ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2023 року

м. Черкаси

Справа № 711/4194/22
Провадження № 22-ц/821/1376/23
Категорія: 304090200

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В.

суддів: Бородійчука В.Г., Василенко Л.І.

за участю секретаря: Мунтян К.С.

учасники справи:

позивач: Комерційний банк «ПриватБанк»

відповідач: ОСОБА_1

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Стащука Володимира Анатолійовича на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21 червня 2023 року (ухваленого під головуванням судді Скляренко В.М. в приміщенні Придніпровського районного суду м. Черкаси, повний текст рішення складено 23 червня 2023 року) у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

23 серпня 2022 року через засоби поштового зв`язку позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - Банк) звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач звернулася до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 07.07.2011 року.

Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послу, Тарифами, які викладені на банківському сайті www/privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Банком на підставі Договору банківських послуг відкрито картковий рахунок з початковим кредитним лімітом та надано відповідачу у користування кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 75 000,00 грн.

Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, водночас ОСОБА_1 порушила зобов`язання за договором, у зв`язку із чим станом на 11.07.2022 має заборгованість в розмірі 79 424,27 грн, яка складається з наступного: 63 890,79 грн заборгованість за тілом кредита; 0,00 грн заборгованість за нарахованими відсотками, 15 533,48 грн заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн нарахована пеня; 0,00 грн нараховано комісії.

Вказує, що на даний час відповідачка продовжує ухилятися від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість да кредитним договором, що є порушенням законних прав та інтересів Банку.

У зв`язку з чим, Банк просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитом в сумі 79 424,27 грн та витрати по сплаті судового збору в сумі 2 481 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21 червня 2023року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 07.07.2011 в сумі 63 890,79 грн та судовий збір в розмірі 1 995,76 грн.

Рішення суду першої інстанції, зокрема, мотивовано тим, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, розмір заборгованості за тілом кредиту відповідачем не спростований, у зв`язку із чим суд вважав, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, тому позов в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту підлягає задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення процентів за користування кредитними коштами, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано доказів належного ознайомлення відповідачки з основними умовами кредитування розмір процентної ставки, порядок погашення заборгованості ( строки і розмір внесення платежів), відповідальність за порушення зобов`язань ( неустойка).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 21 липня 2023 року через засоби поштового зв`язку, представник ОСОБА_1 адвокат Стащук В.А., вважаючи оскаржуване рішення суду першої інстанції прийнятим без повного з`ясування обставин, що мають значення для справи, без доведеності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, із порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21 червня 2023 року, та постановити нове рішення, яким в частині задоволених вимог відмовити та стягнути понесені судові витрати

Апеляційна скарга, зокрема, мотивована тим, що задовольняючи частково позов суд першої інстанції не звернув уваги на той факт, що слідством у рамках кримінальної справи №00001786 від 08.10.2021, яке було відкрито за заявою ОСОБА_1 про викрадення з її рахунків грошових коштів, вже було встановлено факт відносно заволодіння невстановленою особою її грошових коштів в розмірі 71 000 грн, що підтверджується листами дізнавача сектору Черкаського районного управління поліції ГУПН в Черкаській від 05.07.2022 № 7642/46-2022, від 17.02.2023 № 2035/46-2023, від 30.05.2023 № 82/46/27-2023 та які були долучені до відзиву на позовну заяву.

Посилаючись на висновки, викладені Верховним Судом України у постанові від 13.05.2015 у справі № 6-71цс15, у справі №691/699/16-ц, вказує, що у наданій банком позовній заяві та інших матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, що саме відповідачкою було вчинено дії (чи бездіяльність) які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, і що це є лише припущенням.

Також посилаючись на висновки Верховного Суду , викладені у постанові від 20.06.2018 у справі № 699/16-ц, від 05.12.2018 у справі №754/15020/15-ц, вказує, що лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення її до цивільно-правової відповідальності.

Звертає увагу суду, що позивач формально підійшов до своїх вимог, в судовому порядку не бажав та будь-яким чином ухилявся від відновлення інтересів відповідачка, у якого відкрито рахунок в банку.

Вказує на факт відсутності здійснення позивачем внутрішньої перевірки викладених в заяві потерпілої ОСОБА_1 обставин стосовно шахрайських дій по картковому рахунку.

Оскільки відповідач кредитні кошти не отримувала, відповідно на неї не може бути покладено обов`язок повертати кошти, викрадені невідомою особою. Саме на банк покладено обов`язок відновити залишок коштів клієнта банку (власні кошти) до стану, в якому він перебував перед виконанням несанкціонованих операцій.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.

