Справа № 182/4878/22
Провадження № 2/0182/3/2023
05.09.2023 м. Нікополь
Суддя Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області Кобеляцька-Шаховал І.О., розглянувши у спрощеному провадженні цивільну справу за позовом ТОВ «ПОРШЕ МОБІЛІТІ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
Представник позивача звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості.
Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 березня 2023 року дану справу було прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Учасникам справи було надіслано копію ухвали про відкриття провадження у справі та одночасно надіслано копії позовної заяви та доданих до неї документів. Відповідачу було встановлено строк для надіслання (надання) до суду відзиву, у відповідності до ст.178 ЦПК України, на позовну заяву і всіх доказів, що підтверджують заперечення проти позову (а.с.84-85 ).
Відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
Відповідач, будучи належним чином повідомленою про розгляд справи, своїм правом, визначеним ст.178 ЦПК України, не скористалася, будь-які заяви чи клопотання на адресу суду не надала. Конверт, який був направлений за адресою її місця проживання та перебування, повернувся з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.87). Крім цього, відповідача про розгляд було повідомлено на офіційному сайті «Судової влади», однак, будь-які заяви чи клопотання на адресу суду від нього не надходили (а.с.86).
Згідно ч.8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Зважаючи на ці обставини, суд керується ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка, згідно з частиною першою статті 9 Конституції України, є частиною національного законодавства України, та визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені ЦПК України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, з урахуванням факту неподанням відповідачем відзиву та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного.
Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.
У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України», національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні.
Згідно ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим, відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
В силу ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до положень ч.1, 2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно з ч.1 ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до пунктів 1.4.2, 2.1, 2.2 Загальних умов кредитування повернення кредиту та процентів за його використання здійснюється шляхом сплати чергових платежів в обсязі та в терміни, встановлені графіком погашення кредиту, до 10-гочисла кожного місяця на підставі рахунку, пред`явленого ТОВ «Порше Мобіліті». Період нарахування процентів починається з першого календарного дня місяця і закінчується останнім календарним днем поточного місяця. Проценти нараховуються за методом «30/360» відповідно до графіка погашення кредиту. Відповідно до пункту 3.2.Загальних умов кредитування у випадку порушення позичальником терміну сплати будь-якого чергового платежу (його частини) з повернення кредиту відповідно до графіка погашення та/або сплати за користування кредитом на строк щонайменше один календарний місяць,ТОВ «Порше Мобіліті» має право визнати термін повернення кредиту таким, що настав, та/або вимагати дострокового розірвання договору.
Відповідно до умов кредитного договору та пункту 5.6. загальних умов, позичальник дає згоду і доручає компанії укласти від імені і за рахунок позичальника договір страхування та/або здійснювати від мені і за рахунок позичальника сплату страхових платежів, передбачених таким договором страхування, укладеними компанією відповідно до цього пункту кредитного договору або укладеним позичальником на користь страхової компанії. Позичальник не пізніше 5 календарних днів після направлення компанією (ТОВ «ПОРШЕ МОБІЛІТІ») відповідного повідомлення компенсує компанії витрати, понесені нею у зв`язку із виконанням цього доручення/укладанням договору страхування від власного імені та сплатою страхових платежів, у порядку, передбаченому п. 1.8 цих Загальних умов
Якщо Позичальник, в порушення пункту 5.5 цих загальних умов, не укладе договір страхування або якщо укладений договір страхування не буде чинним з будь-яких причин, компанія на власний вибір 1) укладе такий договір страхування від власного імені або від імені позичальника та здійснить сплату страхових платежів, передбачених таким договором (договорами) страхування, на користь страхової компанії відповідно до умов, передбачених цими загальними умовами кредитування, або 2) здійснить від імені позичальника сплату страхових платежів на користь страхової компанії відповідно до діючого договору страхування, що було укладено між позичальником та страховою компанією (п. 5.6 Загальних умов).
Як вбачається з наявних матеріалів справи, позивач, на підставі пункту 5.6 Загальних умов, здійснював виплати на користь страхової компанії страхових платежів та надсилав відповідачеві вимоги про компенсацію.
Відповідно до п.6.3, п.9.1, п.9.3 додатку до кредитного договору, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором компанія може вживати необхідних заходів для забезпечення прав компанії в тому числі, але не виключно направляти повідомлення іншим чином контактувати з позичальником. У разі порушення позичальником терміну сплати будь-якого чергового платежу з повернення кредиту позичальник сплачує пеню у розмірі 10 % річних від суми заборгованості за кожен день прострочення до моменту повного погашення заборгованості включно. Компанія має право направити позичальнику перший лист щодо сплати штрафу у розмірі 250 грн. за кожен випадок порушення, якщо позичальник протягом 7 календарних днів після направлення листа продовжує порушувати статі Договору 5.1,5.2,5.3,5.4 компанія має право направити другий лист, штраф за порушення статей складатиме 300 гривень. Якщо позичальник у строк, що становить 7 днів після направлення другого листа продовжує порушувати вказані статті, компанія має право направити третій лист, штраф складатиме 350 гривень. Позичальник зобов`язується сплатити штрафи протягом строку відповідно до кредитного договору. Крім того, у вказаній вимозі зазначено, що разом з цією вимогою в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна буде зареєстровано відомості про звернення стягнення на предмет застави, з урахуванням укладеного між товариством та позичальником договору застави транспортного засобу.
