н/п 2-о/490/185/2023 Справа № 490/4795/23
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2023 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Гуденко О.А., при секретарі Позднякову Є.В., без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , зацікавлена особа Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області в особі Центрального відділу міста Миколаєва про встановлення факту постійного проживання дитини на території України станом на 24 серпня 1991 року, -

В С Т А Н О В И В :

В травні 2023 року заявник звернувся до суду із заявою про встановлення факту, постійного проживання в неповнолітньому віці на території України станом на 24 серпня 1991 року. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 1989 року і по теперішній час проживає на території України. Встановлення факту постійного проживання на території України має для нього юридичне значення, оскільки дає можливість отримати паспорт громадянина України. Без встановлення цього факту в судовому порядку він позбавлений можливості отримати громадянство України.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30 травня 2023 року визначено головуючого суддю Гуденко О.А.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 02 червня 2023 року відкрито провадження у даній справі

Заявник надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Представник заінтересованої особи надав суду письмові заперечення, в яких просив відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення. Свої заперечення обґрунтовує тим, що звернення заявника до суду є передчасним, оскільки ним не надано копії паспортів батьків (одного з них) або довідки територіального підрозділу ДСМ України про те, що за станом на 24 серпня 1991 року ця особа перебувала у громадянстві колишнього СРСР і відповідно постійно проживала на території України.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до частини сьомої статті 19 ЦПК України, окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Як передбачено пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно частини другої статті 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Як слідує із змісту заяви встановлення факту проживання у неповнолітньому віці станом на 24 серпня 1991 року на території України заявнику необхідно для отримання паспорта.

В травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Центрального відділу міста Миколаєва УДМС України в Миколаївській області із заявою щодо отримання паспорту. Проте, проведеною за його заявою перевіркою не встановлено його належність до громадянства України, про що Центральний відділ міста Миколаєва УДМС України в Миколаївській області повідомив у листі від 13.05.2023 року за № М-10/6/4813-23/4813/11-23.

В силу положень Закону України "Про громадянство України", Указу Президента України від 27 березня 2001 року "Питання організації виконання Закону України "Про громадянство України", рішенням суду може підтверджуватись факт проживання особи на території України на певний час.

Так, згідно із пунктом 2 частини першої статті 3 Закону України "Про громадянство України", громадянами України є особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (24 серпня 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України "Про громадянство України" і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Згідно з пунктом 1статті 3 Закону України "Про громадянство", громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України постійно проживали на території України. Особи, є громадянами України з 24 серпня 1991 року; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав

Відповідно до пункту 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянств України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 2 березня 2001 року № 215, громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянин колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року.

Відповідно до пункту 8 Порядку встановлення належності до громадянства України, відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка органу внутрішніх справ про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала у громадянстві колишнього СРСР; в) рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

У пункті 44 вказаного порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, як стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Відповідно до пункту 3 частини другої статті 9 Закону України "Про громадянство України", безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України. Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття "безперервне проживання на території України" та "проживання на території України на законних підставах". Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів; Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справа про встановлення фактів, що мають юридичне значення" № 5 від 31 березня 1995 року передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Наведені вище положення законодавства свідчать про те, що за відсутності у заявника передбаченого законодавством документального підтвердження факту його постійного проживання станом на 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України" - паспорту громадянина колишнього СРСР з відмітками про постійну прописку на території України, для отримання заявником паспорта громадянина України їй попередньо необхідно встановити наявність підстав для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням шляхом встановлення вищевказаного факту у судовому порядку.

Вивчивши доводи заяви та дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 12 жовтня 1987 року ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , в графі батько: ОСОБА_2 , мати: ОСОБА_3 . Місце народження ОСОБА_2 - місто Нелькан, Оймяконський район, Якутська АРСР.

У Будинковій книгі для прописки громадян, що проживають за адресом: АДРЕСА_1 , мається запис щодо заявника ОСОБА_1 та його батька ОСОБА_2 . Обидва прописані в грудні 1989 року. Ціль та строк приїзду ОСОБА_2 постійно, постановка на облік в Центральний РВК м. Миколаєва 26.12.1989 року. Заявник зареєстрований за вказаною адресою по теперішній час. ОСОБА_2 виписаний 22.12.1998 року у зв`язку із смертю.

Опитана в порядку пункту 7 частини 1 статті 20 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" свідок ОСОБА_4 , зазначила, що є сусідкою заявника, який разом із батьком з 1989 року почав проживати за цією адресою.

Згідно довідки Миколаївської загальноосвітньої школи-інтернату І-ІІІ ступенів №3 Миколаївської обласної ради №83 від 24.04.2023 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 1995 року по 2006 рік навчався в школі-інтернаті.

В 1999 році Заявник успадкував після смерті свого батька 4/50 частини домоволодіння, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . В свідоцтві про право на спадщину за законом виданим Першою Миколаївською державною нотаріальною конторою від 21.06.1999 року у спадкові справі № 345/99 зазначено про те, що ОСОБА_1 мешкає в АДРЕСА_1 .

04 лютого 2004 року Заявник отримав у ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва картку фізичної особи - платника податків ідентифікаційний номер НОМЕР_2 .

Оцінивши наведене, суд дійшов висновку, що факт проживання заявника ОСОБА_1 на території України у неповнолітньому віці станом на 24 серпня 1991 року підтверджується наявними у справі копіями документів та показаннями свідка.

За такого заяву слід задовольнити, встановивши факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця міста Нелькан, Оймяконського району, Якутської АРСР, на території України у неповнолітньому віці станом на 24 серпня 1991року.

Відповідно до частини п`ятої статті 294 ЦПК України судові витрати відносяться на рахунок заявника.

Керуючись ст. ст. 293, 315, 316, 319 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 , зацікавлена особа Центральний відділ в м. Миколаєві Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області про встановлення факту постійного проживання на території України - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , уродженця міста Нелькан, Оймяконського району, Якутської АРСР, на території України станом на 24 серпня 1991 року в неповнолітньому віці.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

СУДДЯ ГУДЕНКО О.А.