У Х В А Л А

Іменем України

19 вересня 2023 року Деснянський районний суд м. Києва, у складі:

головуючої - судді Таран Н.Г.,

секретаря судового засідання Довгань Г.А.,

за участі:

представника ВАТ «НДМО «Діалір» адвоката Барабаш М.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Деснянського районного суду м. Києва скаргу на дії Головного державного виконавця Деснянського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Жиглій Валентини Миколаївни у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 від 10.08.2022 року, -

в с т а н о в и в:

Заявник звернувся до Деснянського районного суду м. Києва із скаргою, в якій просить: визнати недійсною оцінку нерухомого майна квартири АДРЕСА_1 , власником якої є Відкрите акціонерне товариство "Науково-дослідне медичне об`єднання "Діалір", проведеної суб`єктом оціночної діяльності ТОВ "Юрформат" станом на 03.07.2023 у виконавчому провадженні № НОМЕР_1. Зупинити передачу на реалізацію нерухомого майна квартири АДРЕСА_1 , власником якої є Відкрите акціонерне товариство "Науково-дослідне медичне об`єднання "Діалір".

Заявник мотивує свої вимоги тим, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 01.10.2021 у справі № 754/12127/19 стягнуто з ВАТ "Науково-дослідне медичне об`єднання "Діалір" на користь ОСОБА_1 суму компенсації втрати частини коштів у зв`язку з порушенням терміну їх виплати в розмірі 101 364,55 грн. 01.08.2022 Деснянським районним судом м. Києва виданий виконавчий лист № 754/12127/19. 10.08.2022 Головним державним виконавцем Деснянського ВДВС у м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) Жиглій В.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1. 31.10.2022 Головним державним виконавцем Деснянського ВДВС у м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) Жиглій В.М. винесено постанову про об`єднання виконавчих проваджень № НОМЕР_1, № НОМЕР_3 у зведене виконавче провадження № НОМЕР_2. 27.06.2023 Головним державним виконавцем Деснянського ВДВС у м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) Жиглій В.М. винесено постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання ТОВ "Юрформат", який має сертифікат суб`єкта оціночної діяльності, виданий 22.09.2022 за № 458/22 Фондом державного майна України (строк дії: 22.09.2025). у виконавчому провадження з примусового виконання: назва документу: виконавчий лист № 754/12127/19 виданий 01.08.2022. 25.07.2023 на адресу ВАТ "НДМО "Діалір" надійшов лист Головного державного виконавця Деснянського ВДВС у м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) Жиглій В.М. від 19.07.2023, яким надано копію висновку про вартість майна ВАТ "НДМО "Діалір" від 03.07.2023. Ознайомившись зі змістом Звіту про оцінку майна від 03.07.2023 ВАТ "НДМО "Діалір" з метою захисту своїх прав та охоронюваних інтересів, а також інтересів держави як найбільшого акціонера боржника (понад 95 акцій належать державі в особі ФДМ України), вважає за необхідне оскаржити результати оцінки майна боржника. Звіт про оцінку майна квартири АДРЕСА_2 , ринкова вартість об`єкта оцінки, станом на 03.07.2023 становить: 1 618 015,00 грн. Одночасно в провадження Деснянського районного суду м. Києва перебуває справа № 754/7063/23 за позовом ОСОБА_2 до ВАТ "НДМО "Діалір" про повернення безпідставно набутого майна. 02.08.2023 на адресу ВАТ "НДМО "Діалір" надійшов лист Деснянського районного суду м. Києва від 26.06.2023, яким надіслано заяву про збільшення позовних вимог, додатком до відповідної заяви є копія звіту з визначення ринкової вартості № 11-06015448, звіт здійснений ПП "Дельта-Консалтінг", сертифікат ФДМ України № 627/21 від 16.08.2021. Ринкова вартість об`єкта становить 3 295 155,00 грн. У відповідному висновку власника вказано ОСОБА_2 . Однак скаржник звертає увагу, що єдиним власником квартири є ВАТ "НДМО "Діалір", що підтверджується рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 27.01.2023 у справі № 754/12409/17, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ВАТ "НДМО "Діалір" про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності на квартиру. Постановою Київського апеляційного суду від 11.04.2023 рішення Деснянського районного суду м. Києва від 27.01.2023 у справі № 754/12409/17 залишено без змін. Проте, у ВАТ "НДМО "Діалір" фактично відсутній доступ до квартири АДРЕСА_3 . З 2007 року та станом на сьогодні у відповідній квартирі проживає ОСОБА_2 на підставі договору житлового найму № 49 від 29.08.2003. З метою надання державному виконавцю доступу до спірної квартири 07.06.2023 ОСОБА_2 було направлено вимогу №б/н. Однак ОСОБА_2 вимогу власника квартири ВАТ "НДМО "Діалір" не виконав, доступ до квартири державному виконавцю не забезпечив, у зв`язку з чим опис здійснювався на підставі технічної документації. 02.08.2023 з матеріалів судової справи № 754/7063/23 ВАТ "НДМО "Діалір" стало відомо, що ОСОБА_2 без відома власника квартири 02.05.2023 замовив виготовлення нового технічного паспорта на спірну квартиру АДРЕСА_4 . Вказаний технічний паспорт від 02.05.2023 був використаний під час проведення оцінки ПП "Дельта-Консалтінг" станом на 29.05.2023, яка здійснювалася на замовлення ОСОБА_2 . Про вказані обставини ВАТ "НДИО "Діалір" дізналося лише 02.08.2023, у зв`язку з чим не могла повідомити державного виконавця на дату проведення оцінки ТОВ "Юрформат" в межах виконавчого провадження. Таким чином, суб`єктами оціночної діяльності, які мають чинні сертифікати, видані ФДМ України, з різницею в один місяць, проведено оцінку одного й того ж об`єкту: квартири АДРЕСА_1 , застосовано однакові методи: порівняльний та надано висновки про ринкову вартість об`єкта оцінки, вартість за якими відрізняється в двічі. Отже, між звітами про визначення орієнтованої вартості нерухомого майна (квартири АДРЕСА_1 ) є суттєві розбіжності, що може призвести до реалізаці їх описаного та арештованого майна за зниженою ціною, завдати істотних збитків стягувачам у вигляді неотриманого доходу, а боржнику - у вигляді передачі майна на реалізацію за суттєво нижчою від ринкової вартості ціною. ВАТ "НДМО "Діалір" є акціонерним товариством, понад 95% акцій в статутному капіталі якого належить державі. Отже, реалізація квартири АДРЕСА_1 , власником якої є ВАТ "НДМО "Діалір", до визначення дійсної ринкової вартості, може завдати збитків першочергово державі як основному акціонерові боржника. Враховуючи викладене заявник просив задовольнити вимоги в повному обсязі.

