, в ході якого проведена почеркознавча експертиза розписки.

Не погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивач не надав оригінал спірної розписки, оскільки в ході розгляду справи представники позивача надавали її оригінал, який суд дослідив та оглянув.

Оригінал розписки визнано правоохоронними органами речовим доказом у зазначеному кримінальному провадженні та передано на відповідальне зберігання позивачу ОСОБА_1 .

Згідно висновку експерта у цьому кримінальному провадженні рукописний текст, підпис та числові позначення в розписці від імені ОСОБА_2 що датована 19.08.2021, про отримання у борг грошових коштів виконано ОСОБА_2 .

Зазначене суд до уваги не взяв та дійшов помилкових висновків про відмову у задоволенні позову.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Євсюков Є.П. просить залишити без задоволення апеляційну скаргу представника позивача та без змін рішення суду першої інстанції, яке є законним і обґрунтованим.

До апеляційного суду з`явився адвокат Юхта М.С., який представляє позивача ОСОБА_3 .

Відповідач ОСОБА_2 , його представники адвокати Євсюков Є.П., Піскун О.В. до апеляційного суду не з`явилися, про день, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином на електронні адреси адвокатів Євсюкова Є.П., Піскуна О.В., відповідно до ст. 128 ч.6, 128 ч.8 п.2 ЦПК України.

26.09.2023 від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Євсюкова Є.П. на електронну пошту суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з тим, що він перебуває на лікуванні у КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» ОМР до 15.10.2023.

Також зазначено, що інший представник Піскун О.В. з 20.09.2023 перебуває у черговій відпустці до 03.10.2023.

До клопотання додано медичні направлення, довідка та консультативний висновок, відповідно до яких Євсюков Є.П. з 21.09. по 06.10.2023 проходить курс реабілітації, з рекоменацією протягом наступних двох тижнів обмежити важке фізичне навантаження.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, перевіривши клопотання представника відповідача Євсюкова Є.П. , надані до нього документи, дійшла висновку про відсутність підстав для його задоволення, оскільки наведені ним підстави для відкладення розгляду справи не є поважними, враховуючи, що розгляд справи за їх клопотаннями призначено в режимі відеоконференції власними технічними засобами поза межами приміщення суду ухвалою від 08.06.2023, яка доставлена на електронні адреси представників відповідача 14.06.2023.

Доказів того, що адвокат Євсюков Є.П., з огляду на встановлений медичний діагноз, не має можливості приймати участь у справі в режимі відеоконференції, до клопотання не надано.

Також апеляційному суду не надано докази на підтвердження того, що адвокат Піскун О.В. перебуває у відпустці і також не може брати участь у розгляді справи в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду власними технічними засобами. Крім цього від нього особисто не надходило жодних клопотань про відкладення розгляду справи.

Отже, неявка відповідача та його представників у судове засідання не перешкоджає розгляду справи, що відповідає приписам ст. 372 ЦПК України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, представника позивача Юхту М.С. , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги, враховуючи наступне.

У відповідності з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом ст. 374 ч. 1 п. 2 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно із ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції встановив, що до позовної заяви ОСОБА_1 надав копію розписки від 19.08.2021 року, відповідно до якої ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 5817295 доларів США, які зобов`язувався повернути до 02.09.2021 року (а.с. 7-8).

Зі змісту копії боргової розписки вбачається, що ОСОБА_2 у разі порушення свого зобов`язання щодо повернення коштів зобов`язався сплатити ОСОБА_1 штраф у розмірі 30% від суми заборгованості.

Позивач вказує, що відповідач у добровільному порядку суму боргу не повернув.

Сторона відповідача заперечує факт написання спірної розписки та отримання відповідачем у позивача грошових коштів.

При розгляді цієї справи суд першої інстанції також встановив, що у провадженні Головного слідчого управління перебуває кримінальне провадження № 0001201 від 07.10.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, порушене за заявою ОСОБА_1 .

Ухвалою місцевого суду від 09.08.2022 витребувано у Головного слідчого управління Національної поліції України оригінал боргової розписки від 19.08.2021 року за підписом ОСОБА_2 та висновок почеркознавчої експертизи розписки щодо належності підпису на ній ОСОБА_2 , які знаходяться в матеріалах кримінального провадження № 0001201 (а.с. 81).

