ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/2638/22 Номер провадження 22-ц/814/2728/23Головуючий у 1-й інстанції Бєссонова Т.Д. Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Одринської Т.В.,

суддів Абрамова П.С., Панченка О.О.,

за участю секретаря Сальної Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава у режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Симоненка Тараса Вікторовича на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 13 грудня 2022 року,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з вказаним позовом.

Позовні вимоги мотивувала тим, що 24.11.2007 року її донька ОСОБА_2 та ОСОБА_3 уклали шлюб. В червні 2020 року до неї звернулись донька зі своїм чоловіком з проханням надати в позику 6800 доларів США для придбання спільного житла квартири, про що ОСОБА_2 написала боргову розписку про отримання коштів та зобов`язання повернути їх у строк до 18.06.2021 року.

В розписці вказано, що кошти будуть використані для придбання ОСОБА_2 та її чоловіком спільної квартири.

03.07.2020 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу 12/25 частки квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

20.04.2021 року за рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області у справі №539/815/21 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було розірвано.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 01.02.2022 року у справі №539/1974/21 позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задоволено, визнано 12/25 частини квартири АДРЕСА_2 спільною сумісною власністю подружжя та визнано за ОСОБА_3 право власності на 6/25 частини квартири АДРЕСА_2 .

Зазначала, що в строк до 18.06.2018 року грошові кошти так і не були повернуті. Станом на час написання даної позовної заяви, офіційний курс долара США становить 39,50 грн. з 1 долар США. Отже, заборгованості відповідачів в сумі 6800 доларів США, в гривневому еквіваленті складає 268600, 00 грн.

На підставі викладеного, прохала суд стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на її користь заборгованість за договором позики з кожного по 3400 доларів США, що еквівалентно 134300,00 грн.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 13 грудня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в розмірі 3400 доларів США, що еквівалентно 134300 грн. 00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1343 грн. 00 коп..

В задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3 - відмовлено.

В задоволенні заяви ОСОБА_3 про стягнення витрат на правничу допомогу адвоката - відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржив представник ОСОБА_1 адвокат Симоненко Тарас Вікторович, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, прохав скасувати рішення в частині відмови у задоволенні заявлених позовних вимог до ОСОБА_3 про стягнення боргу та ухвалити в цій частині нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги вказував, що судом першої інстанції не враховано, що договір укладено другим з подружжям в інтересах сім`ї, а майно, одержане за договором використано в інтересах сім`ї.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_3 адвокат Павличенко В.Г., зазначив, що доводи, наведені в апеляційній скарзі, не заслуговують на увагу у зв`язку з чим, вона не підлягає до задоволення, а рішення Лубенського міськрайонного суду від 13 грудня 2022 р. не підлягає скасуванню.

Вказував, що в судовому засіданні позивач ОСОБА_1 і відповідач ОСОБА_2 підтвердили той факт, що ОСОБА_3 під час передачі коштів в позику та написання розписки не був присутній, про існування розписки він не знав.

При цьому розписка також не містить інформації про обізнаності ОСОБА_3 в отриманні грошей відповідачем ОСОБА_2 взагалі, та в інтересах сім`ї. Доказів того, що зазначена частина квартири була придбана саме за гроші, отримані ОСОБА_2 за борговою розпискою, написаною нею від 18.06.2020 р., у справі не має. Відсутній будь-який документ, що свідчить про згоду відповідача ОСОБА_3 на отримання позики його на той час дружиною ОСОБА_2 .

Заслухавши доповідь судді-доповідача, учасників справи, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, що 24.11.2007 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 уклали шлюб, який на підставі рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 20.04.2021 року у справі №539/815/21 розірвано. (а.с. 22-24)

18.06.2020 року відповідачем ОСОБА_2 , одержано від позивача ОСОБА_1 в борг грошові кошти в сумі 6800 доларів США на придбання житла (квартири) в м. Лубни, які остання зобов`язалась повернути протягом року, тобто до 18.06.2021 року. Наведена обставина підтверджується наявною в матеріалах справи борговою розписки. (а.с. 14)

