ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 643/7075/21 Номер провадження 22-ц/814/205/23Головуючий у 1-й інстанції Довготько Т.М. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Бутенко С. Б.

Суддів Обідіної О. І., Одринської Т. В.

за участю секретаря: Ракович Д. Г.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою Державної казначейської служби України в особі Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області

на рішення Московського районного суду м. Харкова від 18 січня 2022 року у складі судді Довготько Т. М.

по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області, Харківської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України, третя особа: Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області, про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду,

в с т а н о в и в:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом до Головного управління Національної поліції в Харківській області, Харківської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України, третя особа: Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області, про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

Позов мотивовано тим, що 15 березня 2012 року він був затриманий за підозрою у вчиненні злочину.

23 березня 2012 року йому судом був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Дію вказаного запобіжного заходу ОСОБА_1 неодноразово продовжував Московський районний суд м. Харкова.

24 квітня 2012 року постановою старшого слідчого СУ ГУМВС України у Харківській області капітаном міліції Санкіним А. В. був накладений арешт на майно ОСОБА_1 для забезпечення цивільного позову.

Відповідно до обвинувального акту ОСОБА_1 обвинувачувався в замаху на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині з корисливих мотивів, вчинене за попередньою змовою групою осіб, не доведене до кінця з підстав, що не залежать від волі винного, відповідальність за який передбачено частиною третьою статті 15, пунктами 6, 12 статті 115 КК України, та в розбої, тобто нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаним з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаному із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, відповідальність за який передбачена частиною четвертою статті 187 КК України.

Вироком Московського районного суду м. Харкова від 30 серпня 2013 року за участю присяжних, ОСОБА_1 був визнаний невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні за частиною третьою статті 15, пунктами 6, 12 статті 115, частиною четвертою статті 187 КК України та виправданий у зв`язку з недоведеністю вчинення ним вказаних кримінальних правопорушень. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Харківському слідчому ізоляторі Державного департаменту України з питань виконання покарань в Харківській області, обраний відносно ОСОБА_1 був скасований і він був звільнений з-під варти в залі судового засідання.

Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області від 29 лютого 2016 року вирок Московського районного суду м. Харкова від 30 серпня 2013 року був скасований та призначений новий судовий розгляд у суді першої інстанції.

Вироком Київського районного суду м. Харкова 28 січня 2019 року за участю присяжних, ОСОБА_1 був виправданий у зв`язку з недоведеністю вчинення ним вказаних кримінальних правопорушень, передбачених за частиною третьою статті 15, пунктами 6, 12 статті 115, частиною четвертою статті 187 КК України. Ухвалено після набрання вироком законної сили заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна ОСОБА_1 скасувати.

Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду від 11 серпня 2020 року вирок Київського районного суду м. Харкова від 28 січня 2019 року в частині виправдання ОСОБА_1 залишений без змін.

Постановою колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 08 квітня 2021 року касаційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а ухвалу колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду від 11 серпня 2020 року залишено без змін.

Вказував, що на протязі усього досудового слідства, розгляду справи судами різних інстанцій, протягом значного проміжку часу, починаючи з його безпідставного затримання 15.03.2012 та перебування під вартою в умовах слідчого ізолятору і до винесення постанови Верховним Судом 08 квітня 2021 року, він зазнав моральних страждань, що призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральні страждання, отримані при незаконному притягненні до кримінальної відповідальності, знаходженні під вартою, призвели до погіршення стану його здоров`я, позбавили можливості реалізовувати свої звички та бажання. Погіршились його стосунки із оточуючими людьми, так як його тривалий час вважали злочинцем, особою, яка застосувала силу проти потерпілого, в результаті чого останній став інвалідом.