За інформацією Головного слідчого управління, наведеної у листі від 19.10.2022 року, зазначено, що постановою слідчого ГСУ НПУ боргову розписку від імені ОСОБА_2 , датовану 19.08.2021 року, визнано речовим доказом та на відповідальне зберігання передано ОСОБА_1 .

Згідно висновку експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 09.11.2021 року № СЕ-19/11-21/53590-ПЧ, рукописний текст, підпис та числові позначення в розписці від імені ОСОБА_2 , що датована 19.08.2021 року, відповідно якої ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 та зобов`язався повернути у строк до 02.09.2021 року коштів у сумі 5 817 295 доларів США, виконано ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 125-142).

При розгляді цієї справи суд першої інстанції послався на те, що позивач не надав суду оригінал боргової розписки, тому дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Сторона позивача як в апеляційній скарзі, так і в ході судового засідання в апеляційному суді стверджує, що оригінал вказаної розписки було надано суду першої інстанції при розгляді справи та досліджено в судовому засіданні.

Ця обставина підтверджується протоколом судового засідання від 09.08.2022 (а.с. 68-69), де зафіксовано, що адвокат Бондар Р.В. надав для огляду оригінал розписки та копію для засвідчення. На вимогу головуючого судді приєднати оригінал розписки до матеріалів справи адвокат Бондар Р.В. відмовився, пославшись на те, що вказане слід узгодити з позивачем.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з частиною другою статті 640 ЦК України, якщо відповідно до акту цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За змістом статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частинами 1, 2 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України).

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України (у редакції, чинній на час укладення договору позики) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики, і його умов.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

За таких обставин, договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування.

Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 11 листопада 2015 року у справі за № 6-1967цс15, від 18 жовтня 2017 року у справі за № 6-1662цс17, від 13 грудня 2017 року у справі за № 6-996цс17, постанові Верховного Суду від 12 квітня 2018 року, справа № 359/1227/16-ц, провадження № 61-12412св18.

При цьому у розписці повинно бути зазначено, що грошові кошти передаються саме в якості позики з обов`язком наступного повернення.

З розписки повинен вбачатися як сам факт отримання в борг, тобто із зобов`язанням повернення, певної грошової суми, так і дата її отримання.

Вказані правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі № 346/3978/15-ц, провадження №61-910св18, від 16 серпня 2018 року, справа № 516/97/16-ц, провадження № 61-25512св18, від 21 березня 2018 року, справа № 757/27533/15-ц, провадження № 61-8055св18.

Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Отже, наявність оригіналу боргової розписки у кредитора свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконано.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

За таких обставин будь-яка обіцянка позикодавця надати позику в майбутньому не має юридичного значення, оскільки саме факт передання коштів повинен бути підтверджений розпискою позичальника (частина 2 статті 1047 ЦК України).

Зазначене відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі №6-79цс14.

Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.ст. 2, 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (допустимість доказів).

Згідно з пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Вказане положення кореспондується також у частині 6 статті 81 ЦПК України.

Відповідно до вимог закону щодо допустимості доказів (ч. 2 ст. 78 ЦПК України) обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Поясненнями сторони та показаннями свідка не може доводитися факт виконання зобов`язання за договором позики. Наявність у позивача, як позикодавця, боргового документа - розписки, свідчить про невиконання відповідачем, як позичальником, ним взятих на себе зобов`язань.

Аналогічний правовий висновок наведений у постанові Верховного Суду № 143/280/17 від 18.07.2018 р.

Як вказувалося вище, суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, послався на те, що позивач не надав суду оригінал боргової розписки.

Водночас матеріалами справи підтверджено, що оригінал вказаної розписки було надано стороною позивача у судовому засіданні при розгляді справи, досліджено судом першої інстанції, що зафіксовано у протоколі від 09.08.2022 (а.с. 68-69).

Крім цього апеляційним судом 26.09.2023 у судовому засіданні також досліджено оригінал боргової розписки від 19.08.2021 року за підписом ОСОБА_2 , що наданий представником позивача Юхтою М.С . За змістом вказаної розписки ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 5817295 доларів США, які зобов`язувався повернути до 02.09.2021 року та у разі порушення свого зобов`язання щодо повернення коштів зобов`язався сплатити ОСОБА_1 штраф у розмірі 30% від суми заборгованості.

