Справа № 354/1079/22
Провадження по справі № 2/354/180/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2023 року м. Яремче

Яремчанський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Ваврійчук Т.Л.

за участю секретаря судового засідання Старунчак Н.М.

прокурора Римарука В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Яремче цивільну справу за позовом керівника Надвірнянської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Поляницької сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області до ОСОБА_1 про визнання недійсним державного акта, скасування рішення про державну реєстрацію права власності та повернення земельної ділянки,-

В С Т А Н О В И В:

Керівник окружної прокуратури в інтересах держави в особі Поляницької сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області у вересні 2022 року звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про визнання недійсним державного акту на право власності на землю, скасування рішення про державну реєстрацію права власності та повернення земельної ділянки. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що рішенням Бистрицької сільської ради №1004-21/2008 від 17.12.2008 року «Про затвердження технічної документації та передачу у власність земельних ділянок ОСОБА_1 » відповідачу передано у приватну власність серед іншого земельну ділянку площею 0,8098 га із цільовим призначенням-для ведення особистого селянського господарства в урочищі «Згари» Бистрицької сільської ради за рахунок земель сільськогосподарського призначення. На підставі вказаного рішення ОСОБА_1 21.02.2012 року був виданий державний акт серії ЯЛ №365519 на право власності на земельну ділянку із кадастровим номером :01:001:0009, а 17.07.2020 року на підставі рішення державного реєстратора Управління адміністративних послуг Надвірнянської районної державної адміністрації №53171206 проведено державну реєстрацію права власності відповідача на вказану ділянку. Проте, в ході досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000415 від 18.06.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України встановлено, що частина переданої ОСОБА_1 у приватну власність земельної ділянки із кадастровим номером :01:001:0009, а саме у розмірі площі 0,0812 га знаходиться у прибережно-захисній смузі річки(гірський потік) Дурнинець. Вказане підтверджується викопіюванням з генерального плану села Бистриця, повідомленням Поляницької сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області від 22.09.2002 року згідно якого ширина прибережно-захисної смуги річки(гірський потік) Дурнинець становить 25 метрів та Актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства, проведеної ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області 10.08.2020 року №354/0/92-19-ДК/260/АП/09/01-20. Так в ході вказаної перевірки встановлено, що Проект щодо встановлення прибережно-захисних смуг водних об`єктів Бисрицькою сільською радою не розроблявся, а в плані меж переданої ОСОБА_1 у приватні власність земельної ділянки загальною площею 0,8098 га та в акті прийорму-передачі межовх знаків на зберігання відсутня інформація про прибережно-захисну смугу річки(гірського потічка) Дурнинець. Вказане свідчить про те, що рішення Бистрицької сільської ради №1004-21/2008 від 17.12.2008 року в частині затвердження технічної документації та про передачі відповідачу у приватну власність земельної ділянки із кадастровим номером :01:001:0009 прийняте з порушенням вимог ст. 58,60,61 ЗК України, ст.ст.86,88,89 ВК України відповідно до положень яких вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм встановлюються прибережні захисні смуги ширина яких для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менше 3 га становить 25 метрів по обидва береги річок та навколо водойм уздовж урізу води, а земельні ділянки, зайняті прибережними захисними смугами належать до земель водного фонду, які не можуть передаватись у приватну власність. В обгрунтування повноважень прокурора на представництво інтересів держави у даній справі зазначено, що ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 26.01.2022 року кримінальне провадження №0000415 від 18.06.2020 року закрито у зв`язку зі звільненням обвинуваченого ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.366 КК України на підставі ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. 16.06.2022 року Надвірнянською окружною прокуратурою направлено повідомлення про виявлені порушення вимог земельного законодавства до ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області як центрального органу виконавчої влади, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель, яке вказало, що не заперечує щодо представництва прокурором інтересів держави в суді з відповідним позовом. 19.09.2022 року аналогічне повідомлення було направлене Поляницькій сільській раді Надвірнянського району Івано-Франківської області, як правонаступнику Бистрицької сільської ради. Зважаючи на те, що уповноваженими органами не вжито жодних заходів реагування спрямованих на повернення земельної ділянки водного фонду у державну власність, зазначене стало підставою для звернення прокурора до суду із вказаним позовом. Із урахуванням наведеного прокурор просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, визнати недійсним виданий ОСОБА_1 державний акт на право власності на землю серії ЯЛ №365519 від 21.02.2012 року на земельну ділянку площею 0,8098 га, кадастровий номер :01:001:0009; скасувати рішення державного реєстратора Управління надання адміністративних послуг Надвірнянської районної державної адміністрації Боднарук Л.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень(з відкриттям розділу), індексний номер 53171206 від 17.07.2020 року та здійснену на його підставі в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,8098 га з кадастровим номером :01:001:0009 із одночасним припиненням права власності останнього на вказану земельну ділянку; усунути перешкоди у здійсненні Поляницькою сільською радою Надвірнянського району Івано-Франківської області права користування та розпорядження земельною ділянкою водного фонду площею 0,0812 га з кадастровим номером :01:001:0009, розташованою на території Бистрицької сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області шляхом її повернення на користь держави в особі Поляницької сільської ради.

Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 30.01.2022 року відкрито провадження у вказаній справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження.

31.10.2022 року від відповідача ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи у його відсутності та відзив на позов, в якому останній вказав, що проти позовних вимог заперечує в повному обсязі. Зазначив, що в ході досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000415 встановлено, що начальник Надвірнянського районного відділу Івано-Франківської регіональної філії Центру державного земельного кадастру Корж І.В. при виготовленні на його замовлення технічної документації із землеустрою не виїжджав на місце розташування спірної земельної ділянки площею 0,8098 га, яка передавалась йому у приватну власність, не приймав участі у проведенні зйомки та визначенні меж земельної ділянки, не звіряв матеріали зйомок з картографічними матеріалами та достовірно знаючи, що частина вказаної ділянки площею 0,0812 га відноситься до земель водного фонду і знаходиться у володінні Дністровського басейного управління водних ресурсів, незаконно погодив картографічні матеріали та визначенням межівників. Відповідач вказав, що кримінальним провадженням не було встановлено жодних неправомірних дій з його боку щодо вилучення чи привласнення спірної земельної ділянки, він є добросовісним набувачем даного майна і прокурором у позові не наведено належних підстав для його витребування.

10.11.2022 року до суду надійшов відзив на позов, у якому прокурор вказав, що за результатами здійснення заходів державного контролю ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області встановлено порушення вимог земельного законодавства при наданні у власність ОСОБА_1 земельної ділянки із кадастровим номером :01:001:0009, а саме: ст.ст. 2021, 58,60,61,83 ЗК України та ст.4 ВК України, що відображено в Акті перевірки дотримання вимог земельного законодавства №354/0/92-19-ДК/260/АП/09/01-20 від 10.08.2020 року. Зокрема встановлено, що Проект щодо встановлення прибережно-захисних смуг водних об`єктів Бистрицькою сільською радою не розроблявся, в плані меж земельної ділянки площею 0,8098 га та в акті прийому-передачі межових знаків на зберігання інформація про прибережно-захисну смугу річки)гірського потічка) Дурнинець відсутня. Водночас необхідність встановлення прибережних захисних смуг навколо водних об`єктів на земельних ділянках усіх категорій земель, окрім земель морського транспорту встановлена безпосередньо чинним законодавством України. Таким чином, на момент прийняття рішення №1004-21/2008 від 17.12.2008 року, яким затверджено технічну документацію та передано відповідачу у приватну власність земельну ділянку площею 0,8098 га Бистрицька сільська рада за відсутності Проекту щодо встановлення прибережно-захисної смуги річки)гірського потічка) Дурнинець повинна була виходити із нормативних розмірів прибережних смуг, встановлених у ст.88 ВК України, що узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду України, від 21.05.2014 року у справі №6-16цс14, від 24.12.2014 року №6-206цс14 та Верховного Суду від 30.05.2018 року у справі №469/1393/16-ц. за таких обставин доводи відповідача є необгрунтованими та не можуть слугувати підставою для відмови в позові. Також у відзиві наведено обгрунтування щодо наявності повноважень прокурора на представництво інтересів держави у даній справі, аналогічне викладеному у позовній заяві.

