ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

27 вересня 2023 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 743/409/23

Головуючий у першій інстанції Павленко О. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1245/23

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «АІА ФІНАНС ГРУП»

Відповідач: ОСОБА_1

Особа, яка подала апеляційну скаргу: Товариство з обмеженою відповідальністю «АІА ФІНАНС ГРУП»

Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 24 липня 2023 року у справі позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА ФІНАНС ГРУП» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості ( ОСОБА_2 ) ухвалене у смт. Ріпки , повний текст рішення складено 24.07.2023 року,

В С Т А Н О В И В:

ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , у якому просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 89391,76 грн. та понесені судові витрати.

Позовні вимоги мотивовані тим, що між ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП» та відповідачем було укладено Договір про надання кредиту №1679267 від 03.03.2018. Вказаний договір укладено в електронному вигляді на умовах пропозиції (оферти) укладення договору про надання кредиту, що опублікована на веб-сайті credit365.ua, підписаної електронним цифровим підписом позивача 31.05.2017 та заявки на отримання кредиту відповідача №1679267 від 03.03.2018, які акцептовані відповідачем 03.03.2018, шляхом підписання електронним підписом відповідача. За умовами договору відповідачу було надано кредит в розмірі 3100,00 грн. зі сплатою відсотків в розмірі 981,00 грн. з терміном повернення кредиту та нарахованих процентів до 02.04.2018. Однак, відповідачем у вказаний термін кредит не повернуто, проценти не сплачено. Натомість відповідач скористався послугою щодо продовження строку користування кредитом. Відтак, термін кредиту та процентів продовжено до 02.05.2018. У порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав. У зв`язку з чим, станом на 30.03.2023 виникла заборгованість у розмірі 89391,76 грн., яка складається з наступного: 3100,00 грн. заборгованість за тілом кредиту; 981,00 грн. заборгованість за процентами; 83374,50 грн. проценти (згідно ст. 625 ЦК України та п. 2.11 договору); 1936,26 грн. - інфляційні втрати, яку просить стягнути позивач з відповідача.

Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 24 липня 2023 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА ФІНАНС ГРУП» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково: стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 5369, 38 грн , судовий збір в розмірі 209,30 грн, понесені витрати на правову допомогу у розмірі 5000 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що вимога позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості за основним зобов`язанням, яка складається із суми позики - 3100,00 грн та процентів за користування позикою в межах строку кредитування з 04.03.2018 по 02.04.2018 в сумі 981,00 грн є доведеною та підлягає задоволенню. З наведеного у позові з врахуванням зменшення позовних вимог розрахунку заборгованості за процентами вбачається, що заборгованість розраховано за формулою на підставі п. 2.11 договору, а саме: 3100,00 грн. (сума кредиту) * 1,5 % * 1393 (кількість днів прострочення) = 64774,50 грн. Досліджений судом розрахунок заборгованості свідчить про те, що визначена позивачем до стягнення заборгованість по нарахованих та несплачених процентах згідно п. 2.11 договору в сумі 64774,50 грн. включає період з 03.05.2018 по 23.02.2022, який виходить за межі строку кредитування. Оскільки після закінчення строку кредитування у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти, вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості по процентах за користування кредитом за період з 03.05.2018 по 23.02.2022 не підлягає задоволенню. Разом з тим, як на підставу для стягнення процентів позивач також посилався на положення статті 625 ЦК України та просив стягнути проценти та інфляційні втрати. Суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача 3 % річних у розмірі 354,93 грн та інфляційних втрат у розмірі 933,45 грн. за період прострочення з 03.05.2018 по 23.02.2022 (період прострочення грошового зобов`язання 1393 днів). Позовна заява позивачем подана в строк відповідно до п.5.2 Договору, а отже заява про застосування строків позовної давності застосуванню не підлягає. Вирішуючи питання про стягнення понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, суд вважав, що заявлені позивачем витрати на правову допомогу у розмірі 9469,59 грн, які просив стягнути позивач з відповідача, є неспівмірними з обсягом виконаної роботи адвокатом Литвинцем С.А. у даній справі. Тому, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову в частині стягнення судових витрат пов`язаних з оплатою правничої допомоги та стягнути з відповідача понесені витрати на правову допомогу у розмірі 5000 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених вимог у розмірі 209,30 грн.

