УХВАЛА

28 вересня 2023 року

м. Київ

справа № 755/5300/21

провадження № 61-13016св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Ігнатенка В. М.,

Сердюка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Іващенко Наталія Володимирівна,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_4 ,

розглянувши клопотання малолітньої ОСОБА_3 в особі законного представника ОСОБА_4 , подане адвокатом Тригубом Андрієм Юрійовичем, про закриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 15 листопада 2022 року, прийняту колегією у складі суддів:

Мазурик О. Ф., Желепи О. В., Кравець В. А.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Іващенко Н. В., треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_4 , про скасування запису про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 1 липня 2021 року вказаний позов залишено без розгляду.

8 серпня 2022 року ОСОБА_4 як законний представник ОСОБА_3 подала до суду першої інстанції заяву про розподіл судових витрат, в якій просила стягнути з позивача на її користь судові витрати, понесені третьою особою у даній справі, а саме: витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 47 500 грн, 437,80 грн у відшкодування судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 1 липня 2021 року про забезпечення позову, та 437,80 грн - судового збору, сплаченого за подання касаційної скарги.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 24 серпня 2022 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_3 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_4 , про розподіл судових витрат.

Постановою Київського апеляційного суду від 15 листопада 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_4 , задоволено, ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва

від 24 серпня 2022 року скасовано і ухвалено нове судове рішення, яким заяву задоволено.

Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_4 , 875,60 грн у відшкодування судового збору, 47 500 грн - витрат на професійну правничу допомогу.

У грудні 2022 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просить скасувати постанову Київського апеляційного суду від 15 листопада 2022 року і залишити в силі ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 24 серпня 2022 року.

Ухвалою Верховного Суду від 28 лютого 2023 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 15 листопада 2022 року та витребувано матеріали справи з суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 30 травня 2023 року зупинено виконання постанови Київського апеляційного суду від 15 листопада 2022 року до закінчення її перегляду в касаційному порядку.

У липні 2023 року адвокат Тригуб А. Ю. подав до Верховного Суду клопотання про закриття касаційного провадження, в обґрунтування якого вказував, що оскаржувана постанова Київського апеляційного суду від 15 листопада

2022 року не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо визначення розміру судових витрат (пункт 13 частини першої статті 353 ЦПК України).

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина перша статті 133 ЦПК України). До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України).

У разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача (частина п`ята статті 142 ЦПК України).

Отже, ухвала суду першої інстанції стосовно компенсації здійснених учасником справи витрат, пов`язаних з розглядом справи (зокрема, витрат на професійну правничу допомогу), внаслідок необґрунтованих дій позивача є ухвалою щодо визначення розміру судових витрат.

В ухвалі про залишення позову без розгляду можуть бути вирішені питання про розподіл між сторонами судових витрат, про повернення судового збору з державного бюджету (частина третя статті 257 ЦПК України).

Відповідно до частини шостої статті 142 ЦПК України у випадках, встановлених частинами третьою-п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього кодексу.

Таким чином, питання про розподіл між сторонами судових витрат суд може вирішити як в ухвалі про залишення позову без розгляду, так і в ухвалі окремо з питання про такий розподіл, зокрема про компенсацію здійснених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвали судів першої та апеляційної інстанцій можуть бути оскаржені в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктами 2, 3 частини першої статті 389 цього Кодексу (частина перша статті 406 ЦПК України).

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: 1) рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті; 2) ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку; 3) ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали (частина перша

статті 389 ЦПК України).

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої

статті 2 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

В ухвалі від 28 вересня 2022 року у справі № 477/1315/20

(провадження № 14-183цс21) Велика Палата Верховного Суду зазначила про неможливість оскарження у касаційному порядку як ухвали суду першої інстанції щодо визначення розміру судових витрат після її перегляду в апеляційному порядку, так і відповідної постанови апеляційного суду (пункт 37).

Такий висновок узгоджується з висновками, викладеними в ухвалах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року

у справі № 759/8897/20 (провадження № 61-17283св21), від 11 листопада

2022 року у справі № 363/2175/20 (провадження № 61-11091ск22) та від 4 квітня 2023 року у справі № 755/10985/21 (провадження № 61-3890ск23).

Крім того, в ухвалі Великої Палати Верховного суду від 28 вересня 2022 року у справі № 477/1315/20 (провадження № 14-183цс21) вказано, що «оскільки право на касаційне оскарження не є абсолютним, встановлення у процесуальному законі переліку ухвал суду першої інстанції, які після їх перегляду в апеляційному порядку можна оскаржити до Верховного Суду, є розумним обмеженням, покликаним забезпечити виконання судом касаційної інстанції завдання забезпечувати сталість і єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом (частина перша статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Велика Палата Верховного Суду вважає цю мету обмеження права на доступ до суду касаційної інстанції легітимною. Зазначене обмеження є передбачуваним, оскільки чітко регламентоване процесуальним законом. Звертаючись із касаційною скаргою на ухвалу суду, яку за законом не можна окремо оскаржити у касаційному порядку, особа може прогнозувати юридичний наслідок такого оскарження. Таким чином, передбачені процесуальним законом обмеження права на касаційне оскарження за наявності права на оскарження в апеляційному порядку не нівелюють для учасника судового процесу можливості доступу до суду та не ускладнюють йому цей доступ настільки, щоби завдати шкоди самій суті цього права».

Постановою від 15 травня 2019 року у справі № 761/10509/17

(провадження № 14-53цс19) Велика Палата Верховного Суду закрила касаційне провадження на підставі статті 396 ЦПК України та сформулювала правовий висновок, згідно з яким у разі помилкового прийняття касаційної скарги до провадження суду касаційної інстанції, касаційне провадження у справі належить закрити.

Вказаний правовий висновок підлягає застосуванню судом до процесуальних правовідносин, що виникли.

З огляду на викладені у цій ухвалі висновки про неможливість оскарження у касаційному порядку як ухвали суду першої інстанції щодо визначення розміру судових витрат після її перегляду в апеляційному порядку, так і відповідної постанови апеляційного суду, колегія суддів вважає, що клопотання адвоката Тригуба А. Ю. підлягає задоволенню, а касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду

від 15 листопада 2022 року - закриттю.

Оскільки касаційне провадження підлягає закриттю, виконання постанови суду апеляційної інстанції необхідно поновити.

Керуючись статтями 389, 394, 396 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Клопотання малолітньої ОСОБА_3 в особі законного представника ОСОБА_4 , подане адвокатом Тригубом Андрієм Юрійовичем, про закриття касаційного провадження задовольнити.

Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 15 листопада

2022 рокуу справі за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Іващенко Наталії Володимирівни, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_4 , про скасування запису про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Поновити виконання постанови Київського апеляційного суду від 15 листопада 2022 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Карпенко В. М. Ігнатенко В. В. Сердюк