Справа №464/2834/21
пр № 6/464/154/23
У Х В А Л А

07 вересня 2023 року м. Львів

Суддя Сихівського районного суду м. Львова Мичка Б.Р., розглянувши заяву заявника ОСОБА_1 про відвід судді Мички Б.Р. у справі за заявою начальника Залізничного відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції про заміну сторони виконавчого провадження,-

в с т а н о в и в:

в провадженні судді Сихівського районного суду м. Львова Мички Б.Р. перебуває цивільна справа № 464/2834/21 за заявою начальника Залізничного відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції про заміну сторони виконавчого провадження.

Заявник ОСОБА_1 подав заяву про відвід судді Мички Б.Р., яку обгрунтовує тим, що судом 16.02.2022 року було прийнято рішення не на його користь, не враховано правову позицію Великої Палати Верховного суду. Крім того зазначив, що, на його думку, при прийнятті вказаного рішення суд керувався власними інтересами, оскільки прийняв заперечення на первинний позов від представника боржника ДАП «Львівські авіалінії» Копняка М.А., сина судді Копняк С.М. Наведене викликає у нього недовіру до суду, розцінює дії головуючого по відношенню до нього як упереджені, схилені на користь відповідача.

Відповідно до ч.7 ст.40 ЦПК України питання про відвід має бути розглянуто не пізніше двох днів з дня надходження заяви про відвід, але не пізніше призначеного засідання по справі.

Враховуючи строки розгляду заяви, таку розглянуто у відповідності до ч. 8 ст. 40 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Статтею 36 ЦПК України визначено перелік підстав відводу (самовідводу) судді.

Відповідно до п.3 та п.5 ч.1 ст.36 ЦПК України суддя не може брати участі в розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи, а також якщо наявні інші обставини, які викликають сумнів в неупередженості та об`єктивності судді.

Виходячи із положень ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод і практики Європейського суду з прав людини, які є частиною національного законодавства і джерелом права, що підлягають застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суд має завжди бути «встановленим законом».

Про те, що термін «суд, встановлений законом» поширюється не лише на правову основу існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, звернуто також увагу Європейським судом з прав людини у справі «Сокуренко і Стригун проти України».

Суд, який розглядає справу має бути «безстороннім» і «незалежним» за ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Розглядаючи питання безсторонності з двох точок зору, Європейський Суд з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначив, що по-перше, йдеться про суб`єктивний підхід, для того щоб спробувати визначити переконання та особисту поведінку конкретного судді у конкретній обстановці. Зокрема, суд не повинен суб`єктивно виявляти будь-яку упередженість або особисті переконання; особиста безсторонність судді не ставиться під сумнів, аж доки не буде доведено протилежне. По-друге, слід застосувати об`єктивний підхід, метою якого є пересвідчитися, чи надає суд необхідні гарантії, щоб зняти з цього приводу можливість будь-якого правомірного сумніву; крім того, поняття незалежності та об`єктивної безсторонності тісно пов`язані між собою (справи «Пуллар проти Сполученого Королівства» і «Томанн проти Швейцарії», а також «Екедемі Трейдинг ЛТД та інші проти Греції» і «Дактарас проти Литви»).

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект. Так, у справі «Гаусшильдт проти Данії», «Мироненко і Мартиненко проти України» зазначається, що наявність безсторонності, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, має визначатися за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі «Гаусшильдт проти Данії» вказано, що потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення у справі «Мироненко і Мартиненко проти України»).

Відповідно до частини 4 статті 36 ЦПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Розглянувши заяву про відвід судді Мички Б.Р., суд не встановив підстав для відводу, передбачених ст. 36 ЦПК України. Заявлений позивачем відвід не ґрунтується на конкретних фактах, які б свідчили про будь-яку заінтересованість та/чи упередженість головуючого судді при розгляді вказаної справи. Заявник фактично оскаржує процесуальні дії судді, передбачені ЦПК України, що не може бути підставою для відводу згідно з ч.4 ст.36 ЦПК України. З огляду на викладене заява про відвід є необгрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст.36, 40, 260, 261, 263 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

в задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Мички Б.Р. у справі за заявою начальника Залізничного відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції про заміну сторони виконавчого провадження у справі №464/2834/21 відмовити.

Ухвала остаточна та оскарженню не підлягає.

Суддя Мичка Б.Р.