В апеляційній скарзі ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП» просить суд скасувати оскаржуване рішення в частині часткового задоволення вимоги про стягнення відсотків за період прострочення згідно ч.2 ст.625 ЦК України та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції не враховано договірний розмір відсотків згідно ч.2 ст.625 ЦК України і зроблено невірний висновок щодо правової природи нарахованих відсотків. Водночас правомірність нарахування позивачем відсотків в період прострочення на підставі ст. 625 ЦК України у розмірі згідно п.2.1.1 Договору обґрунтована як в позовній заяві, так і у відповіді на відзив, з посиланням на практику Верховного суду.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення суду оскаржується лише в частині незадоволених позовних вимог щодо визначеного до стягнення розміру відсотків за період прострочення згідно ч.2 ст.625 ЦК України, то відповідно рішення суду переглядається апеляційним судом тільки в цій частині.

Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону відповідає судове рішення суду першої інстанції.

По справі встановлено, що 03.03.2018 ОСОБА_1 підписав електронним підписом одноразовим ідентифікатором заявку № 1679267 на веб-сайті credit365.ua, в якій просив ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП» надати кредит на умовах, обраних ним згідно Пропозиції (оферти) укладення договору про надання кредиту, з умовами якої він ознайомлений і погодився. Просив надати кредит на наступних умовах: сума кредиту - 3100,00 грн., строк повернення кредиту - 30 днів, процентна ставка в день - 1,06 %, реальна річна процентна ставка - 385 %, очікувана сукупна вартість кредиту (проценти) - 981,00 грн., загальна сума до повернення - 4081,00 грн. У заявці також вказані відомості про позичальника, дані документа, що посвідчує особу позичальника, дані банківського рахунку позичальника для зарахування суми кредиту.

У матеріалах справи міститься Пропозиція (оферта) укладення договору про надання кредиту, у якій визначено умови договору кредиту. Пропозицію (оферту) підписано електронним цифровим підписом кредитодавця та опубліковано на веб-сайті credit365.ua.

Згідно з інформаційною довідкою про підписання договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором підписувач ОСОБА_1 о 22:05 год. 03.03.2018 підписав заявку №1679267 на отримання кредиту від 03.03.2018, пропозицію (оферту) укладення договору про надання кредиту від 31.05.2017 одноразовим ідентифікатором 9921766.

Згідно реєстру дій клієнта та ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП» в інформаційно-телекомунікаційній системі credit365.ua з укладення договору о 21:55 год. 03.03.2018 здійснено ідентифікацію клієнта в ІТС credit365.ua, о 22:03 год. 03.03.2018, здійснено формування заявки на кредит, о 22:05 год. 03.03.2018 здійснено акцептування Пропозиції (оферти), о 09:34 год. 03.03.2018 відповідачу направлено повідомлення про укладення договору, о 09:34 год. 03.03.2018 проведено фінансування клієнта - відповідача за договором.

Також позивачем до позовної заяви долучено витяг з реєстру надісланих СМС-повідомлень клієнту ОСОБА_1 .

З інформаційної довідки від 28.04.2023 №1199/04 ТОВ «Платежі онлайн» вбачається, що 04.03.2018 ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП» було перераховано ОСОБА_1 3100,00 грн. через платіжний сервіс «Platon».

