СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/9774/22

пр. № 2/759/793/23

01 червня 2023 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Журибеда О.М.

за участю секретаря - Істоміної О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації, Київська міська рада про встановлення факту проживання однією сім`єю, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2022 року позивач ОСОБА_1 в особі свого представника - адвоката Санамян О.О. звернулась до суду із позовом до Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації, Київська міська рада про встановлення факту проживання однією сім`єю та просить: - встановити юридичний факт, а саме факт постійного поживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не менше 5 років до часу відкриття спадщини, а саме з червня 2014 року по день відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 .

Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що з весни 2014 року позивач та ОСОБА_2 почали проживати разом. За час проживання разом обидва працювали, купували речі, побутову техніку в квартиру. Враховуючи те, що останні півтора-два роки стан здоров`я ОСОБА_2 потребував контролю. Питання реєстрації шлюбу підіймалось, але не було таким необхідним, що співмешканці планували зареєструвати шлюб пізніше, коли ОСОБА_2 більш менш почне почувати себе краще, що можно була спокійно зайнятись цим питанням. Однак ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер. Вона є єдиним спадкоємцем на майно покійного, однак через те, що вони офіційно шлюб не зареєстрували, то вона змушена звертатися в суд із позовом про встановлення факту спільного проживання як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 19.08.2022 року у справі відкрито провадження за загальними правилами позовного провадження.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 заявлені вимоги підтримали та просила позов задовольнити, посилаючись на обставини зазначені у позовній заяві.

Представник відповідача Святошинська районна в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, про дату та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

В судове засідання представник відповідача Київської міської ради не з`явився, про дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Заслухавши пояснення учасників процесу, свідків, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Конституційним Судом України у рішенні від 03.06.1999 р. за № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї») визначено таку обов`язкову ознаку члена сім`ї, як ведення спільного господарства.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка.

Згідно вимог ч. 4 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбу. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї.

Відповідно до Хартії прав сім`ї, сім`я це щось більше, ніж просто правова, суспільна чи економічна одиниця, це спільнота любові і солідарності, це те місце, де зустрічаються різні покоління і допомагають один одному зростати у людській мудрості та узгоджувати індивідуальні права з іншими вимогами суспільного життя. Альтернативою шлюбу є конкубінат, тобто фактичне спільне проживання жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу. Жінка та чоловік мають на це право і відповідно право на повагу до свого вибору з боку держави та суспільства.

Європейський суд з прав людини, надаючи власне визначення терміну «сімейне життя», вказує на те, що сімейне життя може існувати там, де між особами не існує жодних юридичних зв`язків. Так, у справі «Ельсхольц проти Німеччини» суд визначив, що «поняття сім`ї (за статтею 8 ЄКПЛ) не обмежується стосунками на основі шлюбу і може охоплювати інші «сімейні» de facto зв`язки, коли сторони проживають разом поза шлюбом».

У справі «Джонстон проти Ірландії» (справа номер ECH-1986-S-006) було встановлено, що заявники прожили спільно близько 15 років. На цій підставі Європейський суд зробив висновок, що вони складали сім`ю, а тому мають право на захист, незважаючи на те, що їх зв`язок існує поза шлюбом. Конституційне право на особисту свободу дає підстави для висновку про те, що людина має право сама вибирати форму організації свого сімейного життя. Закон не може їй цього диктувати, як і того, з ким людина має проживати однією сім`єю, за винятком лише певних обмежень, які сформульовані у статті 3 Сімейного Кодексу України.

Згідно з п. 5 ч.1 ст. 315 ЦПК України, факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу може бути встановлений у судовому порядку.

Згідно роз`яснень Верховного Суду України у листі «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01.01.2012 року, доказами, які свідчать про факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу можуть бути: свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо). Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного із "подружжя", свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з по господарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.

На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 Сімейного кодексу України (ч.2 ст. 74 СК України). Згідно зі ст. 74 Сімейного кодексу України регулюється право на майно жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі. З аналізу цієї статті випливає, що майно, набуте жінкою та чоловіком, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, належить їм на праві спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з вимогами ст. 1264 Цивільного кодексу України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали разом зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до п.п. 21, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7, до спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив позивачу в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з весни 2014 року проживали у фактичних шлюбних відносинах.