Відповідно боргової розписки від 18.06.2020 року ОСОБА_1 позичила ОСОБА_2 6800 доларів США для придбання житла (квартири) в м. Лубни терміном на один рік (а.с. 15)

Згідно договору купівлі-продажу частки квартири від 03.07.2020 року ОСОБА_4 передав належну йому частку, а ОСОБА_2 прийняла у власність 12/25 частки квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с. 16-19) Дана обставина також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 03.07.2020 року. (а.с. 20-21)

Відповідно до п. 7.2 договору купівлі-продажу частки квартири від 03.07.2020 року, до підписання цього договору приватним нотаріусом Лубенського міського нотаріального округу Тищенко І.В., 03.07.2020 р., за реєстровим № 454, засвідчено справжність підпису на заяві чоловіка покупця ОСОБА_3 , про те, що він не заперечує проти укладання даного правочину, грошові кошти які витрачаються на придбання об`єкта нерухомості, є спільною сумісною власністю подружжя. Придбана частка квартири також буде об`єктом права спільної сумісної власності як така, що набувається ними за час шлюбу.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 01.02.2022 року у справі №539/1974/21 позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задоволено, визнано 12/25 частини квартири АДРЕСА_2 спільною сумісною власністю подружжя та визнано за ОСОБА_3 право власності на 6/25 частини квартири АДРЕСА_2 . (а.с. 25-28)

Відмовляючи у стягненні боргу з ОСОБА_3 за борговою розпискою, суд першої інстанції прийшов до висновку, що підстав для стягнення цього боргу не вбачається.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з наступних підстав.

Ст. 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Ст. 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Крім того, ч. 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець за цим договором набуває тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч. 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Правовий аналіз частини четвертої статті 65 СК України дає підстави для висновку, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Для встановлення солідарного боргового обов`язку подружжя слід, щоб один із подружжя довів у суді, що другий з подружжя був обізнаний про розписку та не заперечував проти такої позики, а також суду необхідно встановити на підставі доказів, що позичені кошти були витрачені в інтересах сім`ї.

Так зі змісту боргової розписки від 18.06.2020 року вбачається, що отримана позика витрачається на придбання житла (квартири).

При цьому в п. 7.2 договору купівлі-продажу частки квартири від 03.07.2020 року, зазначено, що грошові кошти які витрачаються на придбання об`єкта нерухомості, є спільною сумісною власністю подружжя.

Таким чином колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що позивачем не доведено того, що саме кошти, які були отримані її дочкою відповідачем ОСОБА_2 у борг, використані в інтересах сім`ї.

Сам по собі факт зазначення у розписці про ціль позики, безумовно не свідчить про те, що позика була витрачена за призначенням.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 13 серпня 2021 року у справі № 638/20102/16.

Судом також встановлено, що матеріали справи не містять доказів того, що відповідач ОСОБА_3 надавав свою згоду на отримання грошей відповідачем ОСОБА_2 у борг від позивача.

Розписка не містить інформації щодо обізнаності ОСОБА_3 в отриманні грошей відповідачем ОСОБА_2 взагалі. Відсутні будь-які докази, що свідчать про згоду відповідача ОСОБА_3 на отримання позики його дружиною ОСОБА_2 , а також, що ці гроші були витрачені в інтересах сім`ї на придбання квартири.

Крім того позивач і відповідач ОСОБА_2 не заперечують той факт, що ОСОБА_3 під час передачі коштів в позику та написання розписки ОСОБА_2 не був присутній та про існування розписки він не знав.

За таких обставин, апеляційна скарга є необгрунтованою, всі доводи були розглянуті судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правові оцінка.

Ураховуючи вищенаведене, апеляційний суд приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції і не дають підстав вважати, що судом порушені норми матеріального чи процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення - залишенню без змін.

Ураховуючи те, що рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 13 грудня 2022 року оскаржується лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості за борговою розпискою з ОСОБА_3 тому, у відповідності до ч. 1 ст. 367 ЦПК України,в іншій частині в апеляційному порядку не переглядається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 383, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Симоненка Тараса Вікторовича залишити без задоволення.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 13 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 30 серпня 2023 року.

Головуючий Т.В. Одринська

Судді П.С. Абрамов

О.О. Панченко