17.11.2022 року від ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області надійшли письмові пояснення у яких зазначено, що рішення Бистрицької сільської ради №1004-21/2008 від 17.12.2008 року в частині затвердження технічної документації та передачі ОСОБА_1 у власність земельної ділянки площею 0,8098 га для ведення особистого селянського господарства в урочищі «Згари» Бистрицької сільської ради прийнято з порушенням вимог ст.ст. 20,21,58,60,61,83 ЗК України та ст.ст. 4, 86,88,89 ВК України, що відображено в Акті перевірки дотримання вимог земельного законодавства №354/0/92-19-ДК/260/АП/09/01-20 від 10.08.2020 року, при цьому сільською радою в порушення вимог ст.ст.20,122 ЗК України було змінено цільове призначення земель водного фонду на землі з цільовим призначенням- для особистого селянського господарства. Про вказані порушення законодавства ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області 17.08.2020 року повідомило СВ Надвірнянського ВП ГУНП в Івано-Франківській області, що послужило підставою для внесення до ЄРДР кримінального провадження №0000415 від 18.08.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України. 16.06.2022 року Надвірнянська окружна прокуратура листом за вих.. №09.55-62-1018вих-22 повідомила Головне управління про виявлені порушення земельного законодавства з метою з`ясувати чи будуть вживатись відповідні заходи реагування. У відповідь Головне управління вказало, що не заперечує щодо представництва прокурором інтересів держави у суді та звернення з відповідним позовом. Із урахуванням викладеного ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області повністю підтримує зазначений позов прокурора та просить здійснювати розгляд справи у відсутності представника управління.

Ухвалою суду від 12.12.2022 року підготовче провадження у даній справі закрито та призначено її до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні прокурор заявлений позов підтримав та просив його задовольнити у повному обсязі із наведених мотивів.

Представники позивачів ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області, Поляницької сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області та відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явились, проте у матеріалах справи наявні клопотання про розгляд справи у їхній відсутності.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_3 вказала, що вона працює на посаді головного спеціаліста відділу здійснення державного контролю за додержанням земельного законодавства та оперативного реагування-державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог земельного законодавства України про охорону земель Управління з контролю за використанням та охороною земель ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області і 10.08.2020 року нею на виконання наказу ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області № 354-ДК від 10.08.2020 року була проведена перевірка дотримання вимог земельного законодавства при наданні у власність земельної ділянки площею 0,8098 га (кадастровий номер: :01:001:0009) на території Бистрицької сільської ради Надвірнянського району. В ході даної перевірки встановлено, що передача зазначеної земельної ділянки у власність проведена з порушення вимог земельного законодавства, а саме: ст.ст.20,21,58,59,60,61,83 ЗК України та ст.4 ВК України, оскільки частина земельної ділянки площею 0,0812 га із загальної площі 0,8098, яка передана ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства в урочищі «Згари» у с. Бистриця знаходиться у прибережно-захисній смузі річки(гірський потік Дурнинець). В даному випадку, за відсутності Проекту щодо встановлення прибережно-захисних смуг водних об`єктів сільська рада при вирішенні питання передачі земельної ділянки у власність повинна була виходити із нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених ст.88 ВК України та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до постанови кабінету Міністрів України №486 від 08.05.1996 року, зокрема для малих річок, струмків і потічків прибережні захисні смуги встановлюються по обидва береги вздовж урізу води шириною 25 метрів.

Свідок ОСОБА_4 у судовому засіданні підтвердив, що він працює на посаді інженера-землевпорядника ТОВ «Прикарпатський інформаційно-кадастровий центр» і 22.06.2020 приймав участь під час проведення у кримінальному провадженні №0000415 огляду земельної ділянки із кадастровим номером :01:001:0009, яка знаходиться в урочищі «Згари» у с. Бистриця Надвірнянського району та проводив горизонтальну зйомку даної ділянки, за результатами якої встановлено, що по існуючих межах зазначена ділянка накладається на прибережно-захисну смугу гірського потічка Дурнинець в частині площі 0,0812 га, а згідно відомостей про межі земельної ділянки, що внесені до кадастрової карти України накладка є ще більшою, оскільки земельна ділянка заходить на водне плесо.

Заслухавши пояснення прокурора, свідків, оцінивши всі докази кожен зокрема та в їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до п.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що Бистрицька сільська рада рішенням №133-4/2006 від 08.11.2006 року надала дозвіл ОСОБА_1 на збір технічної документації для передачі у власність земельних ділянок в с. Бистриця ур. Довжинець, Згари, які знаходяться у межах населеного пункту, загальною площею 1,2816 га в тому числі: земельна ділянка № НОМЕР_1 площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, земельні ділянки № НОМЕР_2 площею 0,2218 га та № НОМЕР_3 площею 0,8098 га для ведення особистого селянського господарства.

Рішенням №1004-21/2008 від 17.12.2008 року «Про затвердження технічної документації та передачу у власність земельних ділянок ОСОБА_1 » Бистрицька сільська рада затвердила технічну документацію по обмірах земельних ділянок ОСОБА_1 для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та для ведення особистого селянського господарства та передала у приватну власність відповідачу земельні ділянки загальною площею 1,2816 га, а саме: земельну ділянку №1-0,2500 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд на ур. Довжинець за рахунок земель житлової та громадської забудови; земельну ділянку №2-0,2218 га для ведення особистого селянського господарства на ур. Довжинець; земельну ділянку №3-0,8098 га для ведення особистого селянського господарства в ур. Згари Бистрицької сільської ради, за рахунок земель сільськогосподарського призначення.

На підставі заяви ОСОБА_1 від 25.12.2006 року Надвірнянським районним відділом Івано-Франківської регіональної філії ДП «Центра державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» виготовлена технічна документація по оформленню державних актів на право власності на землю, затверджена в.о. начальника управління земельних ресурсів в Надвірнянському районі 29.03.2011 року.

21.02.2012 року Управлінням Держкомзему у Надвірнянському районі Івано-Франківської області ОСОБА_1 був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №385519, у якому зазначено, що відповідачу на підставі рішення Бистрицької сільської ради №1004-21/2008 від 17.12.2008 року належить на праві власності земельна ділянка площею 0,8098 га з цільовим призначенням-для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер: :036002:0038. Вказаний державний акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за №01305.

Рішенням державного реєстратора Управління надання адміністративних послуг Надвірнянської райдержадміністрації Івано-Франківської області, індексний номер №53171206 від 14.07.2020 року проведено державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,8098 га, із кадастровим номером :01:001:0009. Вказане підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №309402971 від 09.09.2022 року у якій зазначено, що спірна ділянка належить відповідачу на підставі державного акту на право власності на змелю серії ЯЛ №385519, виданого Управлінням Держкомзему у Надвірнянському районі 21.02.2012 року.