Наданий апеляційному суду для огляду оригінал розписки від 19.08.2021 року за своєю природою є підтвердженням укладання договору позики та отримання відповідачем ОСОБА_2 від позивача ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 5817295,00 доларів США, які він зобов`язувався повернути позивачу до 02.09.2021 року та у разі порушення свого зобов`язання щодо повернення коштів зобов`язався сплатити ОСОБА_1 штраф у розмірі 30% від суми заборгованості.

Оскільки у розписці зазначені сторони зобов`язання (позикодавець та позичальник), грошова сума, яка передається, та особистий підпис позичальника, то між сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договору позики, що свідчать про його укладення відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України.

Оригінал розписки від 19.08.2021 року повернуто судом апеляційної інстанції після огляду представнику позивача, оскільки вказаний документ визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні №0001201 та переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_1 .

Згідно наданого позивачем розрахунку основна сума боргу за договором позики від 19.08.2021 року з 03.09.2021 по 22.02.2022 становить 5817295,00 доларів США; штраф 1745188,50 доларів США; три відсотки річних за період з 03.09.2021 по 22.02.2022 82717,15 доларів США, а всього 7645200,65 доларів США(а.с. 6).

Оригінал розписки, наданий представником позивача, підтверджує факт непогашення позики згідно розписки.

Не заслуговують на увагу посилання представника відповідача у відзиві на апеляційну скаргу про неотримання відповідачем ОСОБА_2 грошових коштів відповідно до розписки від 19.08.2021 року, оскільки з відповідним позовом про визнання недійсним вказаного договору позики з підстав безгрошового укладення під впливом насильства, обману він не звертався.

Факт написання та підписання розписки від 19.08.2021 року ОСОБА_2 підтверджується належним чином засвідченою копією висновку експерта від 09.11.2021 №СЕ-19/11-21/53590-ПЧ, оригінал якого знаходиться в кримінальному провадженні №0001201, та не спростований відповідачем ОСОБА_2 .

Враховуючи те, що стороною позивача доведено факт укладення договору позики з відповідачем, що підтверджується борговою розпискою від 19.08.2021 року, написаною та підписаною ОСОБА_2 , відповідач не повернув позивачу отримані в борг грошові кошти в сумі 5817295,00 доларів США в обумовлений розпискою строк (до 02.09.2021 року), суд апеляційної інстанції приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 вказаної суми боргу, а також штрафу в розмірі 30% від суми заборгованості згідно умов договору татрьох відсотків річних від простроченої суми відповідно до ст. 625 ЦК України.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги представника позивача, скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи те, що за подання позову ОСОБА_1 сплатив судовий збір у сумі 12405,00 грн., а також 18607,50 грн. за подання апеляційної скарги, а всього ним сплачено 30 472,50 грн. (а.с. 21, 175,179) вказана сума судового збору підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Керуючись статтями 374 ч. 1 п.2, 376 ч. 1 п. 3,4; 381-384, 389-391 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу адвоката Юхти Михайла Степановича в інтересах позивача ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 09 листопада 2022 рокускасувати. Ухвалити нове рішення.

Позов адвоката Юхти Михайла Степановича в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) заборгованість у розмірі 7 645 200,65 доларів США (сім мільйонів шістсот сорок п`ять тисяч двісті доларів США шістдесят п`ять центів), з яких:

-5 817 295,00 доларів США (п`ять мільйонів вісімсот сімнадцять тисяч двісті дев`яносто п`ять доларів США) - сума основного боргу;

-1 745 188,50 доларів США (один мільйон сімсот сорок п`ять тисяч сто вісімдесят вісім доларів США 50 центів) - штраф у розмірі 30% від суми заборгованості;

-82 717,15 доларів США (вісімдесят дві тисячі сімсот сімнадцять доларів США 15 центів) - 3% річних.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати зі сплати судового збору в сумі 30 472,50 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 29.09.2023.

Головуючий суддя : Чумак О.В.

Судді: Бутенко С.Б.

Пилипчук Л.І.