Внаслідок подій по притягненню його до кримінальної відповідальності, у позивача виникла психотравма, що стала причиною життєвої кризи. Психотравмуючі події викликали у нього глибокі та тривалі фізичні та моральні страждання у період часу з березня 2012 року по квітень 2021 року та створили для нього суттєві перешкоди в усіх основних сферах його життєдіяльності у зазначений період часу, та у подальшому житті. До теперішнього часу він не відновив своє життєве функціонування. У ході порушення кримінальної справи, знаходження під вартою, пред`явлення обвинувачень та проведення слідчих дій він був позбавлений можливості запобігти заподіянню йому шкоди. Також він не міг розпоряджатися належним йому майном, оскільки протягом восьми років воно перебувало під арештом, який був накладений постановою слідчого.

Посилаючись на викладене та з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 07 грудня 2021 року, просив суд стягнути з Державного бюджету України на свою користь 820 950 грн грошового відшкодування моральної шкоди, виходячи з розрахунку двох мінімальний заробітних плат за кожен місяць перебування під вартою: з 15.03.2012 по 30.08.2013 (17 місяців 15 днів) = 6500 грн* 2*17 місяців 15 днів = 227 000,00 грн та у розмірі одної мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом після скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою: з 31.08.2013 по 08.04.2021 (91 місяць 9 днів) = 6500 грн*91 місяць 9 днів = 593 450,00 грн.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 05 жовтня 2021 року залучено до участі у справі, як третю особу, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - ГУ МВС в Харківській області.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 18 січня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 700 000 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано встановленням факту незаконного перебування позивача під слідством та судом протягом 100 місяців та 27 днів, у тому числі утримання його під вартою протягом 533 днів, у результаті чого позивачу заподіяно моральну шкоду.

Розпорядженням Голови Верховного Суду від 25.03.2022 № 14/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Сумської, Харківської областей)» відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану змінено територіальну підсудність судових справ Харківського апеляційного суду та визначено територіальну підсудність таких справ Полтавському апеляційному суду.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.06.2022 визначено склад судової колегії Полтавського апеляційного суду для розгляду судової справи № 643/7075/21, провадження № 22-ц/814/1858/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України, Харківської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України, третя особа: Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області, про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Харківській області на рішення Московського районного суду м. Харкова від 18.01.2022.

Того ж дня, 09.06.2022 вказану справу № 643/7075/21 було витребувано з Московського районного суду м. Харкова.

26.07.2022 до Полтавського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга представника Державної казначейської служби України на рішення Московського районного суду м. Харкова від 18.01.2022 по справі № 643/7075/21.

28.02.2023 Московський районний суд м. Харкова на повторний запит Полтавського апеляційного суду надіслав для розгляду цивільну справу № 643/7075/21.

Ухвалами судді-доповідача Полтавського апеляційного суду Бутенко С. Б. від 03 березня 2023 року апеляційні скарги Головного управління Національної поліції в Харківській області та Державної казначейської служби в особі Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області було залишено без руху та надано апелянтам строк для усунення недоліків апеляційних скарг протягом 10 днів з дня отримання копії ухвали, які було направлено на офіційні електронні адреси вказаних юридичних осіб.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 31 березня 2023 року після усунення недоліків апеляційної скарги відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державної казначейської служби в особі Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області на рішення Московського районного суду м. Харкова від 18 січня 2022 року.

Згідно матеріалів справи постановою Харківського апеляційного суду від 21 грудня 2022 року у справі № 643/7075/21 (провадження № 22-ц/818/3568/22) задоволено апеляційну скаргу Харківської обласної прокуратури, рішення Московського районного суду м. Харкова від 18 січня 2022 року було змінено і стягнено з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 655 849,42 грн. Стягнуто з держави на користь Харківської обласної прокуратури сплачений за подачу апеляційної скарги судовий збір у розмірі 10 500 грн.

Відповідно до статті 370 ЦПК України, якщо апеляційна скарга надійшла до суду апеляційної інстанції після закінчення апеляційного розгляду справи, і особа, яка подала скаргу, не була присутня під час апеляційного розгляду справи, суд розглядає відповідну скаргу за правилами цієї глави.

За результатами розгляду апеляційної скарги суд приймає постанову відповідно до статті 382 цього Кодексу. При цьому за наявності підстав може бути скасовано раніше прийняту постанову суду апеляційної інстанції.

Суд апеляційної інстанції розглядає скаргу, вказану в частині першій цієї статті, в межах доводів, які не розглядалися під час апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою іншої особи.

У справі, що переглядається, судами першої та апеляційної інстанцій встановлено та не заперечується доводами апеляційної скарги, що ОСОБА_1 незаконно перебував під слідством та судом 100 місяців та 27 днів, у тому числі утримувався під вартою 533 дні.

15 березня 2012 року ОСОБА_1 було затримано за підозрою у вчиненні злочину, а 23 березня 2012 року йому обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Дію вказаного запобіжного заходу неодноразово продовжено Московським районним судом м. Харкова.

24 квітня 2012 року постановою слідчого Слідчого управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Харківській області накладено арешт на майно ОСОБА_1 для забезпечення цивільного позову.

12 листопада 2012 року йому повідомлено про підозру у вчинені замаху на умисне вбивство та у розбої, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаному із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень.

Вироком Московського районного суду міста Харкова від 30 серпня 2013 року ОСОБА_1 визнано невинуватим та виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінальних правопорушень за частиною третьою статті 15, пунктами 6, 12 статті 115, частиною четвертою статті 187 КК України. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Харківському слідчому ізоляторі Державного департаменту України з питань виконання покарань в Харківській області скасовано. ОСОБА_1 звільнено з-під варти в залі судового засідання.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 29 лютого 2016 року вирок Московського районного суду міста Харкова від 30 серпня 2013 року скасовано та призначено новий судовий розгляд у суді першої інстанції.

Вироком Київського районного суду міста Харкова від 28 січня 2019 року ОСОБА_1 виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення ним вказаних кримінальних правопорушень. Скасовано заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 11 серпня 2020 року вирок Київського районного суду міста Харкова від 28 січня 2019 року в частині виправдання ОСОБА_1 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 8 квітня 2021 року касаційну скаргу прокурора залишено без задоволення, ухвалу Харківського апеляційного суду від 11 серпня 2020 року залишено без змін.

З урахуванням обсягу моральних страждань позивача у зв`язку з незаконним тривалим перебуванням під слідством та судом за звинуваченням у скоєнні тяжкого злочину, що призвело до порушення його нормальних життєвих зав`язків, суд дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу, розмір якої визначено Харківським апеляційним судом виходячи з гарантованого державою мінімального розміру, встановленого частинами другою, третьою статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» № 266/94-ВР від 1 грудня 1994 року (далі - Закон № 266/94-ВР), - одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством та судом.

Оскільки розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначений Харківським апеляційним судом у межах гарантованого державою мінімуму, колегія суддів Полтавського апеляційного суду не вбачає підстав для перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції в цій частині.

Даючи оцінку доводам апеляційної скарги представника Державної казначейської служби України щодо порушення порядку відшкодування шкоди та перебирання судом на себе повноважень, які віднесені до компетенції органу державної влади, колегія суддів виходить з наступного.

Статтею 56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідності до частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.

Частинами першою, другою статті 1176 ЦК України, що передбачає спеціальні підставі відповідальності за шкоду, завдану фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, встановлено, що така шкоди відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Спеціальним Законом № 266/94-ВР встановлено порядок відшкодування громадянинові шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, зокрема, внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян (пункт 1 частини першої статті 1 Закону).

Відповідно до положень статті 3 цього Закону в наведених у статті 1 випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в дохід держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода.

Завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету (частина друга статті 1, частина перша статті 4 Закону).

При цьому, статтею 12 Закону № 266/94-ВР та наказом Міністерства юстиції України від 04 березня 1996 року № 6/5/3/41 «Про затвердження Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» (далі - наказ № 6/5/3/41) встановлено спрощену процедуру відшкодування шкоди, за якою потерпіла особа вправі звернутися до компетентного органу із відповідною заявою та надати документи, на підставі яких здійснюється відшкодування завданих їй втрат.

Згідно положень частини першої статті 12 Закону № 266/94-ВР, пункту 11 наказу № 6/5/3/41 розмір відшкодованої шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін із дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу).

Не пізніше трьох діб після винесення постанови (ухвали) про розмір шкоди, завірена гербовою печаткою її копія надсилається громадянинові або його спадкоємцям і подається ними до відповідного територіального органу Державного казначейства за місцем проживання для одержання чека (пункт 13 наказу № 6/5/3/41).

У разі незгоди з винесеною постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду - до суду вищої інстанції в апеляційному порядку (частина друга статті 12 зазначеного Закону).

Законом № 266/94-ВР та наказом № 6/5/3/41 окремо визначено порядок розгляду звернень про відшкодування моральної шкоди.

Так, частинами першою, другою статті 13 зазначеного Закону встановлено, що питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно із частиною першою статті 12 зазначеного закону. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, установлених цивільним законодавством.

При цьому цей Закон не передбачає розгляду вимог про відшкодування моральної шкоди іншими органами, зазначеними у цьому Законі, крім суду.

За змістом частини третьої статті 13 Закону № 266/94-ВР відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Зазначена норма містить мінімальну гарантію потерпілій особі - гарантований державою мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди, який повинні визначити суди у будь-якому випадку. Визначення мінімального розміру моральної шкоди свідчить про неможливість спору щодо її розміру, якщо потерпілою особою заявлено про відшкодування моральної шкоди саме в такому розмірі, а відтак і неможливість оцінки будь-яких доказів, що впливають на її розмір.

У разі пред`явлення потерпілим вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі, більшому від мінімальної заробітної плати, такий розмір шкоди підлягає доказуванню за правилами позовного провадження з дотриманням принципу змагальності сторін.

Відтак моральна шкода у цих правовідносинах у випадках, передбачених статтею 1176 ЦК України та статтею 4 Закону № 266/94-ВР, відшкодовується особі, щодо якої допущено передбачені статтею 1 цього Закону дії без встановлення вини органу, що відповідає за відшкодування такої шкоди. Факт спричинення моральної шкоди, як і її розмір, що перевищує мінімально встановлений законом, підлягають встановленню та доведенню при розгляді відповідної вимоги у позовному провадженні.

Таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 201/10234/20 (провадження № 14-77цс21) даючи тлумачення положень статей 12, 13 Закону № 266/94-ВР у контексті процесуальної форми вимоги потерпілої особи про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду, та виду судового провадження, у якому така вимога підлягає розгляду.

Посилання в апеляційній скарзі на постанову Верховного Суду від 12.02.2016 № 6-2089цс15 є безпідставним, оскільки наведені в цій постанові правові висновки щодо встановлення розміру грошових доходів, втрачених громадянами унаслідок незаконних дій органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, яке віднесено до компетенції цих органів, а не суду, у зв`язку з чим справа за такими вимогами не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, не є подібними спірним правовідносинам та не підлягають застосуванню за правилами, встановленими частиною четвертою статті 263 ЦПК України.

Таким чином, доводи апеляційної скарги представника Державної казначейської служби України висновків суду першої інстанції про наявність у позивача права на відшкодування моральної шкоди та порядку вирішення таких вимог не спростовують та не вказують на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права чи порушення норм процесуального права при винесенні оскаржуваного рішення у незміненій апеляційним судом частині.

Згідно частини першої статті 374, статті 375 ЦПК України за результатами розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За наведених обставин апеляційна скарга представника Державної казначейської служби підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині підлягає залишенню без змін з урахуванням постанови Харківського апеляційного суду від 21 грудня 2022 року.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України в особі Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області - залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 18 січня 2022 року залишити у редакції постанови Харківського апеляційного суду від 21 грудня 2022 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. Б. Бутенко

Судді О. І. Обідіна

Т. В. Одринська