Згідно акта №31 про фактичне проживання особи від 23.02.2022 року вбачається, що мешканці будинку АДРЕСА_2 , що нижче підписалися, підтверджують те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 постійно проживали разом в квартирі АДРЕСА_1 приблизно з літа 2016 року, вели сумісне господарство, перебували у фактичних шлюбних відносинах (а.с. 24).

Відповідно до акта про фактичне місце проживання від 04.07.2022 року вбачається, що мешканці будинку АДРЕСА_4 , що нижче підписалися, підтверджують те, що ОСОБА_2 постіно проживав в квартирі АДРЕСА_5 . Приблизно з червня 2014 року в квартирі почала проживати співмешканка ОСОБА_2 - ОСОБА_1 . Останні разом проживали в квартирі АДРЕСА_5 , вели сумісне господарство. В літку 2016 року у зв`язку із обміном квартири, ОСОБА_2 та його співмешканка ОСОБА_1 переїхали з зазначеної квартири (а.с. 15).

09.07.2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 укладено договір міни квартир, відповідно до якого сторони міняють належне їм майно, а саме ОСОБА_2 передав ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_5 , в обмін на квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 10-11).

На підтвердження факту проживання однією сім`єю позивач надала декларацію підписаною ОСОБА_2 з сімейним лікарем ОСОБА_5 №0001-2ХР2-5НА0, згідно якої довіреною особою пацієнта для повідомлення у разі настання ексренного випадку з пацієнтом зазначена ОСОБА_1 (а.с. 21-22).

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 неодноразово викликала екстренну медичну допомогу за адресою: АДРЕСА_1 щодо поганого самопочуття ОСОБА_2 , що підтверджується відповідю КНП «Центр ЕМД та МК» від 28.03.2023 року НОМЕР_2.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 виданого Святошинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 15.02.2022 року (а.с. 51).

Згідно відповіді Святошинської окружної прокуратури міста Києва від 15.02.2022 року №1011 вбачається, що Святошинська окружна прокуратура м. Києва не заперечує проти видачі та кремації тіла ОСОБА_2 цивільній дружині ОСОБА_1 (а.с. 56).

Як вбачається з договору-замовлення №9.174524К на організацію та проведення поховання від 16.02.2022 року замовником поховання ОСОБА_2 є ОСОБА_1 (а.с. 55).

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на належне йому майно.

З матеріалів спадкової справи №2/2022 заведеної приватним нотаріусом КМНО Чекіда О.А. вбачається, що ОСОБА_1 подала заяву 08.08.2022 року про прийняття спадщини за законом після померлого ОСОБА_2 . Інших спадкоємців за законом та заповітом немає. (а.с. 96-104).

Факт спільного проживання як подружжя позивача та ОСОБА_2 в судовому засіданні підтвердили свідки.

Зокрема свідок ОСОБА_6 суду повідомив, що знайомий з позивачем та її чоловіком ОСОБА_2 , з 2015 року та зазначив, що це була сімейна пара.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що позивача та ОСОБА_2 проживали як чоловік та дружина, разом вели спільне господарство та збирались одружитись.

Аналогічні пояснення надали суду свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 .

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Аналізуючи докази в їх сукупності, надані позивачкою на підтвердження своїх доводів та встановлені в ході розгляду справи обставини, суд вважає доведеним факт проживання однією сім`єю останньої з померлим ОСОБА_2 як чоловіка та жінки без шлюбу не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.

А тому, виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню.

На підставі наведеного, ст.ст.3, 4, 321 СК України, керуючи ст.ст.263-265 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації, Київська міська рада про встановлення факту проживання однією сім`єю - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не менше п`яти років до часу відкриття спадщини, а саме з червня 2014 року по день відкриття спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У випадку проголошення у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи якому рішення не було вручене у день його складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.М. Журибеда