Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.08.2023 Справа №607/15465/18

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі головуючого судді Братасюка В.М., секретаря судового засідання М.О. Мокрій

за участі представників сторін ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі у загальному провадженні позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності в порядку поділу майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

В проваджені суду Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області перебуває позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя у спосіб визнання за ним в порядку поділу спільного майна подружжя права приватної власності на 1/2 частину житлового будинку, площею 182,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 01) з усіма його складовими частинами та земельною ділянкою під кадастровим номером :07:011:0071. Водночас визнати в порядку поділу спільного майна подружжя за ОСОБА_4 право приватної власності на 1/2 частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 01) з усіма його складовими частинами та земельною ділянкою під кадастровим номером :07:011:0071.

На обґрунтування вимог зазначає, що на місці спірного у справі нерухомого майна раніше знаходилася будівля отримана у власність відповідача частково в порядку дарування та частково у порядку спадкування, після проведення будівельних робіт будинок істотно збільшився у своїй вартості, тому спірне майно було набуте під час перебування сторін справи в шлюбі, а отже на майно поширюється режим спільної сумісної власності подружжя. Однак ОСОБА_4 є титульним власником спірного майна, вважає нерухомість її особистою власністю, а тому лише в судовому порядку він має можливість захистити власне приватне право.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов підтримав та просив задовольнити.

Представник відповідачки ОСОБА_2 заперечила щодо задоволення позову, з підстав зазначених у відзиві на позов. Заперечення мотивує тією обставиною, що 1/2 частина вказаного будинку та земельна ділянка були успадковані відповідачкою ОСОБА_4 після батька, а 1/2 частина будинку набута на підставі договору дарування від брата, й відтак означене майно є особистою приватною власністю відповідачки. Вважає недоведеним зі сторони позивача факт істотного збільшення вартості спірного будинку під час перебування сторін спору в шлюбі. Також зазначає, що декларація про готовність об`єкта до експлуатації від 09.01.2013 року виготовлялась відповідачкою ОСОБА_4 лише для переоформлення документації на майно після смерті батька та узаконення незначних змін у плані будинку, які позивачка проводила і проводить на даний час, за особисті кошти зароблені за кордоном.

Заслухавши пояснення та дослідивши докази, Судом встановлено наступні обставини.

Частиною 2 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст.20 Цивільного кодексу України, право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Принцип змагальності відноситься до числа основоположних принципів цивільного процесуального права, дотримання якого створює необхідні передумови для правильного розгляду і вирішення цивільних справ. Принцип змагальності закріплює активність сторін та інших беруть участь у справі осіб у доказової діяльності.

Сторони спору перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03.10.2017року.

Зазначеним рішенням також «встановлено та дослідженими доказами підтверджено той факт, що відповідачем ОСОБА_4 за час перебування у шлюбі із ОСОБА_5 набуто у власність житловий будинок загальною площею 182,5 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 , державну реєстрацію якого проведено за відповідачем 07.08.2013 року. 1/2 частина вказаного будинку було успадкована ОСОБА_4 в порядку спадкування за законом після смерті її батька ОСОБА_6 , який помер який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 06.04.1990 року, посвідченого державним нотаріусом Першої тернопільської державної нотаріальної контори Береш Л.І. за реєстром № 4-1317, та 1/2 частина була отримана відповідачем в дар від її брата ОСОБА_7 згідно договору дарування від 10.04.1990 року, посвідченого державним нотаріусом Першої тернопільської державної нотаріальної контори Береш Л.І., за реєстром № 4-1341.»

Так відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 06.04.1990 року, посвідченого державним нотаріусом Першої тернопільської державної нотаріальної контори Береш Л.І. за реєстром № 4-1317, ОСОБА_7 та ОСОБА_4 в рівних частках успадкували житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_2 та розташований на земельній ділянці площею 600кв.м. в порядку спадкування за законом після смерті їхнього батька ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За правилами п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Згідно договору дарування від 10.04.1990 року, посвідченого державним нотаріусом Першої тернопільської державної нотаріальної контори Береш Л.І., за реєстром № 4-1341 ОСОБА_7 подарував ОСОБА_4 1/2 частину жилого будинку з відповідною частиною надвірних будівель, по АДРЕСА_2 , що знаходиться на земельній ділянці розміром 600 кв.м. та належить дарителю на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Першою тернопільською державною нотаріальною конторою 06.04.1990 року за реєстром №4-1317.

Згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ТР №062352 від 05.04.2006 року відповідачу ОСОБА_4 на підставі рішення 14 сесії 4 скликання Тернопільської міської ради від 14.04.2005 року №4/14/129 належить на праві приватної власності земельна ділянка площею 0.0601 га за адресою АДРЕСА_1 , цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер: 070110071.

Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (номер довідки 133662964 від 08.08.2018 року, відповідно до рішення державного реєстратора реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області Сагайдак І.В. від 07.08.2013р. проведено державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 на житловий будинок загальною площею 182,5 кв.м за адресою АДРЕСА_1 , який складається з: прибудови літ. «б», сараю літ. «Б», убиральні літ. «В», сараю літ. «Г», вимощення літ. «І», огорожі 1, огорожі 2, стінки підпірної 3, підставою виникнення права власності зазначено свідоцтво про право власності від 07.08.2013 року індексний номер:7665915.

Державною архітектурно будівельною інспекцією у Тернопільській області, 09.01.2013 року зареєстровано Декларацію про готовність об`єкта до експлуатації, реєстраційний номер ТП 99, в інформації про об`єкт будівництва зазначено: житловий будинок з двоповерховий з мансардою за адресою АДРЕСА_1 , початок будівництва травень 1990р закінчення жовтень 1994р. загальна площа 182,5кв.м., паспорт об`єкта виданий 17.12.2012р. Тернопільським ТзОВ МБТІ.

За приписами ст. 57 Сімейного кодексу України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

Відтак Судом встановлено, що 1/2 частина будинку за адресою АДРЕСА_1 була успадкована ОСОБА_4 в порядку спадкування за законом після смерті її батька ОСОБА_6 , який помер який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 06.04.1990 року, та 1/2 частина будинку була їй подарована братом ОСОБА_7 згідно договору дарування від 10.04.1990 року, що належало ОСОБА_4 на праві особистої приватної власності.

Разом з цим, в подальшому, було ініційовано початок будівництва у травні 1990р житлового будинку двоповерхового з мансардою за адресою АДРЕСА_1 із загальною площею 182,5кв.м.

Внаслідок завершення будівельних робіт, Державною архітектурно будівельною інспекцією у Тернопільській області, 09.01.2013 року зареєстровано Декларацію про готовність об`єкта до експлуатації, реєстраційний номер ТП 99.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 15.05.2019року у даній справі призначено судову оціночно-будівельну експертизу, на вирішення експертів поставлено наступне питання: На скільки відсотків збільшилась вартість житлового будинку, що знаходиться по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 01) після завершення будівельних робіт, які, згідно декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 09.01.2013р., тривали в період з травня 1990 року по жовтень 1994 року.

Згідно з висновком експерта Тернопільського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз №605/22-22 від 04.10.2022 року ринкова вартість житлового будинку після проведення будівельних робіт збільшилась на 2 404 119,00грн - 848 341,00грн = 1 555 778,00грн. Ринкова вартість житлового будинку після проведення будівельних робіт збільшилась у 2 404 119,00грн : 848 341,00грн = 2,83рази. Ринкова вартість житлового будинку після проведення будівельних робіт збільшилась у відсотках на (2 404 119,00грн - 848 341,00грн) : 848 341,00грн х 100% = 183,38%. В описовій частині висновку зазначено, що загальна площа житлового будинку до проведення будівельних робіт становила: 64,4кв.м., житлова площа -33,4кв.м., загальна площа житлового будинку після проведення будівельних робіт становила: 182,5кв.м.

Як передбачено ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу) (ч.1). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч.2).

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості.

Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Зі змісту п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Також, відповідно до Постанови Верховного Суду України у справі № 6-539цс16 від 14 вересня 2016 року: «до складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб…».

Частиною 3 ст. 368 ЦК України визначено, що майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як зазначає ВП ВС у постанові від 15.06.2021 року у справі № 904/5726/19 «У процесуальному законодавстві діє принцип «jura novit curia» («суд знає закони»), який полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus). Активна роль суду в цивільному процесі проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі і застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.»

Так, відповідно до ч. 1 статті 332 Цивільного кодексу України, переробкою є використання однієї речі (матеріалу), в результаті чого створюється нова річ.

За таких умов у разі проведення реконструкції, реставрації або капітального ремонту об`єкта нерухомого майна утворюється нова річ.

Згідно із статтею 331 Цивільного кодексу України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

(!) Відтак Суд констатує, що під час перебування в шлюбі подружжя ОСОБА_9 , внаслідок проведення будівництва (реконструкції) належного відповідачці житлового будинку по АДРЕСА_1 (загальною площею цілого будинку 64,4кв.м., в тому числі житловою -33,4кв.м.), виникло новостворене майно - житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, загальна площа якого збільшилася та становить 182,5 кв.м., (з моменту завершення будівництва державної реєстрації 11.07.2013року.

Набуте в шлюбі новостворене, внаслідок будівництва (реконструкції), означене вище нерухоме майно, є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_9 , не охоплюється диспозицією ст. 57 Сімейного кодексу України, й в силу ст. 60 Сімейного кодексу України, та 368 Цивільного кодексу України.

При цьому стороною відповідача належними, допустимими та достатніми доказами не спростовано презумпцію спільності права власності подружжя на спірне, новостворений в наслідок реконструкції об`єкт нерухомості, в подальшому набутий за правочином про поділ спільного часткового майна, хоча обов`язок спростування (доказування проведення будівництва за особисті кошти відповідачки) в цьому випадку, покладається саме на сторону відповідача.

Однак, дослідженням наявних у справі доказів та встановленням дійсних обставин, Суд дійшов висновку про необхідність відступити від рівності часток при здійсненні поділу майна подружжя.

Вищезазначено, що спірне майно утворилося, й було набуте в шлюбі сторін спору, внаслідок переробки нерухомого майна, належного особисто відповідачці, внаслідок спадкування та на підставі договору дарування, й означене особисте майно ОСОБА_4 мало певну вартість - 848 341,00грн. Саме на означену суму має бути збільшена частка відповідачки ОСОБА_4 у новоствореному майні, загальна вартість якого встановлена судом становить 2 404 119,00грн.

Математично можна обрахувати вартість часток сторін спору у новоствореному житловому будинку з надвірними будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 , загальною площею 182,5 кв.м. 769318грн ОСОБА_3 та 1634800 грн ОСОБА_4 , що можливо пропорційно відобразити наступним чином 32/100 частки та 68/100 частки.

Відповідно до ч. 4 ст. 120 ЗК України, при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб, право на земельну ділянку визначається пропорційно часток осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено договором відчуження.

При цьому якщо на земельній ділянці, що є чиєюсь особистою власністю, знаходиться будинок чи споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям до особи, яка не мала право власності чи користування земельною ділянкою, переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні, відповідно до ст120 ЗК України , ст. 377 ЦК України.

Вирішення спору щодо земельної ділянки, на якій розташований будинок, залежить від вирішення питання між співвласниками про поділ будинковолодіння чи питання про встановлення порядку користування будинком.

Відтак Суд приходить до переконання про необхідність часткового задоволення позову, згідно з яким слід виділити в особисту власність ОСОБА_3 32/100 ідеальну часту житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 182,5 кв.м, з усіма його складовими частинами і земельною ділянкою під кадастровим номером :07:011:0071, з залишенням у власності ОСОБА_4 68/100 ідеальної частки житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 182,5 кв.м, з усіма його складовими частинами і земельною ділянкою під кадастровим номером :07:011:0071.

Окрім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.331, 332, 368 ЦК України, ст.ст. 60, 61, 65, 69-72 СК України, Суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

В порядку поділу майна подружжя за ОСОБА_3 32/100 ідеальної частки житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 182,5 кв.м, з усіма його складовими частинами і земельною ділянкою під кадастровим номером :07:011:0071, з залишенням у власності ОСОБА_4 68/100 ідеальної частки житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 182,5 кв.м, з усіма його складовими частинами і земельною ділянкою під кадастровим номером :07:011:0071.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 496,30 гривень судового збору з заяви про забезпечення доказів, 5286 гривень судового збору та 5883,84 гривень за проведення експертного дослідження.

Рішення набирає законної сили через тридцять днів з дня складання повного тексту, якщо не була подана апеляційна скарга. У разі подання апеляційної скарги, рішення набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку, до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі через суд першої інстанції, у 30-денний строк з дня складання повного тексту. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Позивач ОСОБА_3 АДРЕСА_3 .

Відповідач ОСОБА_4 АДРЕСА_1 .

Головуючий суддяВ. М. Братасюк