З реєстру платежів клієнта вбачається, що станом на 30.03.2023 року ОСОБА_1 сплатив за договором про надання кредиту № 1679267 від 03.03.2018 року, 20 квітня 2018 року кошти в сумі 884 грн, призначення платежу оплата комісії за відтермінування строку повернення кредиту на 30 днів. ( а.с. 20)

28.10.2022 ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП» на адресу ОСОБА_1 було направлено вимогу щодо виконання зобов`язань за договором, у якій заявлено вимогу в строк до 11.11.2022 погасити заборгованість у розмірі 81967,98 грн., що складається з суми кредиту - 3100,00 грн., суми процентів 76213,50 грн., суми комісії - 981,00 грн., інфляційних втрат 1673,48 грн. ( а.с.23-24)

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

За правилами ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Статтею 3 ЗУ «Про електрону комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Приписами ст.ст. 525, 526 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За положеннями ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання.

Звертаючись з апеляційною скаргою позивач посилається як на підставу для скасування рішення суду в оскарджуваній частині на правомірність нарахування позивачем відсотків в період прострочення на підставі ст. 625 ЦК України у розмірі згідно п.2.1.1 Договору, а не виходячи з розміру передбаченого ст.625 ЦК України як це обраховано судом першої інстанції.

Проте, колегія суддів апеляційного суду не погоджується з такими доводами апеляційної скарги враховуючи наступне:

Статтею 625 ЦК України встановлена відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Відповідно до частини другої вказаної статті боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п.2.11 Договору починаючи з другого дня за останнім днем строку користування кредитом процентна ставка за користування кредитом нараховується щоденно і становить 1.5% від суми кредиту за кожен день з моменту закінчення строку користування, до моменту фактичного повернення кредиту. Обов`язок сплати процентів згідно даного пункту договору виникає у позичальника в день, наступний за днем нарахування.

Тобто, за положеннями укладеного між сторонами кредитного договору №1679267 від 03.03.2018 року позивач та відповідач визначили інший порядок нарахування розміру процентів річних за користування чужими коштами, а зокрема, з можливістю встановлення розміру процентів за один день від загальної суми річних процентів.

Відповідно до висновків викладених у постанові Верховного суду у складу колегії суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 05.06.2020 року у справі № 922/3578/18 викладено правовий висновок про те, що законодавцем не обмежено право сторін визначити у договорі розмір процентів за неправомірне користування чужими грошовими коштами. Однак, диспозитивний характер цих норм у цілому обмежується положенням частини другої статті 625 ЦК України, яка зазначає про стягнення трьох процентів річних, що має наслідком визначення таких процентів саме у річних, а не будь-яким іншим способом обчислення процентів за умовами договору. Отже, законодавцем передбачено, що договором може бути встановлено інший розмір процентів річних, а не інший спосіб їх обчислення (зокрема, в розмірі певного проценту за кожний день прострочення). З огляду на таке, Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду не вбачає правових підстав для відступу від правової позиції Верховного Суду України у постанові від 01.07.2014 у справі №3-32гс14 та від 24.12.2013 у справі №3-37гс13.

Таким чином, нарахування позивачем процентів за « користування кредитом» не лише в межах строку кредитування, а й після спливу такого строку, тобто до моменту повного фактичного повернення кредитних коштів, свідчить про помилкове розуміння позивачем правової природи процентів, які сплачуються позичальником у випадку прострочення грошового зобов`язання. Проценти, які можуть бути нараховані поза межами строку кредитування ( чи після вимоги про дострокове погашення кредиту, є мірою цивільно-правової відповідальності та сплачуються відповідно до положень ст.625 ЦК України.

Судом першої інстанції вірно розраховано розмір відсотків на рівні 3% річних за невиконання грошових зобов`язань за період з 03.05.2018 року по 23.02.2022 року в сумі 354,93 грн.

Враховуючи те, що висновки суду першої інстанції є достатньо аргументованими, апеляційний суд приходить висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи заявника, при цьому апеляційний суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Суд забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих доказів, рішення суду першої інстанції відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального чи процесуального права, що може бути підставою для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 375, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА ФІНАНС ГРУП» залишити без задоволення, а рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 24 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом 30 днів з дня складення повної постанови.

Головуючий: Судді: