ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2023 року

м. Харків

Справа № 953/15393/20

Провадження № 22-ц/818/783/23

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Тичкової О.Ю.,

Суддів- Мальованого Ю.М., Пилипчук Н.П.

сторони у справі:

позивач: Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»

відповідач: ОСОБА_1

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Київського районного суду м. Харкова від 20 лютого 2023 року ухваленого у складі судді Садовського К.С., -

ВСТАНОВИВ :

У вересні 2020 року ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК (далі Банк) звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 07.07.2010 року у розмірі 56155.62 грн станом на 03.09.2020.

Позов обґрунтований тим, що в 2010 році відповідачка звернулася до Банку з метою отримання банківських послуг та підписала Заяву №б/н від 07.07.2010 чим підтвердила свою згоду про те, що ця заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами» складає Договір про надання банківських послуг між нею та Банком ( надалі Договір). ОСОБА_1 була проінформована про умови кредитування, що були надані їй для ознайомлення в письмовій формі, на підставі Договору їй було відкрито картковий рахунок і з початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку та надано у користування кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 35500,00 грн. При встановленні та зміні кредитного ліміту Банк керувався пунктами 2.1.1.2.3 Договору відповідно до яких відповідач надав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміни (збільшення або зменшення) за рішенням та ініціативою позивача. Свої зобов`язання за Договором позивач виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Однак, відповідачка взяті зобов`язання за Договором не виконує, у зв`язку з чим станом на 03.09.2020 має заборгованість у розмірі 56155,62 грн, з яких: 44820,81 грн - заборгованість за тілом кредиту; в т.ч.: 0,00 грн - заборгованість за поточним тілом кредиту; 44820,81 грн- заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 11334,81 грн - заборгованість за простроченими відсотками.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 20 лютого 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що в ході судового розгляду позивачем не доведено факту отримання ОСОБА_1 картки із встановленим кредитним лімітом саме 07.07.2010 на підставі підписаної ОСОБА_1 . Анкети-Заяви, тому стягнення боргу в сумі 44820,81 гривень - заборгованості за тілом (простроченим) кредиту, є необґрунтованим та недоведеним. Надані позивачем розрахунки заборгованості також неможливо вважати доказом надання відповідачу кредитних коштів, оскільки розрахунок сум заборгованості за кредитом та відсотками не є підтвердженням руху коштів на картковому рахунку. Крім того, розрахунок заборгованості відповідачки за договором № б/н від 07.07.2010 здійснений із дати - 24.03.2014, а не із дня, коли ОСОБА_1 нібито отримала кредитну картку та уклала кредитний договір із Банком. Тобто наданий розрахунок жодним чином не підтверджує, що ОСОБА_1 07.07.2010 отримала кредитну картку, на яку було встановлено кредитний ліміт.

В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк», посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначав, що суд дійшов помилкового висновку про недоведеність позовних вимог. Відповідач підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, здійснювала погашення заборгованості, що свідчить як по укладення Договору так і про його виконання. Відтак, суд не мав правових підстав для відмови у задоволенні вимог про стягнення з відповідача тіла кредиту та процентів за користування ним. Посилання суду на те, що виписка по картковому рахунку не є доказом наявності заборгованості, не відповідає положенням закону. ОСОБА_1 з 2010 року користувалася кредитними коштами, що підтверджено даними виписки по її картковому рахунку. Відповідно до положень закону та умов договору не може бути визнаний неукладеним договір який частково або повністю виконувався сторонами.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступних підстав.

Відповідно до п.п. 3,4 ч.1, ч.2 ст. 376 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Зміна рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи 07 липня 2010 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с.15).

За змістом заяви відповідачка надала згоду на отримання платіжної картки кредитка «Універсальна» з кредитним лімітом 1000 гривень та погодилась, що заява, разом із пам`яткою клієнта, умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді, становить між нею та банком договір про надання банківських послуг.

Разом з тим анкета-заява не містить даних про кредитний ліміт, вид та строк дії картки, на яку кредитний ліміт було встановлено, розмір відсотків, пільгові умови або будь-яка інша інформація про умови кредитування.

Згідно даних довідки Банку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 (договір б/н), старт карткового рахунку - дата проведення 07.07.2010 - НОМЕР_1.

24.03.2014 кредитний ліміт: 8000 гривень (примітка: встановлення кредитного ліміту).

24.03.2014 кредитний ліміт: 8000 гривень (примітка: зменшення кредитного ліміту); 27.02.2017 кредитний ліміт: 8500 гривень (примітка: збільшення кредитного ліміту); 03.03.2017 кредитний ліміт: 9000 гривень (примітка: збільшення кредитного ліміту); 15.03.2017 кредитний ліміт: 9500 гривень (примітка: збільшення кредитного ліміту); 17.06.2017 кредитний ліміт: 10000 гривень (примітка: збільшення кредитного ліміту); 19.06.2017 кредитний ліміт: 11000 гривень (примітка: збільшення кредитного ліміту); 20.06.2017 кредитний ліміт: 15000 гривень (примітка: збільшення кредитного ліміту); 23.06.2017 кредитний ліміт: 22000 гривень (примітка: збільшення кредитного ліміту); 06.07.2017 кредитний ліміт: 26000 гривень (примітка: збільшення кредитного ліміту); 13.07.2017 кредитний ліміт: 27000 гривень (примітка: збільшення кредитного ліміту); 08.08.2017 кредитний ліміт: 28000 гривень (примітка: збільшення кредитного ліміту); 08.08.2017 кредитний ліміт: 27500 гривень (примітка: зменшення кредитного ліміту); 15.08.2017 кредитний ліміт: 29000 гривень (примітка: збільшення кредитного ліміту); 31.08.2017 кредитний ліміт: 31000 гривень (примітка: збільшення кредитного ліміту); 04.09.2017 кредитний ліміт: 33000 гривень (примітка: збільшення кредитного ліміту); 13.09.2017 кредитний ліміт: 35000 гривень (примітка: збільшення кредитного ліміту); 28.10.2017 кредитний ліміт: 35500 гривень (примітка: збільшення кредитного ліміту); 13.05.2019 кредитний ліміт: 0,00 гривень (примітка: зменшення кредитного ліміту) ( а.с. 50-60).