Із протоколу огляду місця події від 22.06.2020 року та фототаблиці до нього, проведеного слідчим СВ Надвірнянського ВП ГУНП в Івано-Франківській області в ході досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000415 від 18.08.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України, за участю інженера-землевпорядника ТОВ «Прикарпатський інформаційно-кадастровий центр» Приймака М.Д., головного спеціаліста відділу у Надвірнянському районі ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області Васильковської І.О. та у присутності понятих і землевласника ОСОБА_1 , вбачається, що проведеним оглядом земельної ділянки, яка знаходиться в урочищі «Згари» у с. Бистриця Надвірнянського району встановлено, що вказана ділянка знаходиться на пагорбі, у підніжжі якого протікає струмок, течія якого рухається у напрямку с. Зелена Надвірнянського району. Земельна ділянка має неправильну геометричну форму, вкрита рослинністю та по периметру огороджена за допомогою паркану з дерев`яних балок, що прикріплені до дерев`яних стовпчиків. Нижня частина ділянки, яка знаходиться у підніжжя пагорба, прилягає до русла струмка і з цієї сторони огорожа відсутня. При проведенні замірів огорожі встановлено, що з лівого боку відстань від крайнього до струмка дерев`яного стовпчика до першого згину огорожі становить 15м 40 см, відстань від двох крайніх стовпчиків паркану з лівої та правої сторін ділянки до русла струмка становлять відповідно 1 м та 8 м, відстань від крайнього стовпчика, який знаходиться у лівої краї огорожі, який є найближчим до потічка, до самого потічка становить 1 м.

Даними горизонтальної зйомки місцевості в с. Бистриця Надвірнянського району, урочище «Згари», виконаної інженером-землевпорядником ТОВ «Прикарпатський інформаційно-кадастровий центр» Приймака М.Д., підтверджується, що земельна ділянка із кадастровим номером :01:001:0009 розташована у межах прибережно-захисної смуги річки Дурнинець, площа накладки становить 0,0812 га. Наведене підтверджується відомостями із Публічної кадастрової карти України та викопіюванням із генерального плану села Бистриця.

При цьому, чинне процесуальне законодавство не встановлює заборону щодо можливості використання під час розгляду справи доказів, отриманих в межах інших проваджень.

Наданий протокол огляду місця події за змістом та формою відповідає вимогам процесуального законодавства, чинного на момент його складення, внаслідок чого суд приймає його в якості належного доказу.

Вказане узгоджується з правовим висновком Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2021 року у справі № 461/3675/17.

10.08.2020 року головним спеціалістом відділу здійснення державного контролю за додержанням земельного законодавства та оперативного реагування Управління з контролю за використанням та охороною земель ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області Лазаренко Г.М. на виконання наказу №354-ДК від 10.08.2020 року, у зв`язку із листом СВ Надвірнянського ВП в Івано-Франківській області від 23.06.2020 року №5250/108/50/02, яким проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000415 від 05.06.2020 року, проведена перевірка при наданні у власність земельної ділянки площею 0,8098 га (кадастровий номер: :01:001:0009) на території Бистрицької сільської ради Надвірнянського району.

Відповідно до Акта перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом-земельної ділянки №354/0/92-19-ДК/260/АП/09/01-20 від 10.08.2020 року за результатами проведеної перевірки встановлено, що згідно заяви ОСОБА_1 на підставі рішення Бистрицької сільської ради №133-4/2006 від 08.11.2006 року Надвірнянським районним відділом Івано-Франківської регіональної філії ДП «Центр ДЗК» при Держкомземі України виготовлено «Технічну документацію по оформленню державного акту на право власності на землю ОСОБА_1 ». Зазначена документація із землеустрою пройшла погодження відповідних служб району щодо передачі земельних ділянок у приватну власність. На момент проведення перевірки земельна ділянка площею 0,8098 га кадастровий номер :01:001:0009 сформована згідно ст. 79-1 ЗК України, відомості про неї внесені в ДЗК. У технічній документації із землеустрою щодо оформлення державного акту вказаній земельній ділянці присвоєно кадастровий номер :03:002:0030. Відповідно до плану меж земельної ділянки площею 0,8098 га, яка передавалась у власність ОСОБА_1 , в описі меж від точки Е до точки А-землі сільської ради, інформація про прибережно-захисну смугу річки(гірський потік ОСОБА_5 ) відсутня.

На виконання рішення Бистрицької сільської ради №1004-21/2008 від 17.12.2008 року «Про затвердження технічної документації та передачу у власність земельних ділянок ОСОБА_1 », пунктом 3 якого останньому передано у власність земельну ділянку площею 0,8098 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення у присутності представника сільської ради складено Акт встановлення та узгодження зовнішніх меж землекористування земельної ділянки площею 0,8098 на в урочищі «Згари» в с. Бистриця Надвірнянського району.

Претензій при встановленні меж земельної ділянки на момент підписання акту сторонами, зокрема Бистрицькою сільською радою не заявлено.

В акті прийому-передачі межових знаків на зберігання від 01.11.2010 року у присутності представника Бистрицької сільської ради передано землевласнику ОСОБА_1 не зберігання межові знаки вказаної земельної ділянки.

Претензій щодо меж та інформації щодо прибережно-захисної смуги річки (гірський потік Дурнинець) в даному акті на момент підписання не виявлено.

22.06.2020 року за участю спеціаліста інженера-землевпорядника ТОВ «Прикарпатський інформаційно-кадастровий центр» у присутності ОСОБА_1 проведено геодезичну зйомку земельної ділянки площею 0,8098 га із кадастровим номером

:01:001:0009.

За результатами горизонтальної зйомки місцевості с.Бистриця, урочище «Згари» інженером-землевпорядником на плані зображено, що фактична межа земельної ділянки площею 0,8098 га в натурі(на місцевості) та межа цієї ділянки згідно відомостей(обмінного файлу) з державного земельного кадастру(кадастровий номер :01:001:0009) накладається на прибережно-захисну смугу водного об`єкту.

Частина земельної ділянки площею 0,0812 га із загальної площі 0,8098, яка передана ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства в урочищі «Згари» у с. Бистриця знаходиться у прибережно-захисній смузі річки(гірський потік Дурнинець).

Згідно повідомлення Бистрицької сільської ради Проект щодо встановлення прибережно-захисних смуг водних об`єктів сільською радою не розроблявся, а тому на момент прийняття Бистрицькою сільською радою рішення №1004-21/2008 від 17.12.2008 року при надання земельної ділянки у власність, за відсутності Проекту землеустрою зі встановлення прибережної захисної смуги необхідно було виходити із нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених ст.88 Водного кодексу України та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до постанови кабінету Міністрів України №486 від 08.05.1996 року «Про затвердження Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них». Із урахуванням положень п.4 ст.59, п.п.1,3 ст.60 ЗК України, ст. 88 ВК України необхідність встановлення прибережних захисних смуг навколо водних об`єктів визначена безпосередньо чинним законодавством, а тому відсутність проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не свідчить про відсутність самої прибережної захисної смуги, оскільки її розмір встановлено законом, а відтак надання у приватну власність земельних ділянок, які знаходяться у прибережній захисній смузі у приватну власність з метою ведення особистого селянського господарства суперечить нормам статей 59,83,84 ЗК України.

Таким чином, за результатами здійснення заходів державного контролю за використанням і охороною шляхом проведення перевірки при наданні у власність земельної ділянки площею 0,8098 га (кадастровий номер :01:001:0009)на території Бистрицької сільської ради на підставі матеріалів, документів та інформації, наявних у ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області на момент проведення перевірки встановлено порушення вимог земельного законодавства ст.ст.20,21,58,59,60,61,83 ЗК України та ст.4 ВК України.

Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 26.01.2022 року кримінальне провадження №0000415 від 18.08.2020 року закрито, а обвинуваченого ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України на підставі ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Як вбачається із даної ухвали суду, ОСОБА_2 у період часу з 2004 року по 2016 рік, працюючи на посаді начальника Надвірнянського районного відділу Івано-Франківської регіональної філії Центру державного земельного кадастру, будучи службовою особою наділеною організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими обов`язками, вчинив службове підроблення при наступних обставинах: 25.12.2006 року до Надвірнянського районного відділу Івано-Франківської регіональної філії Центру державного земельного кадастру із заявою про виконання проектно-пошукової роботи по виготовленні документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку площею 0,8098 га, що розташована в с. Бистриця, уч. Згари, звернувся ОСОБА_1 . На виконання даної заяви Надвірнянський РВ Івано-Франківської регіональної філії Центру державного земельного кадастру в особі начальника Корж І.В. прийняв на себе обов`язок виконати проектно-пошукові роботи та комплекс землевпорядних і геодезичних робіт для розроблення технічної документації по оформленню права власності на землю громадянину ОСОБА_1 . Розслідуванням встановлено, що земельна ділянка з приводу якої ОСОБА_1 звернувся до Надвірнянського РВ Івано-Франківської регіональної філії Центру державного земельного кадастру розташована біля річки «Дурненець» у с. Бистриця, Надвірнянського району, Івано-Франківської області. Начальник Надвірнянського районного відділу Івано-Франківської регіональної філії Центру державного земельного кадастру Корж І.В., будучи службовою особою наділеною організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими обов`язками, діючи умисно, усвідомлюючи, що він не виїжджав на місце розташування земельної ділянки, не приймав участі у проведенні зйомки та визначені меж земельної ділянки, не звіряв матеріали зйомок з картографічними матеріалами, та передбачаючи суспільно небезпечні наслідки, порушуючи норми ст. 60 ЗК України та ст. 88 ВК України, свою посадову інструкцію, достовірно знаючи, що частина земельної ділянки площею 0,0812 га із 0,8098 га, яка передається у приватну власність ОСОБА_1 , перебуває у державній власності, відноситься до земель водного фонду та знаходиться у володінні Дністровського басейнового управління водних ресурсів, незаконно погодив картографічні матеріали та визначення межівників, а саме: проставив свій підпис як керівник органу Надвірнянського районного відділу Івано-Франківської регіональної філії Центру державного земельного кадастру в акті прийому передачі межових знаків на зберігання, а також в акті встановлення та узгодження зовнішніх меж земельної ділянки ОСОБА_1 від 01.11.2010 року та земельно-кадастровому плані. Фактично погоджені межі земельної ділянки у вказаних актах, яка в подальшому передана в приватну власність ОСОБА_1 , по координатах накладаються на прибережну захисну смугу берега річки «Дурненець», яка відноситься до малих річок Дністровського басейнового управління водних ресурсів та розташована в адміністративних межах Бистрицької сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області.

Внаслідок вчинення службовою особою підроблення ОСОБА_2 було неправомірно вилучено із державної власності Дністровського басейного управління водних ресурсів земельну ділянку площею 0,0812 га і надано у приватну власність ОСОБА_1 , чим спричинено шкоду державним інтересам.

У відповідності до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

16.06.2022 року керівником Надвірнянської окружної прокуратури в порядку ст.23 Закону України «Про прокуратуру» направлено на адресу ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області листа за вих.№09.55-62-1018вих-22 із проханням повідомити про вжиті заходи реагування за наслідками виявленого в ході розслідування у кримінальному провадженні №0000415 факту незаконної передачі у приватну власність ОСОБА_1 земельної ділянки водного фонду площею 0,0812 га із загальної площі 0,8098 га із кадастровим номером :01:001:0009.

У відповідь ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області листом за вих. №10-9-0.41-1163/0/2-22 від 21.06.2022 року вказало про те, що Головним управлінням, в разі виявлення порушень вимог земельного законодавства вживаються заходи щодо усунення виявлених порушень в порядку передбаченому Законом України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» та КУпАП. Матеріали проведеної державним інспектором Лазаренко Г.М. перевірки стосовно земельної ділянки із кадастровим номером :01:001:0009(акт №354/0/92-19-ДК/260/АП/09/01-20 від 10.08.2020 року) листом від 17.08.2020 року скеровано на адресу СВ Надвірнянського ВП ГУНП в Івано-Франківській області. Одночасно зазначено, що Головне управління не заперечує щодо представництва органами прокуратури інтересів держави в суді щодо належного реагування та усунення порушень вимог земельного законодавства з метою визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, державного акта на право власності на землю та витребування земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0009.

21.09.2022 року керівником Надвірнянської окружної прокуратури направлено на адресу ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області повідомлення № 09-55-62-1807вих-22, в якому зазначено, що зважаючи на відсутність з боку уповноважених суб`єктів заходів реагування за фактом виявлених порушень вимог земельного законодавства при наданні у власність земельної ділянки із кадастровим номером :01:001:0009, що встановлені в ході досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000415 від 18.08.2020 року та зафіксовані в Акті перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом-земельної ділянки №354/0/92-19-ДК/260/АП/09/01-20 від 10.08.2020 року, наявні підстави для звернення прокурора до суду з позовом в інтересах держави, в в особі ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області та Поляницької сільської ради про визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та повернення земельної ділянки.

22.09.2022 року аналогічне повідомлення за вих. №09.55-62-1827вих-22 направлено керівником Надвірнянської окружної прокуратури на адресу Поляницької сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, прокурор, звертаючись із позовом, вказав, що спірна земельна ділянка розташована у межах прибережно-захисної смуги річки(гірський потік) Дурнинець, тобто належить до земель водного фонду України та відповідно до статті 84 ЗК України і статті 80 ВК України не може передаватись у приватну власність.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.

Згідно зі ст. ст.7, 140 Конституції України в Україні визнається і гарантується місцеве самоврядування. Територіальна громада має право самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і Законів України.

Відповідно до ст.142 Конституції України матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є, у тому числі, земля, природні ресурси, що є у власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах.

Приписами ч.5 ст.16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Згідно ст.12 Земельного кодексу України(надалі-ЗК України) до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

У відповідності до ч.1 ст.122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Пунктом 12 «Перехідні положення» ЗК України визначено, що до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Статті 13 та 14 Конституція України визначають, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.78 ЗК України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Статтею 80 ЗК України встановлено, що самостійними суб`єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності, а також держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, на землі державної власності.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки серед іншого на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності та приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування.

Положеннями ч.ч.1,2 ст.116 ЗК України встановлено, що громадяни набувають права власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування у межах їх повноважень. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно зі ст.ст.19,20 ЗК України( тут і надалі- в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі й землі водного фонду; віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Подібний порядок встановлено й для зміни цільового призначення земель, що згідно із ч.2 ст. 20 ЗК України проводиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об`єктів природоохоронного та історико-культурного призначення.

Відповідно до ст.21 ЗК України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень про надання земель, угод щодо земельних ділянок, відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною тощо.

Згідно з ч.1 ст. 58 ЗК України та ст.4 ВК України до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами; прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів .

Таким чином до земель водного фонду України відносяться землі, на яких хоча й не розташовані об`єкти водного фонду, але за своїм призначенням вони сприяють функціонуванню і належній експлуатації об`єктів водного фонду, виконують певні захисні функції.

Крім того, за положеннями ст. 60 ЗК України та ст.88 ВК України уздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною: для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менше 3 гектарів - 25 метрів.

Правовий режим прибережних смуг визначається ст.ст. 60-62 ЗК України та ст.ст. 1, 88-90 ВК України.