Фактичні обставини справи

З матеріалів справи вбачається, що відповідачка звернулася до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 07.07.2011, згідно якої відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що вказаний у Довідці про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку.

Анкета-заява містить персональні дані ОСОБА_1 . Інші відомості в ній відсутні.

До Анкети-заяви Банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, що діяла на момент підписання заяви та паспорт споживчого кредитування.

Згідно з наданим банком розрахунком заборгованості, станом на 11.07.2022 відповідачка має заборгованість в розмірі 79 424,27 грн, яка складається з наступного: 63 890,79 грн заборгованість за тілом кредита; 0,00 грн заборгованість за нарахованими відсотками, 15 533,48 грн заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн нарахована пеня; 0,00 грн нараховано комісії..

Відповідно до довідки б/н та без дати, виданої АТ КБ «ПриватБанк», за договором з ОСОБА_1 , їй надано наступні кредитні картки: за номером НОМЕР_1 , дата відкриття 07.07.2011 року, термін дії до 05/15, карта «Універсальна»; за номером НОМЕР_2 , дата відкриття 20.07.2014 року, термін дії до 07/18, карта «Універсальна»; за номером НОМЕР_2 , дата відкриття 05.03.2015 року, термін дії до 07/18, карта «Універсальна»; за номером НОМЕР_3 , дата відкриття 09.10.2017 року, термін дії до 10/21, карта «Універсальна»; за номером НОМЕР_3 , дата відкриття 09.10.2017 року, термін дії до 10/21, карта «Універсальна»; за номером НОМЕР_4 , дата відкриття 12.08.2019 року, термін дії до 01/23, карта «Універсальна GOLD»; за номером НОМЕР_5 , дата відкриття 04.10.2021 року, термін дії до 12/25, карта «Універсальна GOLD».

Із довідки б/н та без дати, виданої АТ КБ «ПриватБанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 вбачається, що кредитний ліміт неодноразово змінювався, останній раз 18.12.2020 збільшено кредитний ліміт до 75 000,00 грн, 19.01.2022 зменшено кредитний ліміт до 0,00 грн.

Відповідно до виписки за договором б/н за період 07.07.2011 -12.07.2022 підтверджується факт користування відповідачкою картками : НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 та НОМЕР_5 .

Також позивачем надано до суду інформацію про різні умови кредитування, яка за змістом є паспортом споживчого кредиту, який підписаний відповідачем 01.10.2021.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно виписки з карткового рахунку відповідачки у АТ КБ «ПриватБанк» за період 07.07.2011-12.07.2022 відповідачкою було внесено на картковий рахунок 1 530 398,53 грн., а витрачено з такого рахунку 1 609 822,80 грн.

01.10.2021 за кредитною карткою № НОМЕР_4 зафіксовано дев`ять видаткових операцій за рахунок кредитних коштів з оплати послуг «Розваги: SPLATA, KYIV» на загальну суму 70 982,99 грн, одна видаткова операція з поповнення рахунку номеру мобільного телефону відповідачки на суму 205,03 грн, що підтверджується випискою про рух коштів.

07.10.2021 відповідачка звернулась до Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області з заявою, в якій повідомила, що 01.10.2021р. в період часу з 14 год. до 17 год. невстановлена особа викрала грошові кошти з її банківського рахунку у АТ КБ «ПриватБанк» шляхом оплати придбання товарів та послуг. На підставі такої заяви 08.10.2021р. було розпочате досудове розслідування по кримінальному провадженню №0001786 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, що підтверджується витягом з ЄДРДР .

22.10.2021 відповідачка подала до Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області заяву про залучення її до кримінального провадження в якості потерпілої .

Згідно листа від 30.05.2023 за підписом старшого дізнавача сектору дізнання Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області Коломієць В.Ю. проведеним досудовим розслідуванням по кримінальному провадженню №0001786 встановлено, що невстановлена особа заволоділа з банківського рахунку коштами потерпілої ОСОБА_1 в розмірі близько 71 000 грн. На теперішній час досудове розслідування не закінчене .

Починаючи з 23.10.2021 на картковий кредитний рахунок відповідачки не вносилось достатньо грошових коштів для повного погашення кредитної заборгованості по тілу кредиту, у зв`язку з чим з 01.12.2021 банком щомісячно регулярно списувались з карткового рахунку відсотки за користування кредитними коштами, внаслідок чого станом на 12.07.2022 загальна сума списаних у такий спосіб коштів склала 15 533,48 грн.

