КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №661/3683/20 Головуючий у І інстанції - Герасименко М.М.
апеляційне провадження №22-ц/824/2230/2023 Доповідач у ІІ інстанції - Гуль В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Гуля В.В.,

суддів Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Бородянського районного суду Київської області від 12 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2020 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти у розмірі 100 000 грн.

В обґрунтування позову зазначав, що 04 листопада 2019 року ОСОБА_3 домовився з ОСОБА_1 про купівлю-продаж будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Того ж дня ОСОБА_3 передав ОСОБА_1 завдаток за будинок у розмірі 100 000 грн, що було оформлено письмовою розпискою.

Зауважив, що будь-яких договорів щодо купівлі-продажу будинку, в тому числі нотаріально посвідчених, у вищезазначений день та в подальшому укладено не було.

У липні 2020 року ОСОБА_1 відмовилась від укладення нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу будинку, а також відмовилась повертати грошові кошти у розмірі 100 000 грн, які отримала від позивача 04 листопада 2019 року.

На підставі викладеного, позивач просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 12 травня 2021 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 100 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 понесені ним судові витрати у розмірі 1 000 грн.

Не погоджуючись з указаним рішенням представник відповідача ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У мотивування вимог зазначає, що судом першої інстанції під час розгляду справи не було враховано доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву.

Вказує, що після оформлення розписки ОСОБА_3 зі своєю дружиною мешкали у будинку. Проте з червня 2020 року від позивача почали надходити скарги на умови проживання та в подальшому останній вимагав продати будинок комусь іншому та повернути йому гроші.

Зауважує, що не відмовлялась від укладення договору купівлі-продажу.

Посилається на те, що в подальшому дізналася, що ОСОБА_3 покинув будинок, залишивши все майно та не сплативши комунальні послуги.

Також зазначає, що відповідачем листом пропонувалось ОСОБА_3 з`явитися до приватного нотаріуса Цюрупинського районного нотаріального округу Херсонської області Краснової Н.В. за адресою: АДРЕСА_2 для укладення остаточного договору купівлі-продажу будинку.

12 липня 2021 року апеляційним судом отримано відзив на апеляційну скаргу від представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін, уважаючи скаргу безпідставною та необґрунтованою, а рішення суду таким, що ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

За змістом частини першої статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд уважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що договір купівлі-продажу, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі не укладено, а сторони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, передана позивачем відповідачу грошова сума в розмірі 100 000 грн не є завдатком, а є фактично авансом, який підлягає поверненню у зв`язку з не укладенням договору купівлі-продажу незалежно від того, з чиєї вини він не був укладений.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом установлено, що згідно розписки від 04 листопада 2019 року ОСОБА_1 отримала від позивача ОСОБА_3 в якості завдатку 100 000 грн за будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Сторони погодили, що ОСОБА_3 повинен сплатити залишок за вказаний будинок у розмірі 3 500 доларів США під час укладення договору купівлі-продажу з відстрочкою платежу на рік.

Під час розгляду справи представники сторін вказаних обставин не заперечували.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_3 посилався на те, що ОСОБА_1 , отримавши листопада 2019 року кошти у розмірі 100 000 грн, відмовилась від укладення нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу будинку, а також відмовилась повертати грошові кошти. Уважав, що передані ним кошти у розмірі 100 000 грн є фактично авансом, а не завдатком.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Згідно частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно із частинами першої, третьою статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Відповідно до статті 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

З аналізу зазначеної норми матеріального права випливає, що завдаток видається кредиторові боржником у разі укладення договору.

Отже, гроші, передані майбутнім покупцем потенційному продавцю за усною чи письмовою домовленістю, але до укладення основного договору, ще не є завдатком, не виконують забезпечувальної функції, а відтак їх видача не має правових наслідків для продавця, відповідно до норми частини першої статті 570 ЦК України.

Другим критерієм відмінності завдатку від авансу є умова обов`язкового дотримання сторонами форми укладення договору, встановленої законом.

Викладені положення закону є підставою для обґрунтованого висновку про те, що основними критеріями відмінності завдатку як одного із засобів забезпечення виконання зобов`язань від авансу, як однієї з форм розрахунків є: забезпечення завдатком тільки дійсного, тобто укладеного сторонами цивільно-правового зобов`язання; обов`язкове дотримання сторонами встановленої законом форми укладення договору, який забезпечений завдатком; винне ухилення одної зі сторін від виконання укладеного з дотриманням встановленої законом форми договору, який забезпечений завдатком.

Таким чином, за умови відсутності хоча б одного з вищенаведених критеріїв, передані однією стороною другій стороні грошові суми або рухоме майно у рахунок належних за договором платежів є не завдатком, а авансом.

Ознакою завдатку є те, що він слугує доказом укладення договору, на забезпечення якого його видано, одночасно є способом платежу та способом забезпечення виконання зобов`язання.

Внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце в разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договору.

З матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції встановлено, що договір купівлі-продажу житлового будинку між сторонами укладено не було, доказів ухилення відповідача від укладання договору суду не надано, тому передані позивачем грошові кошти не можуть вважатись завдатком, вони є авансом, який підлягає поверненню у зв`язку із неукладенням договору купівлі-продажу незалежно від того, з чиєї вини він не був укладений.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 13 лютого 2013 року у справі №6-176цс12, у якій зазначено наступне: «внесення завдатку як способу забезпечення виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договору. Оскільки договору, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі укладено не було, а вони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, то передана однією зі сторін грошова сума є авансом, який підлягає поверненню».

Зважаючи на викладене, колегія вважає, що задовольняючи позов та стягуючи з відповідача на користь позивача суму, передану за розпискою, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що сума, яка названа у розписці завдатком, фактично є авансом. При цьому суд правильно виходив із того, що передана сума не є завдатком, оскільки не дотримано умов, визначених статтею 570 ЦК України, а саме не укладено договору купівлі-продажу.

Посилання скаржника на те, що саме позивач ухилився від укладення договору купівлі-продажу, при цьому ОСОБА_1 листом пропонувалось ОСОБА_3 з`явитися до приватного нотаріуса Цюрупинського районного нотаріального округу Херсонської області Краснової Н.В. за адресою: м. Олешки, вул. Софіївська, 60 для укладення остаточного договору купівлі-продажу будинку, не заслуговують на увагу суду, оскільки жодних доказів на підтвердження таких обставин стороною відповідача ані в суді першої, ані апеляційної інстанції надано не було.

Положеннями частини першої статті 76, частини другої статті 77, частин п`ятої-шостої статті 81 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За правилами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, зважаючи на викладене, колегія вважає, що суд першої інстанції встановивши, що сплачена позивачем сума є авансом, який підлягає поверненню в тому розмірі, в якому він надавався, дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та є фактично повторенням доводів відзиву на позовну заяву, яким суд у своєму рішенні дав належну правову оцінку, а отже не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки по своїй суті зводяться до незгоди з висновками суду щодо встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції, який їх спростував.

З урахуванням наведеного, колегія дійшла висновку, що місцевий суд повно, всебічно та об`єктивно дослідив обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону.

Обставин, які б свідчили про наявність підстав для сумніву у правильності висновків суду першої інстанції, в апеляційній скарзі не наведено.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Викладене дає підстави для висновку, що апеляційна скарга є необґрунтованою, у зв`язку з чим підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Бородянського районного суду Київської області від 12 травня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий В.В. Гуль

Судді Ю.О. Матвієнко

Я.С. Мельник