Прибережні захисні смуги встановлюються на земельних ділянках всіх категорій земель, крім земель морського транспорту. Землі прибережних захисних смуг перебувають у державній та комунальній власності та можуть надаватися в користування лише для цілей, визначених ВК України. У межах існуючих населених пунктів прибережна захисна смуга встановлюється з урахуванням містобудівної документації. Прибережні захисні смуги встановлюються за окремими проектами землеустрою. Проекти землеустрою щодо встановлення меж прибережних захисних смуг (з установленою в них пляжною зоною) розробляються в порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ст. 61 ЗК України, ст. 89 ВК України прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності. Зокрема, у прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється: розорювання земель (крім підготовки ґрунту для залуження і залісення), а також садівництво та городництво; зберігання та застосування пестицидів і добрив; влаштування літніх таборів для худоби; будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, гідрометричних та лінійних), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів тощо. Об`єкти, що знаходяться у прибережній захисній смузі, можуть експлуатуватись, якщо при цьому не порушується її режим. Не придатні для експлуатації споруди, а також ті, що не відповідають встановленим режимам господарювання, підлягають винесенню з прибережних захисних смуг.

Статтею 85 ВК України передбачено, що землі водного фонду можуть надаватись у користування в порядку, встановленому земельним законодавством.

При цьому, земельні ділянки прибережних захисних смуг за погодженням з постійними користувачами можуть надаватись фізичним особам лише у тимчасове користування та виключно для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, а також для проведення науково-дослідних робіт.

Згідно з пунктом 2.9 Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 05.11.2004 року №434 в редакції, чинний на час виникнення спірних правовідносин, у разі відсутності належної землевпорядної документації та встановлених у натурі (на місцевості) меж щодо водоохоронних зон та прибережних захисних смуг водних об`єктів природоохоронний орган забезпечує їх збереження, шляхом урахування при розгляді матеріалів щодо вилучення (викупу), надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених статтею 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 травня 1996 року № 486 , з урахуванням існуючих конкретних умов забудови на час встановлення водоохоронної зони. Порядок та умови виготовлення проектів землеустрою, в тому числі й щодо прибережних смуг, визначаються статтями 50, 54 Закону України «Про землеустрій».

Таким чином землі, зайняті поверхневими водами, природними водоймами (озера), водотоками (річки, струмки), штучними водоймами (водосховища, ставки), каналами й іншими водними об`єктами, та землі прибережних захисних смуг є землями водного фонду України, на які поширюється спеціальний порядок надання й використання.

Отже, прибережна захисна смуга - це частина водоохоронної зони визначеної законодавством ширини вздовж річки, моря, навколо водойм, на якій встановлено особливий режим.

Існування прибережних захисних смуг визначеної ширини передбачене нормами закону (стаття 60 ЗК України, стаття 88 ВК України). Відтак відсутність проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не свідчить про відсутність самої прибережної захисної смуги, оскільки її розміри встановлені законом.

Системний аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що при наданні земельної ділянки за відсутності проекту землеустрою зі встановлення прибережної захисної смуги необхідно виходити з нормативних розмірів прибережних захисних смуг, установлених статтею 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку № 486. Надання у приватну власність земельних ділянок, які знаходяться у прибережній захисній смузі, без урахування обмежень, зазначених у статті 59 ЗК України, суперечить нормам статей 83, 84 цього Кодексу.

Зазначене узгоджується зі сталою практикою Верховного Суду. Так, Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що відсутність проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не означає відсутність самої прибережної захисної смуги (див. постанову від 30.05.2018 року у справі №469/1393/16-ц, від 28.11.2018 року у справі №504/2864/13-ц, від 12.06.2019 року у справі №487/10128/14-ц, від 11.09.2019 року у справі №487/10132/14-ц, від 07.04.2020 року у справі №372/1684/14-ц).

Відповідно до ст.ст. 83, 84 ЗК України до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі водного фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом; до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі водного фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Статтею 59 ЗК України визначено, що громадянам та юридичним особам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть безоплатно передаватись у власність замкнені природні водойми (загальною площею до 3 гектарів).

Цією ж статтею визначено вичерпний перелік видів функціонального використання земель водного фонду, для яких їх можуть передавати в користування громадян органи місцевого самоврядування та виконавчої влади.

Зокрема, землі водного фонду можуть передаватись в користування лише для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих потреб, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт.

Таким чином, Закон обмежив безоплатне передання у приватну власність земельних ділянок водного фонду випадком такого передання замкнених природних водойм загальною площею до 3 га (частина друга статті 59 ЗК України), а надання громадянам у користування земельних ділянок у межах прибережних захисних смуг - переліком цілей, не пов`язаних із веденням особистого селянського господарства, і встановив обмежений режим діяльності на відповідних ділянках, передбачивши заборону на розорювання таких земель, ведення на них садівництва та городництва.

Можливість передачі у приватну власність земель водного фонду для ведення особистого селянського господарства законом не передбачена.

Судом встановлено та повністю підтверджується дослідженими в ході судового розгляду письмовими доказами, показаннями свідків, що передана ОСОБА_1 у приватну власність для ведення особистого селянського господарства земельна ділянка площею 0,8098га із кадастровим номером :01:001:0009, що розташована в урочищі «Згари» у с. Бистриця Надвірнянського району в частині площі розміром 0,0812 га знаходиться у межах законодавчо визначеної статтею 88 ВК України 25-ти метрової прибережно-захисної смуги річки(гірський потік)Дурнинець, яка відноситься до малих річок Дністровського басейнового управління водних ресурсів.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У пункті 109 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 року у справі №359/3373/16-ц вказано, що: «Велика Палата Верховного Суду знову звертає увагу, що рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування за умови його невідповідності закону не тягне тих юридичних наслідків, на які воно спрямоване(постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19, пункт 39), від 15 жовтня 2019 року у справі № 911/3749/17 (провадження № 12-95гс19, пункт 6.27), від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18 (провадження № 12-148гс19, пункт 35), від 01 лютого 2020 року у справі № 922/614/19 (провадження № 12-157гс19, пункт 52)). Тому під час розгляду справи, в якій на вирішення спору може вплинути оцінка рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування як законного або протиправного (наприклад, у спорі за віндикаційним позовом), не допускається відмова у позові з тих мотивів, що рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування не визнане судом недійсним, або що таке рішення не оскаржене, відповідна позовна вимога не пред`явлена. Під час розгляду такого спору слід виходити з принципу jura novit curia - «суд знає закони» (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц (провадження № 14-104цс19, пункт 50), від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19, пункт 84), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364цс19, пункт 101) та інші). Тому суд незалежно від того, оскаржене відповідне рішення чи ні, має самостійно дати правову оцінку рішенню органу державної влади чи місцевого самоврядування та викласти її у мотивувальній частині судового рішення».

За таких обставин, суд приходить до висновку, що рішення Бистрицької сільської ради № 1004-21/2008 від 17.12.2008 року «Про затвердження технічної документації та передачу у власність земельних ділянок ОСОБА_1 », яким відповідачу передано у приватну власність серед іншого земельну ділянку № НОМЕР_3 площею 0,8098 га для ведення особистого селянського господарства в ур. Згари Бистрицької сільської ради, за рахунок земель сільськогосподарського призначення, прийняте з порушенням норм ст.ст.20,21,58,59,60,61,83,84 ЗК України та ст.ст.4,85,88 ВК України, оскільки зазначена земельна ділянка в частині площі 0,0812 га накладається на прибережно-захисну смугу річки(гірський потік) Дурнинець та відповідно відноситься до земель водного фонду щодо яких законодавчо встановлено заборону на передачу у приватну власність, зокрема для ведення особистого селянського господарства.

При цьому відсутність затвердженого відповідним рішенням Бистрицької сільської ради проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги річки(гірський потік) Дурнинець не змінює правового статусу земель водного фонду.

Таким чином, спірна земельна ділянка вибула із комунальної власності на підставі незаконного рішення органу місцевого самоврядування, що одночасно потягнуло за собою протиправну зміну її цільового призначення.

