Дата документу 19.09.2023 Справа № 317/4108/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУН 317/4108/18 Головуючий у І інстанції: Мінгазов Р.В.
Провадження № 22-ц/807/1631/23 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2023 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Кухаря С.В.,

Крилової О.В.,

секретар: Смокотіна В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , в особі представника адвоката Погосян Маргарити Арсенівни на заочне рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 22 квітня 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця,-

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2018 року АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця.

В обґрунтування позову зазначено, щоміж ОСОБА_4 та ПАТ КБ «Приватбанк» укладено кредитний договір № ZPV0G100000174 від 23.05.2007, згідно з умовами якого ОСОБА_4 отримав кредит у розмірі 25000 доларів США зі сплатою відсотків у розмірі 12,00 % на рік на суму заборгованості з кінцевим терміном повернення 24.05.2027.

ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_4 помер. Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором № ZPV0G100000174 від 23.05.2007 становить 65688,76 доларів США, яка складається з: 20601,96 дол. США заборгованість за кредитом, 15463,19 дол. США заборгованість за відсотками, 2727,98 дол. США заборгованість з комісії, 26895,63 дол. США заборгованість з пені.

Посилаючись на положення ст. 1281 ЦК України, АТ КБ «Приватбанк» просило суд стягнути з відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , як спадкоємців позичальника кредитну заборгованість у сумі 20601,96 дол. США та судові витрати.

Заочним рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 22 квітня 2019 рокупозовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № ZPV0G100000174 від 23.05.2007 в загальному розмірі 20601,96 доларів США, по 6867,32 доларів США з кожної, а також судовий збір в розмірі 2792,50 грн з кожної.

Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 28 червня 2023 року залишено без задоволення заяву ОСОБА_1 в особі представника адвоката Погосян М.А. про перегляд заочного рішення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, ОСОБА_1 в особі представника адвоката Погосян М.А.подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та неправильне застосування матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, просить заочне рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 22 квітня 2019 рокускасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що дізналась про існування заочного рішення тільки у квітні 2023 року. Вважає, що суд першої інстанції позбавив її можливості бути присутньою під час розгляду справи, подавати клопотання, пояснення, адже вона не була повідомлена про розгляд справи. Крім того, приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції не взяв до уваги той факт, що діти ОСОБА_4 неповнолітні та не можуть виступати сторонами у справі.

Відзивів на апеляційну скаргу не надходило.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 адвокат Погосян М.А. наполягала на задоволенні апеляційної скарги, заочне рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 22 квітня 2019 рокупросила скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

АТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання свого представника не направив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений відповідно до вимог чинного законодавства (а.с. 167). Клопотання про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходили.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, доводи представника скаржника, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід частково задовольнити з огляду на таке.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального пава є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час та місце засідання суду, якщо такий учасник обґрунтує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позов АТ КБ «Приватбанк» є обґрунтованим, а тому заборгованість у розмірі 20601,96 доларів США підлягає стягненню зі спадкоємців за законом ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_4 , на користь позивача.

Проте колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Суд першої інстанції встановив, підтверджено матеріалами справи, що між ОСОБА_4 та ПАТ КБ «Приватбанк» укладено кредитний договір № ZPV0G100000174 від 23.05.2007 р., згідно якого ОСОБА_4 отримав кредит у розмірі 25000 доларів США зі сплатою відсотків у розмірі 12,00 % на рік на суму заборгованості з кінцевим терміном повернення 24.05.2027 (а.с.9-11).

АТ КБ «Приватбанк» є правонаступником прав та обов`язків ПАТ КБ «Приватбанк», у зв`язку з чим на підставі рішення Єдиного акціонера Банку від 21.05.2018 р. № 519 змінено тип та найменування позивача з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», проведено державну реєстрацію вказаних змін. (а.с.23-24)

ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_4 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 виданого 25.02.2013 року (а.с.13).

Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором № ZPV0G100000174 від 23.05.2007 становить 65688,76 доларів США, яка складається з наступного: 20601,96 дол. США заборгованість за кредитом, 15463,19 дол. СЩА заборгованість за відсотками, 2727,98 дол. США заборгованість з комісії, 26895,63 дол. США заборгованість з пені, що вбачається з розрахунку заборгованості (а.с. 5-8).

У провадженні Запорізької районної державної нотаріальної контори заведена спадкова справа № 177 за 2013 рік. За прийняттям спадщини після померлого звернулись: ОСОБА_3 ,2005 р.н., ОСОБА_2 , 2007 р.н. та ОСОБА_1 (а.с. 14).

З відповіді державного нотаріуса Запорізької районної державної нотаріальної контори Кравцової Л.М. від 01.02.2014 №966 вбачається, що претензія кредитора ПАТ КБ «Приватбанк» отримана нотаріальною конторою, зареєстрована за № 584.

Аналогічна інформація також міститься в матеріалах спадкової справи наданої Запорізькою районною державною нотаріальною конторою 18.02.2019.

ПАТ КБ «ПриватБанк» пред`явив свої вимоги до спадкоємців ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , про сплату заборгованості ( а.с.15-18).

Запорізькою районною державною нотаріальною конторою на адресу відповідачів направлено повідомлення про те, що у спадкодавця наявна заборгованість перед ПАТ КБ «Приватбанк», яку відповідачі мають погасити згідно до ст.ст. 1281, 1282 ЦПК України.