Представник заявника в судовому засіданні підтримала скаргу та просила задовольнити її в повному обсязі.

Представник заінтересованої особи стягувача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином, про поважні причини неявки суд не повідомив, в той же час на адресу суду надав заперечення на скаргу, в якій вказав, що вважає скаргу необгрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав, а саме, відповідач у скарзі посилається на альтернативну оцінку вартості квартири, зробленої за замовленням фізичної особи ОСОБА_2 , як "власника" квартири, який насправді власником не є, а отже який не мав права на замовлення оцінки в такому статусі, а отже вказана альтернативна оцінка є недопустимим доказом, згідно ст. 78 Цивільно-процесуального кодексу України. Відповідач стверджує, що ніби-то оцінка, проведена на замовлення Державного виконавця суттєво та незаконно знижує вартість спірної квартири - позивач не погоджується. Аргументи відповідача не враховують того факту, що у спірній квартирі проживає та зареєстрований ОСОБА_2 , а отже купівля цієї квартири з торгів СЕТАМ новим власником буде обтяжена подальшою необхідністю проведення складного судового процесу по виселенню ОСОБА_2 з квартири, що відповідним чином вплине на ціну. Оцінка ТОВ "Юрформат" є належною та такою, що відповідає реальним обставинам справи.

Заінтересована особа Державний виконавець Деснянського ВДВС м. Києва ЦМУМЮ (м. Київ) Жиглій В.М. в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлена належним чином, причин не явки суду не повідомила.