Відповідачем не надано жодних доказів на спростовування факту розташування спірної земельної ділянки на момент набуття її у власність у прибережній захисній смузі.

Прокурор для відновлення порушеного права власності на землі водного фонду звернувся до суду з вимогами про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та здійсненої на його підставі у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності на земельну ділянку за ОСОБА_1 з одночасним припиненням речових прав та усунення перешкод у здійсненні Поляницькою сільською радою Надвірнянського району Івано-Франківської області права користування та розпорядження земельною ділянкою водного фонду шляхом її повернення.

При вирішенні зазначених вимог суд враховує наступне.

Відповідно до правил ст.ст.2,5 ЦПК України застосовуваний судом спосіб захисту цивільного права має відповідати критерію ефективності. Тобто цей спосіб має бути дієвим, а його реалізація повинна мати наслідком відновлення порушених майнових або немайнових прав та інтересів особи, яка звернулася до суду.

При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.02.2021 року у справі №925/642/19 зазначено, що розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню.

Аналогічний висновок про те, що обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові сформульований також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 року у справі № 916/1415/19, від 22.06.2021 року у справі № 200/606/18.

Стаття 321 ЦК України встановлює принцип непорушності права власності. Відповідно до цієї норми право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до приписів ч.2 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати, зокрема, усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Верховний Суд неодноразово викладав висновки щодо способу захисту прав власника земельної ділянки водного фонду, право власності на яку неправомірно зареєстровано за фізичною чи юридичною особою, або якщо земельна ділянка зайнята такою особою.

Згідно з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, що викладені у постанові від 12.06.2019 року у справі № 487/10128/14-ц, від 11.09.2019 року у справі № 487/10132/14-ц, від 07.04.2020 року у справі № 372/1684/14-ц, від 15.09.2020 року у справі № 469/1044/17 власник земельної ділянки водного фонду може вимагати усунення порушення його права власності на цю ділянку, зокрема, оспорюючи відповідні рішення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договори або інші правочини, та вимагаючи повернути таку ділянку.

У пунктах 51, 52 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 року у справі № 359/3373/16-ц зазначено, що:«заволодіння громадянами та юридичними особами землями водного фонду (перехід до них володіння цими землями) всупереч вимогам ЗК України є неможливим; розташування земель водного фонду вказує на неможливість виникнення приватного власника, а отже, і нового володільця, крім випадків, передбачених у статті 59 цього Кодексу (див., зокрема, висновки Великої Палати Верховного Суду, сформульовані у постановах від 22 травня 2018 року у справі № 469/1203/15-ц (провадження № 14-95 с18); від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (провадження № 14-452цс18, пункт 70); від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (провадження № 14-473цс18, пункт 80); від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364цс19, пункт 96); від 15 вересня 2020 року у справі № 372/1684/14-ц (провадження № 14-740цс19, пункт 45) та інших. Тому протиправне зайняття такої земельної ділянки або державну реєстрацію права власності на неї за приватною особою слід розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади, а таке право захищається не віндикаційним, а негаторним позовом. За змістом наведених постанов та виходячи з обставин, встановлених у цих справах, зазначені висновки не застосовуються щодо заволодіння замкненими природними водоймами загальною площею до 3 гектарів, оскільки такі водойми можуть надаватися у власність приватним особам (стаття 59 ЗК України).

Такі висновки зроблені Великою Палатою Верховного Суду виходячи з того, що в силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих природних ознак таких земельних ділянок особа, проявивши розумну обачність, може і повинна знати про те, що ділянки належать до водного фонду, набуття приватної власності на них є неможливим. Як відомо, якщо в принципі, за жодних умов не може виникнути право власності, то і володіння є неможливим. Тому ані наявність державної реєстрації права власності за порушником, ані фізичне зайняття ним земельної ділянки водного фонду не приводять до заволодіння порушником такою ділянкою. Отже, як зайняття земельної ділянки водного фонду, так і наявність державної реєстрації права власності на таку ділянку за порушником з порушенням ЗК України та Водного кодексу України треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади, а належним способом захисту прав власника є негаторний позов (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.11.2018 року у справі № 504/2864/13-ц, від 12.06.2019 року у справі № 487/10128/14-ц, від 11.09.2019 року у справі № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364цс19, пункт 97), від 15 вересня 2020 року у справі № 372/1684/14-ц (провадження № 14-740цс19, пункт 46) та інші)», 23 лютого 2022 року в справі № 707/2357/17.

Велика Палата Верховного Суду у своїх висновках також неодноразово зазначала про те, що пред`явлення власником нерухомого майна вимоги про визнання недійсним державного акта, скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права (див. постанови від 07.11 2018 року у справі № 488/5027/14-ц , від 30.06.2020 року у справі № 19/028-10/13, від 23.11.2021 року у справі № 359/3373/16-ц.

Судом встановлено, що передана відповідачу у приватну власність земельна ділянка із кадастровим номером :01:001:0009 в частині площі розміром 0,0812 га знаходиться у межах законодавчо визначеної прибережної захисної смуги річки(гірський потік) Дурнинець та належить до земель водного фонду, що вказує на неможливість виникнення приватного власника, а отже, і нового володільця, а відтак її заволодіння відповідачем відбулось всупереч вимог закону.

Таким чином, суд приходить до переконання, що вимога про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом її повернення на користь держави в особі Поляницької сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області є ефективним способом захисту порушеного права, метою якого є забезпечення введення власника у володіння майном, яким він позбавлений можливості користуватись і розпоряджатись внаслідок державної реєстрації права власності за фізичною особою на спірну земельну ділянку і такий негаторний позов можна заявити впродовж всього часу тривання порушення прав законного володільця цієї ділянки.

Положення ч.3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», в редакції, чинній на час звернення прокурора з відповідним позовом, передбачали, що ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цих речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Саме у зв`язку з цим, а також з посиланням на релевантну на той час з посиланням на відповідні положення Закону судову практику прокурором, серед іншого, було заявлено позовну вимогу про припинення права власності одночасно з позовними вимогами про скасування рішення державного реєстратора.

Разом з тим чинна редакція ч.3 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачає, що у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються.

Отже, на момент ухвалення рішення положення ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не містять приписів щодо необхідності одночасного припинення судовим рішенням речового права при скасуванні рішення державного реєстратора.

Водночас вказана норма Закону не передбачає, що рішення суду про усунення перешкод шляхом повернення земельної ділянки є самостійною підставою для скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку за останнім набувачем.

Відтак, з врахуванням змісту права, за захистом якого звернувся позивач, а також характеру його порушення, приймаючи до уваги те, що спірна ділянка водного фонду площею 0,0812 га є частиною земельної ділянки із кадастровим номером :01:001:0009, яка сформована як єдиний об`єкт цивільних прав, а проведена державна реєстрація права власності ОСОБА_1 на казану ділянку перешкоджає поверненню земель водного фонду у розпорядження законного володільця та відновлення їх цільового призначення, суд приходить до переконання, що ефективним та належним способом захисту в даному випадку буде також скасування державної реєстрації права власності відповідача на спірну земельну ділянку у Реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

У задоволенні заявлених позовних вимог про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності із одночасним припиненням права власності на вказану земельну ділянку слід відмовити оскільки останні не відповідають ефективному способу захисту порушеного права та положенням діючого законодавства.

Щодо звернення прокурора до суду в інтересах держави суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою ст.4 ЦПК України передбачено, що у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Згідно з п. 3 ч.1 та ч.2 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Організація та порядок діяльності прокуратури визначаються законом.

Пунктом 2 ч.1 ст. 2 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що на прокуратуру покладаються функції, зокрема представництва інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених цим Законом та главою 12 розділу III ЦПК України.

Згідно з частинами третьою та четвертою статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Отже, винятковими випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття «інтерес держави».

У Рішенні від 05.06.2019 року № 4-р(II)/2019 Конституційний Суд України вказав, що Конституцією України встановлено вичерпний перелік повноважень прокуратури, визначено характер її діяльності і в такий спосіб передбачено її існування і стабільність функціонування; наведене гарантує неможливість зміни основного цільового призначення вказаного органу, дублювання його повноважень/функцій іншими державними органами, адже протилежне може призвести до зміни конституційно визначеного механізму здійснення державної влади її окремими органами або вплинути на обсяг їхніх конституційних повноважень.

Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 року у справі № 912/2385/18 виснувала про те, що, звертаючись до компетентного органу перед пред`явленням позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону № 1697-VII, прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення (пункт 39).

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників як значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо (пункт 40 зазначеної постанови).

Таким чином, за наявності органу, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист інтересів держави саме у спірних правовідносинах, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону № 1697-VII, і якщо цей компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо, чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим

Отже у кожному такому випадку прокурор повинен навести, а суд - перевірити причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Суд зобов`язаний дослідити чи знав відповідний орган про допущені порушення інтересів держави, чи мав відповідні повноваження для їх захисту, проте всупереч цим інтересам за захистом до суду не звернувся.

Відповідно до рішення Конституційного суду України від 08.04.1999 у справі № 1-1/99 під поняттям «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах» потрібно розуміти «орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надані повноваження органу виконавчої влади».

Даний позов заявлено прокурором в інтересах Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області та Поляницької сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, яка є правонаступником всього майна, прав та обов`язків Бистрицької сільської ради.

Так, відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України № 714-р від 12.06.2020 року «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Івано-Франківської області» до складу Поляницької територіальної громади увійшла Бистрицька територіальна громада.

Згідно ст.8 Закону України «Про добровільне об`єднання територіальних громад» №157-VІІІ від 05.02.2015 року об`єднана територіальна громада є правонаступником всього майна, прав та обов`язків територіальних громад, що об`єдналися, з дня набуття повноважень сільською, селищною, міською радою, обраною такою об`єднаною територіальною громадою, а юридична особа, розміщена в адміністративному центрі об`єднаної територіальної громади, є правонаступником прав та обов`язків всіх юридичних осіб - сільських, селищних, міських рад, обраних територіальними громадами, що об`єдналися.

Статтею 188 ЗК України встановлено, що державний контроль за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності здійснюється відповідно до закону.

Відповідно до ст.ст. 5,6 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» здійснення державного контролю за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності покладено на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. До повноважень вказаного органу віднесено державний контроль за додержанням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства.

Таким центральним органом виконавчої влади відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №15 від 14.01.2015 року є Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЗК України до повноваження центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, належить організація та здійснення державного контролю за використанням та охороною земель у порядку, встановленому законом.

Пунктом 1 Положення про Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України № 333 від 29.09.2016 року передбачено, що територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру є Головне управління Держгеокадастру в області.

Згідно пп. 29 п.4 Положення про Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області, затвердженого наказом Держгеокадастру від 23.12.2021 року №603, ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області здійснює державний контроль у частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій та форм власності, в тому числі дотримання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю; за дотриманням вимог земельного законодавства в процесі укладання цивільно-правових договорів, передачі у власність, надання у користування, в тому числі в оренду, вилучення (викупу) земельних ділянок; виконанням вимог щодо використання земельних ділянок за цільовим призначенням.

Статтею 28 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» передбачено, що міністерства, інші центральні органи виконавчої влади та їх територіальні органи звертаються до суду, якщо це необхідно для здійснення їхніх повноважень у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Звертаючись до суду прокурор зазначив, що пред`явлення вказаного позову обумовлене необхідністю захисту інтересів держави порушення яких полягає у незаконній зміні цільового призначення та передачі у приватну власність земельної ділянки водного фонду та відсутністю належного реагування з боку уповноважених органів, яким було відомо про виявлені порушення земельного законодавства при передачі Бистрицькою сільською радою земельної ділянки площею 0,8098 га у приватну власність ОСОБА_1 , зокрема ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області за результатами проведеної 10.08.2020 року перевірки дотримання вимог земельного законодавства та відповідних повідомлень Надвірнянської окружної прокуратури від 16.06.2022 року, 21.09.2022 року, а також з повідомлення від 22.09.2022 року, адресованого Поляницькій сільській раді Надвірнянського району Івано-Франківської області та які у відповідь надали згоду на звернення прокурора до суду із вказаним позовом.

Отже, прокурор виконав вимоги процесуального закону, визначив, у чому, на його думку, полягає порушення інтересів держави, обґрунтував необхідність їхнього захисту, а також зазначив органи, які, хоч і уповноважені державою здійснювати такий захист, але у спірних правовідносинах відповідні заходи не вжили, а тому суд приходить до переконання про наявність у прокурора достатніх підстав для пред`явлення даного позову в інтересах держави та вважає, що прокурором належним чином обґрунтовано правові підстави звернення до суду.

Щодо дотримання принципів правомірного втручання у право мирного володіння спірною земельною ділянкою суд зазначає наступне.

Частиною першою ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції.

Предметом безпосереднього регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції є втручання держави в право на мирне володіння майном, зокрема й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування.

Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії (принципи), які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинне здійснюватися на підставі закону нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон непередбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя.

Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Критерій пропорційності передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» це наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». Одним із елементів дотримання критерію пропорційності при втручанні в право особи на мирне володіння майном є надання їй справедливої та обґрунтованої компенсації.

Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки -встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії (див., зокрема, постанову Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 року у справі №469/1044/17 (провадження № 14-317цс19, пункти 40 - 43)).

Водночас будь-які приписи, зокрема і приписи Конвенції, слід застосовувати з урахуванням обставин кожної конкретної справи, оцінюючи поведінку обох сторін спору, а не лише органів державної влади та місцевого самоврядування.

Конституція України (статті 13, 14) визначає, що земля, водні ресурси є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

За правилами статей 4,5 ЗК України завданням земельного законодавства, яке включає в себе цей Кодекс та інші нормативно-правові акти у галузі земельних відносин, є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель, а основними принципами земельного законодавства є, зокрема: поєднання особливостей використання землі як територіального базису, природного ресурсу і основного засобу виробництва; забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; невтручання держави в здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом.

Стаття 80 ЗК України закріплює суб`єктний склад власників землі, визначаючи, що громадяни та юридичні особи є суб`єктами права власності на землі приватної власності, територіальні громади є суб`єктами права власності на землі комунальної власності та реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, держава, реалізуючи право власності через відповідні органи державної влади, є суб`єктом права власності на землі державної власності.

З огляду на наведене, положення частини першої статті 83, частини першої статті 84, статті 122 ЗК України, статей 1, 2, 6, 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, водні ресурси є об`єктами права власності Українського народу, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування здійснюють права власника від імені народу, в тому числі й тоді, коли приймають рішення щодо розпорядження землями державної чи комунальної власності.

Прийняття рішення про передачу у приватну власність землі державної чи комунальної власності позбавляє Український народ загалом (стаття 13 Конституції України) або конкретну територіальну громаду правомочностей власника землі в тому обсязі, який дозволяє її статус як землі відповідно державної чи комунальної власності. У цьому контексті у сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності на землю в поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (статті 14, 19 Конституції України).

Отже, правовідносини, пов`язані з вибуттям земель з державної чи комунальної власності, становлять «суспільний», «публічний» інтерес, а незаконність (якщо така буде встановлена) рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, на підставі якого земельна ділянка вибула з державної чи комунальної власності, такому суспільному інтересу не відповідає.