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 адвоката Стащука В.А. не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13-ц).

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

У частині першій статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України (в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно із частиною першою та другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

У частині першій статті 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), на які мітиться посилання в апеляційній скарзі, відступлено від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладений у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження № 6-144цс14) та зроблено висновок, що «у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив. Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту і Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, Велика Палата Верховного Суду погоджується із висновком судів попередніх інстанцій, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів».

Ураховуючи вимоги статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог, а правом визначати предмет та підставу позову наділений лише позивач (статті 13, 43, 49, 175 ЦПК України).

За загальним правилом, встановленим у статтях 89, 264 ЦПК України обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Застосування норм права, оцінка доказів є саме прерогативою суду. У цій категорії справ розмір кредитної заборгованості має визначатись відповідно до наданих доказів, вимог закону та умов договору. При цьому суд не позбавлений права і зобов`язаний при наявності кредитної заборгованості стягнути ту суму, яка є для суду доведеною, а не взагалі відмовляти у позові.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 23 вересня 2019 року у справі № 910/10254/18, банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій, а тому можуть підтверджувати факт передачі кредитних коштів позичальнику та заборгованість за кредитним договором.

Отже, виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи є належним доказом щодо заборгованості відповідачки, який повинен досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами, зокрема, розрахунком заборгованості, що узгоджується з правовими позиціями, викладеними в постановах Верховного Суду від 3 липня 2019 року у справі № 204/2217/16-ц (провадження 61-47244св18) та від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 (провадження № 61-9618св19).

У зв`язку з цим, належним чином дослідити поданий стороною доказ (у даному випадку - розрахунок заборгованості за кредитним договором та виписку по рахунку позичальника), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ними повністю чи частково - зазначити правові аргументи на їх спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що на підставі укладеного між сторонами кредитного договору у вигляді анкети-заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 07.07.2011 банк видав відповідачу першу кредитну картку, за допомогою якої ОСОБА_1 набула можливість протягом дії цієї кредитної картки, а також перевипущених карток знімати грошові кошти з рахунку , переказувати кошти на інші рахунки, здійснювати поповнення карток, номерів мобільного телефону .

З матеріалів справи вбачається, що відповідачка користувалася встановленими їй кредитними картками та вчиняла дії щодо часткової сплати заборгованості за кредитним договором протягом періоду кредитування, що відповідає строкам дії карток.

Із виписки по особовому рахунку чітко прослідковується, що відповідачка користувалася кредитними грошима, отримувала кошти через банкомати, розраховувалася в магазинах, оплачувала послуги, здійснювала перекази, поповнювала мобільний рахунок тощо, а отже отримала кошти на кредитну картку, оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки із встановленим на ній кредитним лімітом.

Вищевикладене свідчить про доведеність банком та фактичне визнання позичальником факту отримання кредитних коштів та користування ними, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для відмови у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 63 890,79 грн.

Доводи скаржника, що судом не взято до уваги той факт, що слідством у рамках кримінальної справи №00001786 від 08.10.2021, яке було відкрито за заявою ОСОБА_1 про викрадення з її рахунків грошових коштів, вже було встановлено факт відносно заволодіння невстановленою особою її грошових коштів в розмірі 71 000 грн, що підтверджується листами дізнавача сектору Черкаського районного управління поліції ГУПН в Черкаській від 05.07.2022 № 7642/46-2022, від 17.02.2023 № 2035/46-2023, від 30.05.2023 №82/46/27-2023 та які були долучені до відзиву на позовну заяву, є необгрунтованими, оскільки предметом даного позову є стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 07.07.2011 року, укладеного шляхом підписання анкети-заяви, про що не заперечує відповідач.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що переказ грошових коштів з карткового рахунку відповідачки відбувся шляхом використання її номеру мобільного телефону, який визначений нею як фінансовий у АТ КБ «ПриватБанк», та з використанням функціональних можливостей сервісу Приват24. При цьому сама відповідачка підтверджує, що після надходження на її мобільний номер телефону виклику від підозрілого номеру, що позначився як «можливо номер шахрая», вона виявила повідомлення від банку про спроби зміни паролю доступу до її особистого кабінету у Приват24 та надходження їй повідомлення з одноразовим кодом доступу, тобто нею були виявлені підозрілі дії, яких вона не вчиняла. Натомість відповідачка не вжила заходів із блокування доступу до сервісу Приват24, а навпаки прослідувала за наданими їй повідомленнями та голосовими командами з невідомого номеру НОМЕР_6 , як вона сама зазначає «ймовірно боту «ПриватБанку», внаслідок чого нею були вчинені дії по зміні паролю. Через годину нею було виявлено проблеми доступу до особистого кабінету сервісу Приват24 через неправильність введення паролю, що обумовило її звернення до відділення банку.

Колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції, що всупереч вимог ст.ст. 12,81 ЦПК України відповідачкою не надано суду доказів на підтвердження її посилань щодо створення та використання дублікату належного їй номеру мобільного телефону, за допомогою якого було здійснено доступу до сервісу Приват24, не надано доказів на підтвердження інформації оператора мобільного зв`язку щодо текстових повідомлень та вхідних/вихідних викликів по номеру мобільного телефону, що перебував у користуванні відповідачки, як фінансовий номер у АТ КБ «ПриватБанк» та вірно звернуто увагу, що згідно виписки про рух коштів по банківському рахунку відповідачки перед тим, як були здійснені оспорювані відповідачкою видаткові операції по оплаті послуг «Розваги: SPLATA, KYIV», з банківського рахунку було здійснено поповнення рахунку оператора мобільного зв`язку за номером мобільного телефону, що перебував у користуванні відповідачки. Поповнення рахунку абонента мобільного зв`язку супроводжується надходженням відповідного текстового повідомлення оператора мобільного зв`язку на номер телефону абонента. Інформація щодо отримання такого повідомлення дає змогу з`ясувати наявність можливості у відповідачки довідатись про несанкціонований доступ до її телефонного номеру. Проте, суду не надано будь-яких доказів стосовно обставин, що 01.10.2021 мало місце використання мобільного номеру телефону відповідачки з різних технічних пристроїв, що підтримують функцію мобільного зв`язку, та з різних місць дислокації.

Також колегія суддів погоджується із тим, що відповідачкою не надано суду і будь-яких доказів на підтвердження того, що доступ до сервісу керування банківським рахунком відповідачки був здійснений з м. Києва, а відповідачка в цей момент знаходилась в м. Черкаси.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції, що доступ до сервісу керування банківським рахунком відповідачки у АТ КБ «ПриватБанк» відбувся з використанням її персональних ідентифікаційних даних та з використанням належного їй телефонного номеру мобільного зв`язку внаслідок того, що вона не проявила належної уваги та обережності і не вжила своєчасних, належних і достатніх заходів для обмеження доступу до її особистого кабінету у сервісі Приват24, а відтак вона не звільняється від цивільно-правової відповідальності за зобов`язанням із повернення кредитних коштів банку, що були зняті з її банківського рахунку до здійснення нею повідомлення банку про сумнівні операції.

Колегія суддів вважає вірними посилання суду першої інстанції на висновки Верховного Суду викладені у постановах від 17.07.2019 у справі № 564/678/15-ц, від 18.09.2019 у справі № 564/2153/16-ц та від 10.04.2019 у справі № 524/3979/16-ц.

Посилання скаржника, що є очевидним факт відсутності здійснення позивачем внутрішньої перевірки викладених в заяві потерпілої ОСОБА_1 обставин стосовно шахрайських дій по картковому рахунку, є неаргументованими, оскільки предметом даного спору є не дія чи бездіяльність банку, а є стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 07.07.2011.

Доводи скаржника, що відповідач кредитні кошти не отримувала, відповідно на неї не може бути покладено обов`язок повертати кошти викрадені невідомою особою, при тому, що на банк покладено обов`язок відновити залишок коштів клієнта банку (власні кошти) до стану, у якому він перебував перед виконанням несанкціонованих операцій, також є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи, оскільки ОСОБА_1 із позовом (зустрічним) до банку про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити певні дії або іншими вимогами не зверталась.

Таким чином, суд першої інстанції розглянув позов саме в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, поданих позивачем і прийшов до обгрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог Банку саме в частині стягнення із ОСОБА_1 на користь банку заборгованості за тілом кредиту в сумі 63 890,79 грн.

Інші доводи, наведені представником ОСОБА_1 адвокатом Стащуком В.А. в апеляційній скарзі, суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер і правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

У відповідності ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами колегія суддів не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер і правильності висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що колегія суддів прийшла до висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги представника ОСОБА_1 адвоката Стащука В.А. на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21 червня 2023 року, судові витрати слід залишити за відповідачем.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Стащука Володимира Анатолійовича - залишити без задоволення.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21 червня 2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча О.В. Карпенко

Судді В.Г. Бородійчук

Л.І. Василенко