Згідно положення частини другої статті 450 Цивільного процесуального кодексу України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд приходить до наступного.

Згідно положення ч. 1, 2 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.

Оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби має відбуватися згідно зі статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 447 Цивільного процесуального кодексу України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Право на звернення до суду є строковим. Скаргу на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи (частина перша статті 449 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів». (ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження»)

Так, судом встановлено, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 01.10.2021 року у справі № 754/12127/19 стягнуто з ВАТ "Науково-дослідне медичне об`єднання "Діалір" на користь ОСОБА_1 суму компенсації втрати частини коштів у зв`язку з порушенням терміну їх виплати в розмірі 101 364,55 грн.

01.08.2022 року Деснянським районним судом м. Києва виданий виконавчий лист № 754/12127/19.

10.08.2022 року Головним державним виконавцем Деснянського ВДВС у м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) Жиглій В.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1.

31.10.2022 року Головним державним виконавцем Деснянського ВДВС у м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) Жиглій В.М. винесено постанову про об`єднання виконавчих проваджень № НОМЕР_1, № НОМЕР_3 у зведене виконавче провадження № НОМЕР_2. 27.06.2023 Головним державним виконавцем Деснянського ВДВС у м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) Жиглій В.М. винесено постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання ТОВ "Юрформат", який має сертифікат суб`єкта оціночної діяльності, виданий 22.09.2022 за № 458/22 Фондом державного майна України (строк дії: 22.09.2025). у виконавчому провадження з примусового виконання: назва документу: виконавчий лист № 754/12127/19 виданий 01.08.2022.

25.07.2023 року на адресу ВАТ "НДМО "Діалір" надійшов лист Головного державного виконавця Деснянського ВДВС у м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) Жиглій В.М. від 19.07.2023, яким надано копію висновку про вартість майна ВАТ "НДМО "Діалір" від 03.07.2023.

Скаржник посилається на те, що суб`єктами оціночної діяльності, які мають чинні сертифікати, видані ФДМ України, з різницею в один місяць, проведено оцінку одного й того ж об`єкту: квартири АДРЕСА_1 , застосовано однакові методи: порівняльний та надано висновки про ринкову вартість об`єкта оцінки, вартість за якими відрізняється вдвічі. Отже, між звітами про визначення орієнтованої вартості нерухомого майна (квартири АДРЕСА_1 ) є суттєві розбіжності, що може призвести до реалізаці їх описаного та арештованого майна за зниженою ціною, завдати істотних збитків стягувачам у вигляді неотриманого доходу, а боржнику - у вигляді передачі майна на реалізацію за суттєво нижчою від ринкової вартості ціною. ВАТ "НДМО "Діалір" є акціонерним товариством, понад 95% акцій в статутному капіталі якого належить державі. Отже, реалізація квартири АДРЕСА_1 , власником якої є ВАТ "НДМО "Діалір", до визначення дійсної ринкової вартості, може завдати збитків першочергово державі як основному акціонерові боржника.

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону).

Пунктами 6, 15, 22 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; залучати в установленому порядку понятих, працівників поліції, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

Відповідно до положень ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник. У разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом. Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам. У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Разом з тим, проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про правомірність дій державного виконавця Жиглій В.М. щодо призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання з метою визначення вартості нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 , з подальшою її передачею на примусову реалізацію шляхом проведення електронних торгів через офіційний веб-сайт ДП "Сетам".

Згідно ч. 1 ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження», для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено у разі, якщо: право застави виникло після ухвалення судом рішення про стягнення з боржника коштів; вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю; наявна письмова згода заставодержателя.

В частині вимог заявника щодо визнання неправомірною виконану суб`єктом оціночної діяльності оцінку вартості нерухомого майна слід зазначити наступне.