Усунення перешкод у здійсненні державою в особі відповідних органів права користування та розпоряджання спірною земельною ділянкою переслідує легітимну мету контролю за використанням відповідного майна згідно із загальними інтересами, щоби таке використання відбувалося за цільовим призначенням. Важливість цих інтересів зумовлюється, зокрема, особливим режимом земельної ділянки (див. також постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 року у справі № 487/10128/14-ц (пункт 108), від 11.09.2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 115)).

У постанові від 14.11.2018 року у справі №183/1617/16 Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що у спорах стосовно земель лісогосподарського призначення, прибережних захисних смуг, інших земель, що перебувають під посиленою правовою охороною держави, остання, втручаючись у право мирного володіння відповідними земельними ділянками з боку приватних осіб, може захищати загальні інтереси, зокрема, у безпечному довкіллі, непогіршенні екологічної ситуації, у використанні власності не на шкоду людині та суспільству (частина третя статті 13, частина сьома статті 41, частина перша статті 50 Конституції України). Ці інтереси реалізуються через цільовий характер використання земельних ділянок (статті 18, 19, пункт «а» частини першої статті 91 Земельного кодексу України), які набуваються лише згідно із законом (стаття 14 Конституції України), та через інші законодавчі обмеження. Заволодіння приватними особами такими ділянками всупереч чинному законодавству, зокрема без належного дозволу уповноваженого на те органу, може зумовлювати конфлікт між гарантованим статтею 1 Першого протоколу до Конвенції правом цих осіб мирно володіти майном і правами інших осіб та всього суспільства на безпечне довкілля.

Аналогічні висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 року у справі № 488/6211/14-ц, від 29.05.2019 року у справі № 367/2022/15-ц, від 12.06.2019 року у справі № 487/10128/14-ц.

У даному випадку суспільний інтерес є спрямованим на повернення земельної ділянки до комунальної власності для задоволення соціальної потреби у відновленні становища, яке існувало до порушення права власності територіальної громади на земельну ділянку, а саме: у збереженні прибережних захисних смуг; у недопущенні їх передання у приватну власність усупереч чинному законодавству замість надання в оренду для чітко визначених цілей (зокрема, й рекреаційних, і туристичних) у недопущенні маніпуляцій із цільовим призначенням земель водного фонду.

Контроль за використанням земельних ділянок водного фонду, зайнятих прибережними захисними смугами, згідно з їх цільовим призначенням є важливим для суспільства загалом і для територіальної громади села Поляниця Надвірнянського району Івано-Франківської області. Такий інтерес є як загальнодержавним, так і локальним інтересом членів територіальної громади, що виражається у підвищеній увазі до збереження безпечного довкілля.

При цьому суд зауважує, що положеннями статті 1 Першого протоколу до Конвенції гарантується захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність. Тому для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно повертається.

Крім цього, вирішуючи питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства і конкретної особи Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Трегубенко проти України» від 02.11.2004 року категорично ствердив, що «правильне застосування законодавства незаперечно становить «суспільний інтерес».

Землі прибережних захисних смуг є землями водного фонду України, на які розповсюджується особливий порядок їх використання та надання їх у користування. Такі землі можуть змінювати володільця лише у випадках, прямо передбачених у ЗК України та ВК України

Законодавство України обмежувало безоплатне передання у приватну власність земель водного фонду єдиним випадком. Вказане обмеження, визначене на момент виникнення спірних правовідносин у частині другій статті 59, пункті «ґ» частини третьої статті 83 ЗК України, було доступним, чітким і зрозумілим, а наслідки його недотримання з огляду на приписи ЦК України - передбачуваними для будь-якої особи, яка набула земельну ділянку водного фонду.

В силу об`єктивних, видимих природних властивостей земельної ділянки відповідач не міг не знати, що земельна ділянка, яку він планував набути у власність розташована у межах прибережної захисної смуги річки(гірський потік Дурнинець), а тому, проявивши розумну обачність, міг самостійно чи з допомогою фахівця у галузі права ознайомитись зі змістом земельного та водоохоронного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та зробити висновки щодо режиму земельної ділянки та її належності до земель водного фонду. Тому немає жодних підстав вважати, що відповідач діяв добросовісно та не міг співвіднести чіткі законодавчі заборони з конкретним об`єктом на місцевості.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.06.2021 року у справі №200/606/18 вказала, що не може вважатися добросовісною особа, яка знала чи мала знати про набуття нею майна всупереч закону.

Отже, суд вважає, що загальний інтерес у контролі за використанням зайнятої прибережною захисною смугою земельної ділянки за її цільовим призначенням для гарантування безпечності довкілля та непогіршення екологічної ситуації у цій справі переважає над приватним інтересом у заволодінні такою ділянкою у власність. Тому з урахуванням наведеного вище справедливий баланс між суспільним і приватним інтересами у цій справі не порушений, а повернення земельної ділянки не суперечить загальним принципам і критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, закладеним устатті 1 Першого протоколу до Конвенції та є пропорційним заходом.

Однією з засад судочинства, регламентованих п.4 ч.3 ст.129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень ст.ст.12, 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними, згідно ст.77 ЦПК України, є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У відповідності до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

За таких обставин, суд, на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, приходить до переконання про обґрунтованість та доведеність позовних вимог та вважає, що позов керівника Надвірнянської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Поляницької сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області до ОСОБА_1 про визнання недійсним державного акта, скасування рішення про державну реєстрацію права власності та повернення земельної ділянки підлягає до часткового задоволення шляхом скасування державної реєстрації права власності відповідача на земельну ділянку із кадастровим номером :01:001:0009, загальною площею 0,8098 га для ведення особистого селянського господарства у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та усунення перешкод у здійсненні Поляницькою сільською радою Надвірнянського району Івано-Франківської області права користування та розпорядження земельною ділянкою водного фонду площею 0,0812 га з кадастровим номером :01:001:0009, розташованою на території Бистрицької сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, шляхом її повернення на користь держави в особі Поляницької сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області. У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити у зв`язку із обранням неефективного способу захисту

Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_1 слід стягнути на користь держави 4962,00 гривні судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 89, 158, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов керівника Надвірнянської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Поляницької сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області до ОСОБА_1 про визнання недійсним державного акта, скасування рішення про державну реєстрацію права власності та повернення земельної ділянки задовольнити частково.

Скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку із кадастровим номером :01:001:0009, загальною площею 0,8098 га для ведення особистого селянського господарства у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 240, номер запису про право власності 37359391 від 14.07.2020 року.

Усунути перешкоди у здійсненні Поляницькою сільською радою Надвірнянського району Івано-Франківської області права користування та розпорядження земельною ділянкою водного фонду площею 0,0812 га з кадастровим номером :01:001:0009, розташованою на території Бистрицької сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області шляхом її повернення на користь держави в особі Поляницької сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області.

У задоволенні решти позовних вимог-відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 4962(чотири тисячі дев`ятсот шістдесят дві) гривні 00 коп.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Керівник Надвірнянської окружної прокуратури, місцезнаходження: 678400, майдан Шевченка, 39 м. Надвірна Надвірнянський район Івано-Франківська область, .

Позивач: Поляницька сільська рада Надвірнянського району Івано-Франківської області, місцезнаходження: 78593, вул. Карпатська, 1А с. Поляниця Надвірнянський район Івано-Франківська область, .

Позивач: Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області, місцезнаходження: 76014, вул. Сахарова, 34 м. Івано-Франківськ Івано-Франківська область, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 .

Повне судове рішення складено 14 вересня 2023 року.

Головуючий суддя: Т.Л. Ваврійчук