Звертаючись з позовом до суду, позивач вказав, що відповідачем несвоєчасно виконувались умови кредитного договору, не вносились платежі, згідно узгодженого Графіку, у відповідь на вимоги про дострокове повернення кредиту кошти товариству не були повернуті та заборгованість становить суму в розмірі 732 299 грн. 06 коп., яка складається з: 54 976 грн. 51 коп. - частина кредиту та нарахованих процентів за черговими платежами, згідно Графіку погашення кредиту за період з 16 квітня 2022 року по 08 вересня 2022 року; 51 750 грн. 48 коп. частина додаткового кредиту та нарахованих відсотків за черговими платежами згідно графіку погашення кредиту в період з 16 квітня 2022 року по 08 вересня 2022 року; 610 732 грн. 27 коп. дострокового неповернення суми кредиту; 3 063 грн. 37 коп. проценту нараховані на непогашену суми кредиту, відповідно до п.10.7 загальних умов за період з 09 вересня 2022 року по 09 грудня 2022 року; 11 776 грн. 43 коп. відшкодування страхових платежів, згідно п.5.6 загальних умов за період з 24 серпня 2022 року по 09 грудня 2022 року (а.с.18-20).
Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.
За змістом статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Згідно зі статтею 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.
Статтями 525, 526, 530 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Частиною другою статті 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 3.2 Умов кредитування, сторони погодили, що компанія має право визначити термін повернення кредиту таким, що настав у випадку, зокрема порушення відповідачем терміну сплати будь-якого чергового платежу (його частини) з повернення кредиту відповідно до графіка погашення кредиту та/або сплати плати за користування кредитом на строк щонайменше 1 календарний місяць.
Згідно із пунктом 3.3, відповідач зобов`язаний повернути позивачу у повному обсязі суму кредиту, додаткового кредиту, плату за кредит та штрафні санкції, якщо такі підлягають застосуванню протягом 30 календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу позичальником (фізичною особою) та протягом 5 календарних днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу позичальником. Якщо з будь-яких причин повідомлення не буде отримано, перебіг вказаного строку починається з дати відправлення цього повідомлення.
З огляду на вказане, звертаючись до суду, представник позивач просив стягнути з відповідача борг в розмірі 732 299 грн. 06 коп., яка складається з: 54 976 грн. 51 коп. - частина кредиту та нарахованих процентів за черговими платежами згідно Графіку погашення кредиту за період з 16 квітня 2022 року по 08 вересня 2022 року; 51 750 грн. 48 коп. частина додаткового кредиту та нарахованих відсотків за черговими платежами згідно графіку погашення кредиту в період з 16 квітня 2022 року по 08 вересня 2022 року; 610 732 грн. 27 коп. дострокового неповернення суми кредиту; 3 063 грн. 37 коп. проценту нараховані на непогашену суми кредиту, відповідно до п.10.7 загальних умов за період з 09 вересня 2022 року по 09 грудня 2022 року; 11 776 грн. 43 коп. відшкодування страхових платежів згідно п.5.6 загальних умов за період з 24 серпня 2022 року по 09 грудня 2022 року.
Відповідно до частини першої статті 627 ЦК України, сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Таким чином, свобода договору означає право громадян вступати чи утримуватись від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору.
Виходячи із загальних умов укладеного між сторонами спору кредитного договору, сторонами досягнуто домовленість про істотні умови договору даного виду.
Згідно вимог статей 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Отже, підписавши кредитний договір, позивач вступив в договірні відносини з відповідачем. У вказаному договорі сторони визначили права та взяли на себе певні обов`язки, визначені у договорі, зокрема, із зазначенням терміну виконання зобов`язань.
Як зазначалось вище, позивачем, у зв`язку з неналежним виконання позичальником (відповідачем) умов кредитного договору було надіслано вимогу про дострокове повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором, в якому зазначено вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором та не була отримання ним, що підтверджується роздруківкою з сайту АТ «Укрпошта», де зазначено, що не вручено «за закінчення встановленого терміну зберігання» (а.с.50).
Звернення представника позивача із заявою про дострокове стягнення кредиту, в даному випадку, шляхом направлення вимоги про дострокове повернення заборгованості, незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. За збігом місячного строку, встановленого у вимозі, вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі.