Для з`ясування та роз`яснення питань, що виникають під час здійснення виконавчого провадження і потребують спеціальних знань, виконавець виносить постанову про залучення експерта або спеціаліста (кількох експертів або спеціалістів), а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання (частина перша статті 20 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно з частиною першою статті 58 Закону України «Про виконавче провадження» визначення вартості майна боржника проводиться державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2018 року у справі № 914/881/17 (провадження № 12-18гс18) викладено висновок про те, що чинним законодавством України передбачені підстави відповідальності суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання в разі неналежного виконання (зокрема, недостовірність чи необ`єктивність оцінки майна) ним своїх обов`язків. Водночас звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності (частина перша статті 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в України»). Системний аналіз наведених норм чинного законодавства свідчить про те, що звіт про оцінку майна є документом, який фіксує дії суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо оцінки майна, здійснювані ним у певному порядку та спрямовані на виконання його професійних обов`язків, визначених законом і встановлених відповідним договором. Звіт про оцінку майна не створює жодних правових наслідків для учасників правовідносин з оцінки майна, а лише відображає та підтверджує зроблені суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання висновки і його дії щодо реалізації своєї практичної діяльності. Отже, встановлена правова природа звіту про оцінку майна унеможливлює здійснення судового розгляду щодо застосування до нього наслідків, пов`язаних зі скасуванням юридичних актів чи визнанням недійсними правочинів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 308/12150/16-ц (провадження № 14-187цс19) викладено висновок про те, що право на звернення зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця пов`язане з наявністю судового рішення, ухваленого за правилами ЦПК України. Оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, вчинених на виконання судових рішень, ухвалених у порядку цивільного судочинства, передбачено у ЦПК України, у таких випадках виключається адміністративна юрисдикція. Визначення вартості майна боржника є процесуальною дією державного виконавця (незалежно від того, яка конкретно особа - сам державний виконавець чи залучений ним суб`єкт оціночної діяльності - здійснювала відповідні дії) щодо примусового виконання рішень відповідних органів, уповноважених осіб та суду. Тому оскаржити оцінку майна можливо в порядку оскарження рішень та дій виконавців. Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 березня 2019 року у справі № 821/197/18/4440/16 (провадження № 11-1200апп18).

У частині п`ятій статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення.

Аналіз статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» свідчить про те, що учасники виконавчого провадження, яким є, зокрема і заявник, мають право на оскарження оцінки майна, а не процесуальної дії державного виконавця, оскільки відповідно до цієї статті державний виконавець лише залучає оцінювача, який здійснює свою діяльність відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінка майна, майнових прав - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності.

Частиною третьою статті 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» встановлено, що акт оцінки майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна, здійсненої суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання, звіт про оцінку такого майна додається до акта оцінки майна.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» для з`ясування та роз`яснення питань, що виникають під час здійснення виконавчого провадження і потребують спеціальних знань, державний виконавець із власної ініціативи або за заявою сторін призначає своєю постановою експерта або спеціаліста (у разі необхідності - кількох експертів або спеціалістів), а для оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання.

Національний стандарт N 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 року N 1440 (далі - Національний стандарт N 1), є обов`язковим для застосування під час проведення оцінки майна та майнових прав суб`єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна. Поняття, що вживаються у цьому Стандарті, використовуються в інших національних стандартах.

Національним стандартом N 1 (пункти 50-55), зокрема, визначені загальні вимоги до проведення незалежної оцінки майна.

Національний стандарт N 2 «Оцінка нерухомого майна», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2004 року N 1442 (далі - Національний стандарт N 2), є обов`язковим для застосування під час проведення оцінки нерухомого майна (нерухомості) суб`єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна та проводять державну експертизу звітів з експертної грошової оцінки земельних ділянок державної та комунальної власності у разі їх продажу.

Частиною шостою статті 9 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» унормовано, що положення (національні стандарти) оцінки майна є обов`язковими до виконання суб`єктами оціночної діяльності під час проведення ними оцінки майна всіх форм власності та в будь-яких випадках її проведення.

Таким чином, оцінка нерухомого майна має здійснюватися відповідно до Національного стандарту N 2 та з урахуванням Національного стандарту N 1, яким визначено загальні засади.

Так, згідно з пунктом 50 Національного стандарту N 1 проведенню незалежної оцінки майна передує підготовчий етап, на якому здійснюється, зокрема, ознайомлення з об`єктом оцінки.

Відповідно до пункту 51 Національного стандарту N 1 незалежна оцінка майна проводиться у такій послідовності: укладення договору на проведення оцінки; ознайомлення з об`єктом оцінки, збирання та оброблення вихідних даних та іншої інформації, необхідної для проведення оцінки; ідентифікація об`єкта оцінки та пов`язаних з ним прав, аналіз можливих обмежень та застережень, які можуть супроводжувати процедуру проведення оцінки та використання її результатів; вибір необхідних методичних підходів, методів та оціночних процедур, що найбільш повно відповідають меті оцінки та обраній базі, визначеним у договорі на проведення оцінки, та їх застосування; узгодження результатів оцінки, отриманих із застосуванням різних методичних підходів; складання звіту про оцінку майна та висновку про вартість об`єкта оцінки на дату оцінки; доопрацювання (актуалізація) звіту та висновку про вартість об`єкта оцінки на нову дату (у разі потреби).

Разом із цим відповідно до пункту 56 Національного стандарту N 1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав" звіт про оцінку майна, у тому числі, має містити письмову заяву оцінювача про якість використаних вихідних даних та іншої інформації, особистий огляд об`єкта оцінки (у разі неможливості особистого огляду - відповідні пояснення та обґрунтування застережень і припущень щодо використання результатів оцінки), дотримання національних стандартів оцінки майна та інших нормативно-правових актів з оцінки майна під час її проведення, інші заяви, що є важливими для підтвердження достовірності та об`єктивності оцінки майна і висновку про його вартість.

Крім того, статтею 11 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" визначено, що замовники оцінки повинні забезпечити доступ суб`єкта оціночної діяльності до майна, що підлягає оцінці на законних підставах, отримання ним необхідної та достовірної інформації про зазначене майно для проведення оцінки.

Отже, виходячи з наведених норм, незважаючи на вибір експертом методичного підходу оцінки майна (дохідний, порівняльний), підготовці та проведенню незалежної експертизи майна передує, в будь-якому випадку, ознайомлення з об`єктом оцінки шляхом доступу до нього.

До схожих за змістом висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 19 грудня 2019 року у справі № 211/2171/15, від 01 жовтня 2020 року у справі № 2-2394/10, від 15 жовтня 2020 року у справі № 917/628/17.

Між тим, пунктами 15, 16 Національного стандарту N 1 регламентовано, що методи проведення оцінки, що застосовуються під час визначення ринкової вартості об`єкта оцінки в разі використання порівняльного підходу, повинні ґрунтуватись на результатах аналізу цін продажу (пропонування) на подібне майно.

Визначення ринкової вартості об`єкта оцінки за допомогою порівняльного підходу ґрунтується на інформації про ціни продажу (пропонування) подібного майна, достовірність якої не викликає сумнівів в оцінювача. У разі відсутності або недостатності зазначеної інформації у звіті про оцінку майна зазначається, якою мірою це вплинуло на достовірність висновку про ринкову вартість об`єкта оцінки.

За відсутності достовірної інформації про ціни продажу подібного майна ринкова вартість об`єкта оцінки може визначатися на основі інформації про ціни пропонування подібного майна з урахуванням відповідних поправок, які враховують тенденції зміни ціни продажу подібного майна порівняно з ціною їх пропонування.

За наявності істотного впливу зовнішніх факторів (соціально-економічних, політичних, екологічних тощо) на ринок подібного майна, що призводить до фактичної неможливості надання аргументованого та достовірного висновку про ринкову вартість, у звіті про оцінку майна даються додаткові роз`яснення та застереження.

При цьому оцінювач має право надавати висновок про ринкову вартість об`єкта оцінки, що ґрунтується, зокрема, на інформації про попередній рівень цін на ринку подібного майна або на припущенні про відновлення стабільної ситуації на ринку.

Відповідно до статті 36 Національного стандарту N 1 оцінювач застосовує, як правило, кілька методичних підходів, що найбільш повно відповідають визначеним меті оцінки, виду вартості за наявності достовірних інформаційних джерел для її проведення.

У постанові від 12 червня 2019 року у справі № 308/12150/16-ц (провадження № 14-187цс19) Велика Палата Верховного Суду вказала, що реалізація описаного й арештованого майна за заниженою ціною може завдати суттєвих збитків стягувачу у вигляді неотриманого доходу, а боржнику - у вигляді передання майна на реалізацію за суттєво нижчою від ринкової вартістю.