Крім того, постановою державного нотаріуса Запорізької районної державної нотаріальної контори Кравцової Л.М. від 07.08.2013 відмовлено ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ОСОБА_4 .

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що відповідачі не отримували від суду повідомлень про розгляд справи.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін.

Розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також порушенням вимог статей 128-130 ЦПК України.

Відповідно до частин першої та другої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Крім того, у пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява № 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Зокрема, у пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» та пункті 23 рішення ЄСПЛ «Гурепка проти України № 2» наголошено, що принцип рівності сторін - один зі складників концепції справедливого судового розгляду, за змістом якого кожна сторона повинна мати розумну можливість обстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її у суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Домбо БегеерБ.В. проти Нідерландів» («Dombo Beheer B. V. v. the Netherlands») від 27 жовтня 1993 року, заява № 14448/88, § 33).

Так, суд першої інстанції, не повідомивши відповідачів належним чином про час і місце розгляду справи, фактично позбавив їх права на подання до суду заяв, пояснень та заперечень проти позову, внаслідок цього суд порушив принципи змагальності та рівності сторін, які є елементами права на справедливий судовий розгляд.

Відповідач, який не був належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлений про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не може нарівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції не дотримався вимог цивільного процесуального законодавства щодо належного повідомлення відповідачів у справі, не забезпечив їм можливості реалізувати надані законом права.

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з положеннями пункту 5 частини третьої статті 2 ЦПК України однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства є диспозитивність.

Відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі

№ 523/9076/16-ц вказала, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 47 ЦПК України, здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи.

Матеріали справи містять підтвердження доводів апеляційної скарги про те, що дочки померлого ОСОБА_4 на момент звернення банку до них із позовом, не досягли навіть чотирнадцятирічного віку, оскільки ОСОБА_3 народилась у 2005 році, а ОСОБА_2 - у 2007.

Таким чином, в силу положень ст. 47 ЦПК України вони не могли бути сторонами у справі, адже не мали на час прийняття рішення цивільної процесуальної дієздатності.

Ні банк, ні суд першої інстанції на вказане уваги не звернув, та розгляну справу з порушенням процесуального закону.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Виникнення у спадкоємців у разі прийняття спадщини обов`язку сплатити заборгованість боржника узгоджується зі змістом статті 1218 ЦК України, яка визначає, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Вказані положення законодавства забезпечують дотримання балансу прав та інтересів усіх учасників цих правовідносин. Зокрема, спадкоємець, приймаючи спадщину, реалізує свій майновий інтерес щодо набуття у власність спадкового майна, при цьому у нього виникає обов`язок сплатити заборгованість спадкодавця, проте виключно в межах вартості отриманого у спадщину майна. У свою чергу кредитор, укладаючи договори кредитування, може бути упевненим у сплаті йому заборгованості позичальника, у разі його смерті, за рахунок спадкового майна, яке прийняли спадкоємці боржника.

Такий принцип регулювання спірних правовідносин ґрунтується на засадах розумності, пропорційності і справедливості та виключає можливість необґрунтованого покладення на спадкоємців боржника обов`язку погасити борг у розмірі більшому, ніж вартість набутого ними майна, що призведе до безпідставного погіршення їх майнового стану у зв`язку з виконанням зобов`язання, стороною якого вони не є і згоди на укладення якого не надавали.

Зазначений правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду

від 27 жовтня 2021 року у справі № 552/4892/19, від 09 листопада 2022 року у справі № 295/15702/20.

Зі смертю позичальника зобов`язання з повернення боргу включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України.

Згідно із статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Таким чином, правовідносини, що виникли між кредитором та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку положень статті 1282 ЦК України.

При вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини:

чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги;

коло спадкоємців, які прийняли спадщину;

при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини);

при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України.

Оскільки зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту входять до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї статті.

За змістом наведених вище норм матеріального права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ними у спадщину майна. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна особа не набуває статусу спадкоємця і, як наслідок, у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи.

При вирішенні спору про стягнення зі спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора необхідно з`ясувати коло спадкоємців, встановити належність спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартість отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частинами п`ятою сьомою статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також в інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Оскільки в матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження наявності спадкового майна та його вартості, відомості про видачу свідоцтва про прийняття спадщини спадкоємцями, позов заявлено до трьох відповідачів, двоє з яких не можуть бути сторонами у справі, а позов містить вимогу про стягнення грошових коштів із трьох відповідачів, колегія суддів не має можливості визнати частку суму боргу, яку належить стягнути із ОСОБА_1 , тому апеляційний суд доходить висновку про те, що у позові АТ КБ «ПриватБанк» слід відмовити.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження, у зв`язку з чим, заочне рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 22 квітня 2019 року на підставі ч. 1 ст. 376 ЦПК України належить скасувати, прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , в особі представника адвоката Погосян Маргарити Арсенівни задовольнити частково.

Заочне рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 22 квітня 2019 року у цій справі скасувати. Прийняти у цій справі нову постанову, якою:

«Позов Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця залишити без задоволення».

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 29 вересня 2023 року.

Головуючий:

Судді: