Справа № 361/7223/22
Провадження № 2/361/1833/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

08 серпня 2023 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

судді Сердинського В.С.

за участю секретаря судового засідання Бас Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бровари у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Броварський районний відділ управління Державної міграційної служби України в Київській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

встановив:

У грудні 2022 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Броварський районний відділ управління Державної міграційної служби України в Київській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Позивачі зазначали, що вони є власниками квартири АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 28 травня 1998 року.

Згідно з актом про обстеження житлово-побутових умов, складеним депутатом Броварської міської ради Броварського району Київської області від 01 грудня 2022 року за вищевказаною адресою зареєстровані та проживають позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Звертали увагу на те, що їхня дочка відповідач ОСОБА_3 також зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , але вже понад 20 років має зареєстроване місце проживання на території Російської Федерації.

Вказували на те, що вони звернулися до відповідного органу реєстрації з заявою про зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_3 з наданням відповідних документів, однак їм було відмовлено у зв`язку з відсутністю рішення суду про визнання останньою такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Посилаючись на викладене, позивачі просили суд визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 .

У судове засідання позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та їх представник адвокат Ярошинська І.А. не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Представник позивачів подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила про їх задоволення в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.

У судове засідання відповідач ОСОБА_3 не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином.

У судове засідання представник третьої особи Броварського районного відділу управління Державної міграційної служби України в Київській області не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Судом встановлено, що позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є власниками квартири АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 28 травня 1998 року.

Згідно з актом про обстеження житлово-побутових умов, складеним депутатом Броварської міської ради Броварського району Київської області Негода Г.В. від 01 грудня 2022 року за вищевказаною адресою зареєстровані та проживають позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Відповідач ОСОБА_3 зареєстрована за цією адресою, але вже понад 20 років проживає разом із чоловіком на території Російської Федерації.

Відповідно до довіреності від 19 жовтня 2021 року №62 АБ 1628839 ОСОБА_2 уповноважений бути представником ОСОБА_3 у всіх компетентних організаціях та установах України, у тому числі у паспортно-візовій службі, паспортному столі з питання зняття ОСОБА_3 з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_3 .

Згідно із з положеннями частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

У статті 383 ЦК України зазначено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Статтею 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно із частиною першою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із частиною першою статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованого Верховною Радою України 17 липня 1997 року (Закон України №475/97-ВР) визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній, установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням (стаття 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання»).

Отже, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У зв`язку з наведеним, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 , зважаючи на те, що відповідач понад одного року не проживає у спірній квартирі.

Керуючись ст. 150 ЖК України, ст.ст. 319, 383, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 76, 80, 81, 89, 258-259, 263-265, 280-284, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Суддя В.С. Сердинський