Відповідно до довідки Банку за кредитним договором №б/н відповідачці були надані наступні кредитні картки: номер картки НОМЕР_1 , дата відкриття 07.07.2010, термін дії 04/14; номер картки НОМЕР_2 , дата відкриття 24.03.2014, термін дії 03/17; номер картки НОМЕР_3 , дата відкриття 03.03.2017, термін дії 09/18; номер картки НОМЕР_4 , дата відкриття 18.09.2018, термін дії 09/22 ( а.с.14).

Позивачем додано до матеріалів справи витяг із Тарифів обслуговування кредитних карток «Універсальна» та копія Умов та Правил надання банківських послуг.

Даними банківської виписки по картковому рахунку за договором підтверджується , що відповідачка протягом 2010 - 2020 років користувалася кредитними коштами та частково погашала заборгованість за договором( а.с50-60).

Суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» оскільки в ході судового розгляду позивачем не доведено факту отримання ОСОБА_1 картки із встановленим кредитним лімітом саме 07.07.2010 на підставі підписаної ОСОБА_1 . Анкети-Заяви, тому визначення до стягнення боргу в сумі 44820,81 гривень - заборгованості за тілом (простроченим) кредиту, є необгрунтованм та недоведеним.

Суд виходив з того, що Умови та правил надання банківських послуг у Приватбанку не містять підпису відповідача, отже сторонами не було погоджено умови договору щодо нарахування та сплати процентів, пені та штрафів.

Колегія суддів не може погодитися із такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони не відповідають матеріалам справи.

Відповідно ч.13 ст. 7, ч.1ст. 274, ч.1 ст. 368, ч.1 ст. 369 ЦПК України, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду у порядку письмового та спрощеного позовного провадження, як малозначна справа.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що відповідачка ОСОБА_1 звернулась до Банка з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Анкету-заяву від 07.07.2010.

Даними банківської виписки по картковому рахунку за договором підтверджується, що Відповідач отримала кредит шляхом встановлення кредитного ліміту на кредитну картку(а.с.50-60)

Згідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У заяві позичальника від 07.07.2010 процентна ставка не зазначена.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами.

В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк» посилається на те, що підписуючи анкету-заяву відповідачка ознайомилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, а отже виявила згоду на укладення кредитного договору, проте Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, який міститься в матеріалах даної справи не визнається відповідачкою та не містять її підпису, тому його не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 07.07.2010 шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження №6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Виходячи з аналізу наданої банком роздруківки Умов та правил надання банківських послуг та ч.1 ст. 1054 ЦК України, за своєю суттю, прострочене тіло кредиту, на яке вказує позивач у своїй позовній заяві, фактично є завуальованими відсотками за користування кредитними коштами, адже до нього, в т.ч. входить і плата за користування кредитом, а не, власне, лише надані позичальнику в користування кошти.

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами у визначеному розмірі, наданий банком Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ "ПриватБанк" дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону "Про захист прав споживачів", про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

Вищезазначене повністю узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17-ц від 03.07.2019 року.

Слід наголосити, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 07.07.2010 у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, слід зробити висновок, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

З матеріалів справи вбачається і неспростовано відповідачкою, що 07.07.2010 вона звернулась до Банка з метою отримання банківських послуг і підписала Анкету-заяву, на підставі якої отримала кредит. На підставі договору, відповідачці видавались кредитні картки, встановлювався кредитний ліміт, який станом на момент подачі позову становив 35500 грн. Відповідачка з 2010 року користувалась картками, отримуючи від Банка кредитні кошти з власної ініціативи, частково здійснювала погашення заборгованості по кредитному договору, що вбачається з виписки із банківського рахунку на ім`я ОСОБА_1 .

Враховуючи транзакції за випискою по рахунку відповідачки, за винятком тих надходжень та списань, які не були погоджені сторонами та умови яких відсутні в підписаній анкеті-заяві, з 31.08.2010, ОСОБА_1 фактично вклала 69877.5 грн та фактично використала 44820,81 грн, а тому підстави для стягнення заборгованості у визначеному банком розмірі відсутні.

Отже, АТ КБ «Приватбанк» не доведено наявність заборгованості розрахованої відповідно до погоджених між сторонами умов договору за кредитною карткою отриманою згідно Анкети - заяви від 07.07.2010.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга представника АТ КБ «Приватбанк» підлягає залишенню без задоволення, з підстав зазначених у дійсній постанові.

Керуючись ст. ст.367,374,376,382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк»- задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 20 лютого 2023року- змінити. Викласти мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови виготовлений 31 серпня 2023 року

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді Ю.М.Мальований

Н.П. Пилипчук