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, керуючись вищенаведеними нормами діючого законодавства, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав щодо визнання неправомірною прийняту приватним виконавцем та виконану суб`єктом оціночної діяльності оцінку вартості нерухомого майна, оскільки наданий скражником для порівняння звіт про вартість майна проведений за заявою не власника майна, а також відсутня будь-яка інформація про врахування рекомендацій щодо оцінки вартості майна в умовах вимушеного продажу.

Від встановлення конкретних обставини справи, з урахуванням дотримання суб`єктом оціночної діяльності при проведенні оцінки майна боржника пунктів 51, 56 Національного стандарту N 1 залежить правильність вирішення спору.

Крім того, у частині п`ятій статті 57 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення.

Аналіз статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» свідчить про те, що учасники виконавчого провадження, яким є, зокрема і заявник, мають право на оскарження оцінки майна, а не процесуальної дії державного виконавця, оскільки відповідно до цієї статті державний виконавець лише залучає оцінювача, який здійснює свою діяльність відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україн".

Таким чином, оскільки у своїй діяльності суб`єкт оціночної діяльності є самостійним, та виконавець жодним чином не може впливати на порядок проведення оцінки майна, оцінювач має бути самостійним учасником даної справи, про що не заявлено клопотання, тому вимоги скарги у частині оскарження зазначених дій державного виконавця є безпідставними, що відповідає висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 07.04.2021 року у справі № 753/3055/18.

В частині вимог заявника щодо зупинення реалізації арештованого нерухомого майна боржника до прийняття рішення за результатами розгляд скарги слід зазначити наступне.

Згідно висновку Верховного Суду, сформованого у постанові від 01.03.2021 року у справі № 752/26606/18, положення статей 149-153 ЦПК України, які регламентують забезпечення позову, не можуть застосовуватися при розгляді скарги на рішення, дії або бездіяльність посадових осіб державної виконавчої служби, державного чи приватного виконавця (статті 447-451 ЦПК України), поданої у порядку здійснення судового контролю за виконанням рішення суду, яке набрало законної сили (стягнення за яким не зупинялось) і підлягає примусовому виконанню в порядку, передбаченому Законом України "Про виконавче провадження".

У ЦПК України немає правової норми, яка б надавала суду повноваження у порядку, передбаченому статтями 149, 150 ЦПК України, вживати заходи забезпечення скарги на дії державного виконавця шляхом зупинення реалізації майна.

Отже, суд не наділений повноваженнями вирішувати питання щодо вжиття таких заходів, як забезпечення скарги на дії, рішення виконавця шляхом зупинення реалізації майна, оскільки вирішення питання про зупинення вчинення виконавчих дій належить виключно до компетенції виконавця.

Крім того, статтею 34 Закону України "Про виконавче провадження" врегульовано питання зупинення вчинення виконавчих дій, і це питання відноситься виключно до компетенції державного виконавця.

Аналогічний висновок зроблений у постановах Верховного Суду від 04 червня 2020 року у справі № 766/6997/18 (провадження № 61-48013св18), від 01 жовтня 2020 року у справі № 2-2394/10 (провадження N 61-19310св19).

Таким чином, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні скарги в частині вимог про зупинення передачі на реалізацію спірного нерухомого майна, оскільки питання зупинення вчинення виконавчих дій - це виключні повноваження виконавця під час виконавчого провадження.

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що скарга Відкритого акціонерного товариства "Науково-дослідне медичне об`єднання "Діалір", на дії Головного державного виконавця Деснянського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Жиглій Валентини Миколаївни у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 від 10.08.2022, не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись Законом України «Про виконавче провадження», Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07.02.2014 року № 6, ст.ст. 258-261, 268, 352-354, 447-453 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

п о с т а н о в и в:

скаргу на дії Головного державного виконавця Деснянського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Жиглій Валентини Миколаївни у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 від 10.08.2022 року - залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено 26.09.2023 року.

Суддя: Н.Г.Таран