СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
ун. № 759/6912/23
пр. № 2/759/2861/23
14 вересня 2023 року м. Київ
Святошинський районний суд м. Києва, у складі головуючої судді Горбенко Н.О., за участю секретаря судового засідання Радзівіл А.Б., без участі сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -
У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 17.09.2022 року о 17 год. 00 хв. у м. Києві на перехресті бул. Кольцова - вул. Литвиненко-Вольгемут відбулась ДТП за участю транспортного засобу «Шкода» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу «Опель» д.н.з. НОМЕР_2 під його керуванням. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.
На момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 не була застрахована, чинного Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідач не мав.
З метою визначення розміру матеріальної шкоди, яка була йому заподіяна у зв`язку із пошкодженням автомобіля, він звернувся до ТОВ «Клевер Експерт» та уклав договір про проведення оцінки.
На виконання зазначеного договору ТОВ «Клевер Експерт» складено Звіт про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 360/11-22 від 21.11.2022 року, відповідно до якого вартість збитку становить 252 632,14 грн.
Просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь вартість матеріального збитку в розмірі 252 632,14 грн., 4 000,00 грн. вартості робіт щодо оцінки матеріального збитку, відшкодувати моральну шкоду в сумі 40 000,00 грн., завдану внаслідок пошкодження його майна, а також вирішити питання судових витрат у справі.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючу суддю Горбенко Н.О.
Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 19 квітня 2023 року відкрито провадження у справі у порядку загального позовного з призначенням підготовчого засідання.
Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 04 липня 2023 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду.
Відповідачу ОСОБА_2 ухвала про відкриття провадження у справі та копія позовної заяви з додатками двічі направлялись на адреси місця його реєстрації/проживання, визначені у позовній заяві та згідно відомостей Нацсоцслужби: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 .
Згідно наявних у матеріалах справи рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення, останні повернуті на адресу суду неврученими із відмітками «неправильно зазначена (відсутня) адреса» та «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 43, 52).
Частинами 3, 4 ст. 128 ЦПК України визначено, що судові виклики і повідомлення здійснюються повістками про виклик і повістками-повідомленнями.
Суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою.
Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи
У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається:
1) юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань;
2) фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
У разі відсутності учасників справи за такою адресою вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручено їм належним чином.
Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
До повноважень судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв`язку з позначками «за закінченням терміну зберігання», «адресат вибув», «адресат відсутній» і т. п., з врахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.
Отже, судом вжито засобів щодо повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи.
Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Враховуючи викладене, приймаючи до уваги час перебування справи у провадженні суду, виходячи з положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється за відсутності відповідача, належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, і чия неявка у судове засідання не перешкоджає розгляду справи по суті.
До початку судового засідання через канцелярію суду представник позивача подав заяву про проведення судового розгляду у справі без участі позивача та його представника. Крім того, вказав, що проти винесення заочного судового рішення не заперечує.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до матеріалів даної справи, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, причини неявки у судове засідання суду не повідомив, правом на подання відзиву не скористався. Також, представник позивача вказав, що не заперечує проти заочного розгляду справи.
З підстав наведених вище, суд прийшов до висновку про можливість заочного розгляду справи.
З урахуванням ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у зв?язку із розглядом справи без повідомлення (виклику) сторін.
Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку.
Щодо вимоги про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що 17.09.2022 року о 17 год. 00 хв. у м. Києві на перехресті бульв. Кольцова - вул. Литвиненко-Вольгемут відбулась ДТП за участю транспортного засобу «Шкода», д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу «Опель», д.н.з. НОМЕР_2 під його керуванням. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.
На момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 не була застрахована, чинного Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідач не мав. Доказів на підтвердження зворотного суду не надано.
З метою визначення розміру матеріальної шкоди, яка була йому заподіяна у зв`язку із пошкодженням автомобіля, він звернувся до ТОВ «Клевер Експерт» та уклав договір про проведення оцінки.
На виконання зазначеного договору ТОВ «Клевер Експерт» складено Звіт про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 360/11-22 від 21.11.2022 року, відповідно до якого вартість збитку становить 252 632,14 грн. (а.с. 11-26).
За проведення оцінки позивачем сплачено ТОВ «Клевер Експерт» 4 000,00 грн. (а.с. 12).
Отже, позивачу, як власнику автомобілю «Опель», д.н.з. НОМЕР_2 повинно бути відшкодовано матеріальний збиток у розмірі 252 632,14 грн. відповідно до Звіту № 360/11-22 від 21.11.2022 року.
Відповідно до положень ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Частиною 2 ст. 1187 ЦК України, передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно ч. 2 ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», при визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, судам слід враховувати, що потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій винуватця шкоди.
Відповідно п. 4. Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
Таким чином, у зв`язку з вищевикладеним та зважаючи на те, що постанова суду в адміністративній справі, за якою відповідача визнано винним у вчиненні ДТП, набрала законної сили і на підставі даного рішення потерпілій стороні матеріальна шкода не відшкодована, у позивача виникло право вимоги саме до відповідача, як до винної особи, в розмірі понесених витрат, що складають 252 632,14 грн.
Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що заявлена позовна вимога у частині стягнення матеріальної шкоди ґрунтується на вимогах закону, а тому підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 вартість матеріального збитку у розмірі 252 632,14 грн., а також 4 000,00 грн., сплачених позивачем за складання звіту.
Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди, суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Відповідно до частин другої-п`ятої цієї статті моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у порушенні права власності, у порушені нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми при настанні інших негативних наслідків. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
В результаті протиправних дій відповідача було спричинення пошкодження майна позивача, що безумовно вплинуло на якість його повсякденного життя, в тому числі за рахунок того, що позивач був вимушений витрачати час на пошук експертної організації, звертатись, звертатися за допомогою до юристів і т.д.
Оцінюючи глибину, тривалість душевних страждань, кількість часу та зусиль витрачених для вчинення дій необхідних для відновлення порушеного права, систематичність, порушення прав позивача, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, враховуючи вимоги розумності, справедливості, виваженості позивачу завдано моральної шкоди, яку він визначає в розмірі 40 000,00 грн.
Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.
Згідно п. 9 цієї Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Відшкодування моральної шкоди може бути покладено на відповідача лише за наявності передбачених законом умов, сукупність яких утворює склад правопорушення, яке є підставою для цивільно-правової відповідальності.
Суд вважає, що дії відповідача призвели до моральних страждань позивача, втрати нормальних життєвих зв`язків, що вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Разом з тим, суд при визначенні розміру суми відшкодування моральної шкоди враховує принципи розумності, виваженості і справедливості. Остання обставина вимагає зменшити розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача з 40 000,00 грн. до 5 000,00 грн., оскільки саме ця сума відповідає всім обставинам справи, а також вищезазначеним принципам.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.
Щодо розподілу судових витрат.
У відповідності до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, судові витрати у межах сплаченого судового збору підлягають стягненню із відповідача на користь позивача у розмірі 2 616,32 грн. (261 632,14/296 632,14 * 2 966,32 = 2 616,32).
Питання щодо витрат на правничу допомогу суд не вирішує, оскільки у поданому позові позивач просив суд забезпечити стороні позивача додатковий п`ятиденний строк для надання доказів понесених судових витрат з моменту винесення рішення по справі для підготовки адвокатського кінцевого звіту / акту надання послуг.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 13, 14, 82, 223, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд,-
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ID НОМЕР_3 , адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_4 ) відшкодування завданої шкоди у розмірі: 252 632,14 грн. (двісті п`ятдесят дві тисячі шістсот тридцять дві гривні 14 копійок) матеріального збитку, 4 000,00 грн. (чотири тисячі гривень 00 копійок) вартості робіт щодо оцінки вартості матеріального збитку, 5 000,00 грн. (п`ять тисяч гривень 00 копійок) моральної шкоди, а всього - 261 632,14 грн. (двісті шістдесят одна тисяча шістсот тридцять дві гривні 14 копійок).
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ID НОМЕР_3 , адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_4 ) судовий збір у розмірі 2 616,32 грн. (дві тисячі шістсот шістнадцять гривень 32 копійки).
Заочне рішення може бути переглянуте Святошинським районним судом м. Києва за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя Н.О.Горбенко