Отже, у зв`язку з порушенням позичальником виконання зобов`язання за кредитним договором, позивач, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України та наведених умов кредитного договору, використав право вимагати дострокового стягнення з позичальника заборгованості за кредитним договором, звернувшись до відповідача з вимогою про дострокове повернення заборгованості за кредитним договором.
Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Таким чином, з огляду на викладене вище, зважаючи на те, що відповідачем не спростовані доводи позивача щодо розміру заборгованості, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення боргу з відповідача у загальному розмірі 732 299 грн. 06 коп. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Стосовно вимоги банку про звернення стягнення на предмет застави, суд зазначає таке.
Згідно з частиною першою статті 589 ЦК України, в разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.
Відповідно до частин першої, другої статті 20 Закону України «Про заставу», заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави у разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.
Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом (частинами першою, другою статті 590 ЦК України).
З урахуванням того, що відповідач порушив умови кредитного договору, вимогу про дострокове повернення кредитних коштів не задовольнив, у позивача виникло право на звернення стягнення на предмет застави.
Відповідно до статті 591 ЦК України, реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Порядок реалізації предмета застави з публічних торгів встановлюється законом. Початкова ціна предмета застави для його продажу з публічних торгів визначається в порядку, встановленому договором або законом. Якщо звернення стягнення здійснюється за рішенням суду, суд у своєму рішенні може визначити початкову ціну предмета застави.
Правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, визначає Закон України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».
Згідно зі статтею 3 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», обтяженням є право обтяжувача на рухоме майно боржника або обмеження права боржника чи обтяжувача на рухоме майно, що виникає на підставі закону, договору, рішення суду або з інших дій фізичних і юридичних осіб, з якими закон пов`язує виникнення прав і обов`язків щодо рухомого майна.
Відповідно до статті 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Використання позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження не позбавляє права боржника, обтяжувача або третіх осіб звернутися до суду. Обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов`язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження.
Відповідно до ст.25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», обтяжувач, який звертається до суду з вимогою звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов`язаний до моменту подання відповідного позову до суду письмово повідомити всіх обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження цього ж рухомого майна, про початок судового провадження у справі про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.
У вимозі про дострокове повернення кредиту, яка надсилалась на адресу відповідача, позивач попереджував відповідача про те, що у випадку неповернення суми кредиту та сплати заборгованості протягом 30 календарних днів, товариство буде змушено вдатись до примусового стягнення суми кредиту та заборгованості за рахунок звернення стягнення на автомобіль.
Отже, оскільки відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання зі сплати заборгованості за договором кредиту, то у позивача, який на виконання статті 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» перед зверненням до суду з даним позовом зареєстрував відомості про звернення стягнення на предмет обтяження та підтвердив відсутність інших обтяжувачів, виникло право звернення стягнення на спірний автомобіль в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором шляхом продажу вказаного автомобіля з публічних торгів, відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження».
Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити в повному обсязі.
Що стосується заявленої вимоги щодо стягнення з відповідачки на користь позивача витрат на правничу допомогу, то суддя вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті 133 та частин 1 3 ст.137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Частини 1-3 статті 134 ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.
Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
При цьому, договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.
Позивач надав суду договір від 24 травня 2021 року, укладений з адвокатським об`єднанням «ЕСКВАЙРС» (а.с.70-75), однак, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, акт про надання правової допомоги з зазначеною сумою витрат та детальним описом робіт ним надано не було. Тому, у зв`язку з даними обставинами, суд не вбачає підстав для задоволення позову в цій частині з причини недоведеності.
У відповідності до ст.141 ЦПК України, з відповідачки необхідно стягнути на користь позивача судові витрати в розмірі 36 585 грн. 42 коп., які були сплачені позивачем при подачі позову до суду (а.с.17).
Враховуючи наведене та керуючись статтями 22, 525-526, 530, 546, 572, 589, 590, 591, 625, 1048, 1050, 1054 Цивільного кодексу України, статтями 2, 10, 12, 13, 49, 76-81, 89, 133, 137, 141, 174,178, 264-265, 274, 279, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-
Позовні вимоги ТОВ «ПОРШЕ МОБІЛІТІ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 31 серпня 2021 року № 50019964 в розмірі 732 299 грн. (сімсот тридцять дві тисячі двісті дев`яносто дев`ять грн.) 06 коп. звернути стягнення на предмет застави - автомобіль марки VW, модель Volkswagen Touareg 3.0 V6 TDI, кузов № НОМЕР_1 , об`єм двигуна 2 967 куб.см., 2021 року випуску, що на праві власності належить ОСОБА_1 , шляхом продажу вказаного автомобіля з публічних торгів, відповідно до положень ЗУ «Про виконавче провадження».
В іншій частині задоволення позову відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал