КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Провадження № 4-с/947/44/23
УХВАЛА

30.08.2023 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді Калініченко Л.В.

за участю секретаря Матвієвої А.В.,

за участі:

представника скаржника ОСОБА_1 ,

стягувача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі скаргу Квартирно-експлуатаційний відділ м. Одеса на рішення державного виконавця Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Косюти Василя Ігоровича, за участі стягувача ОСОБА_2 , про визнання незаконною та скасування постанови старшого державного виконавця,

В С Т А Н О В И В :

01.05.2023 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла скарга від Квартирно-експлуатаційний відділ м. Одеса на рішення державного виконавця Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Косюти Василя Ігоровича, за участі стягувача ОСОБА_2 , про визнання незаконною та скасування постанови старшого державного виконавця від 11.04.2023 року про зміну назви сторони виконавчого провадження, винесену в рамках виконавчого провадження ВП №71116661 з примусового виконання виконавчого листа №947/24381/21, виданого 06.02.2023 року Київським районним судом міста Одеси.

В обґрунтування скарги скаржник посилається на те, що 22 лютого 2023 року йому стало відомо, що по відношенню до КЕВ м. Одеса відкрито виконавче провадження №71116661, на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження від 22.02.2023 року.

11 квітня 2023 року старшим державним виконавцем Косюта В.І. винесено постанову про зміну назви сторони виконавчого провадження.

Однак, з даною постановою, скаржник не згоден та вважає її такою, що порушує права Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеса та норми чинного законодавства України.

Як стверджує представника скаржника, у тексті постанови про відкриття виконавчого провадження боржником за вказаним виконавчим провадженням є Квартирно-експлуатаційний відділ м. Одеса Міністерства оборони України, якої взагалі не існує.

В оскаржуваній постанові від 11 квітня 2023 року старший державний виконавець змінив назву сторони виконавчого провадження, а саме з назви Квартирно-експлуатаційний відділ м. Одеса Міністерства оборони України на назву Квартирно-експлуатаційний відділ м. Одеса, посилаючись на ст. 15 ЗУ «Про виконавче провадження».

Представник вказує, що відповідно до ч. 5 ст. 15 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі якщо сторона виконавчого провадження змінила найменування (для юридичної особи) або прізвище, ім`я чи по батькові (для фізичної особи), виконавець, за наявності підтверджуючих документів, змінює своєю постановою назву сторони виконавчого провадження.

Відповідно до відомостей з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань повна назва скаржника (відповідача по справі 947/24384/21) є Квартирно-експлуатаційний відділ м. Одеса.

Також, відповідно Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань юридична адреса та фактичне місце знаходження Квартирно-експлуатаційний відділ м. Одеса: 65058, м. Одеса, вул. Армійська, 18.

У зв`язку з чим, скаржник вважає, що починаючи з подання позовної заяви ОСОБА_2 , розгляду справи судом, ухвалення рішення суду та в послідуючих документах (виконавчий лист, постанова про відкриття виконавчого провадження), які послідуючому прийняті на підставі резолютивної частини рішення суду, містять відомості які не відповідають даним ЄДРПОУ, тобто назва боржника не відповідає відомостям реєстру, що є порушенням відповідно до ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження.

Крім того, КЕВ м. Одеса не змінювало своєї назви останніх 6 років, а вказані події відбулися по причині допущення позивачем помилки при зазначенні назви відповідача у позовній заяві та відповідно не належним відображення судом відповідача КЕВ м. Одеса у рішенні суду та виконавчому листі, тобто допущені помилки.

Проте, на думку скаржника, старший державний виконавець Косюта В.І. без належних підстав та підтверджуючих документів вніс зміни до назви сторони виконавчого провадження в порядку ст. 15 Закону тим самим порушуючи при цьому ст. 15 ЗУ «Про виконавче провадження».

З викладених підстав, представник скаржника звернувся до суду з цією скаргою.

У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу за вказаною скаргою розподілено судді Калініченко Л.В.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 02.05.2023 року вказану скаргу прийнято до провадження, відкрито провадження по справі та призначено дату, час і місце проведення судового засідання на 24.05.2023 року о 12 год. 30 хв.

Одночасно судом в ухвалі суду, зобов`язано Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надати до суду в строк до 24 травня 2023 року належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження ВП №71116661 з примусового виконання виконавчого листа №947/24381/21, виданого 06.02.2023 року Київським районним судом міста Одеси.

24.05.2023 року до суду від представника скаржника надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. За наслідком чого судове засідання призначене на 24.05.2023 року було відкладено на 12.06.2023 року о 11 год. 30 хв.

У судове засідання призначене на 12.06.2023 року з`явились представник скаржника та стягувач за виконавчим провадженням ОСОБА_2 . Надалі, з підстав неналежного сповіщення державного виконавця, судове засідання було відкладено на 04.07.2023 року о 14 год. 30 хв.

16.06.2023 року до суду надійшли письмові пояснення стягувача ОСОБА_2 щодо розгляду скарги, в яких останній просить суд відмовити у задоволенні скарги, з посиланням на її повну необґрунтованість та безпідставність, відсутність порушеного права скаржника винесеною державним виконавцем постановою, також вважає, що обраний скаржником спосіб захисту звернення до суду є неефективним, не належним, не передбаченим законодавством, а дії представника скаржника вважає неналежними, оскільки рішення суду, яке набрало законної сили, підлягає до обов`язкового виконання.

16.06.2023 року до суду надійшло клопотання від стягувача ОСОБА_2 про витребування доказів, в якому останній просить суд витребувати з: Квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеси оригінали та копії Положення про відділ станом 01.12.2021 року та 06.02.2023 року, Рішення Міністерства оборони України та розпорядження Кабінету Міністрів України щодо передислокації Квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеси за адресою: м. Одеса, вул. Армійська, 18; з Юридичного департаменту Одеської міської ради виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, станом на 01.12.2021 року та 06.02.2023 року, яка містить дані про: дійсне найменування юридичної особи за кодом , у тому числі, скорочене (за наявності) та підстави (документи), які послужили державної реєстрації даної юридичної особи; місцезнаходження юридичної особи та підстави (документи), які послужили присвоєнню цієї адреси місцезнаходження юридичної особи; види діяльності; дані про розпорядчий акт (установчий документ), на підставі якого створено юридичну особу; відомості про керівника юридичної особи: прізвище, ім`я, по батькові, посада, дата призначення або набуття повноважень, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які мають відмітку в паспорті про право здійснювати платежі за серією та номером паспорта), дані про наявність обмежень щодо представництва юридичної особи; дані про відокремлені підрозділи юридичної особи; дані про юридичних осіб, правонаступником яких є зареєстрована юридична особа.

В судовому засіданні 04.07.2023 року за наслідком розгляду клопотання стягувача, судом було постановлено ухвалу про задоволення клопотання та витребування з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеса () належним чином завірені копії: положення про Квартирно-експлуатаційний відділ міста Одеси, діючий станом 01.12.2021 року та 06.02.2023 року; Рішення Міністерства оборони України, Розпорядження Кабінету Міністрів України, однак не виключно, на підставі яких визначено місце розташування (дислокація) Квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеси за адресою: м. Одеса, вул. Армійська, 18. Також витребувано з Юридичного департаменту Одеської міської ради () виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, актуальні станом на 01.12.2021 року та 06.02.2023 року, щодо юридичної особи за кодом , з зазначенням інформації, однак не виключно, а саме: найменування юридичної особи за кодом , у тому числі, скорочене (за наявності) та підстави (документи), які послужили державної реєстрації даної юридичної особи; місцезнаходження юридичної особи та підстави (документи), які слугували підставою присвоєнню цієї адреси місцезнаходження юридичної особи; види діяльності; дані про розпорядчий акт (установчий документ), на підставі якого створено юридичну особу; відомості про керівника юридичної особи: прізвище, ім`я, по батькові, посада, дата призначення або набуття повноважень, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які мають відмітку в паспорті про право здійснювати платежі за серією та номером паспорта), дані про наявність обмежень щодо представництва юридичної особи; дані про відокремлені підрозділи юридичної особи; дані про юридичних осіб, правонаступником яких є зареєстрована юридична особа.

За наслідком постановлення вказаної ухвали суду, необхідністю часу для її виконання, а також перебування головуючого по справі у щорічній основній відпустці у термін з 10.07.2023 року по 11.08.2023 року включно, з урахуванням думки учасників справи, судом було ухвалено відкласти судове засідання по справі на 30.08.2023 року о 09 год. 15 хв.

13.07.2023 року до суду на виконання вказаної ухвали суду надійшли від Командування сил логістики Збройних Сил України Одеського квартирно-експлуатаційне Управління міністерства оборони України витребувані судом документи.

20.07.2023 року та 27.07.2023 року до суду на виконання вказаної ухвали суду надійшли від Управління державної реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради витребувані судом документи.

У судове засідання призначене на 30.08.2023 року з`явились:

- представника скаржника Вдовиченко Євгеній Євгенійович скаргу підтримав та просив суд задовольнити;

- стягувач ОСОБА_2 категорично заперечив проти її задоволення та просив суд залишити без задоволення.

Державний виконавець Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Косюта Василь Ігорович до судового засідання не з`явився, про дату, час і місце проведення якого повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки 13.07.2023 року, наявним в матеріалах справи, про причини неявки суд не повідомив.

Статтею 450 ЦПК України передбачено, що скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Приймаючи викладене, судом було ухвалено провести розгляд справи в судовому засіданні 30.08.2023 року за наявною явкою сторін по справі.

Заслухавши пояснення представників сторін по справі, дослідивши, проаналізувавши та надавши оцінку усім доказам наявним в матеріалах справи, суд дійшов до наступного.

Судом встановлено, що в провадженні Київського районного суду міста Одеси на розгляді перебувала цивільна справа №497/24384/21 за позовом ОСОБА_2 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеса про зобов`язання звільнити за заявою про розірвання трудового договору.

За наслідком розгляду вказаної справи, 01.12.2021 року Київським районним судом міста Одеси ухвалено рішення, яким зокрема зобов`язано Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеса Міністерства оборони України змінити формулювання звільнення ОСОБА_2 , зазначивши звільнення з 12.07.2021 року, згідно з поданою заяви про розірвання трудового договору за власним бажанням від 01.07.2021 року, відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України.

Судом встановлено, що рішення Київського районного суду міста Одеси від 01.12.2021 року по справі №947/24384/21, набрало законної сили 22.12.2022 року.

На виконання вказаного рішення суду, 06.02.2023 року Київським районним судом міста Одеси видано виконавчий лист №947/24384/21 про зобов`язання Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеса Міністерства оборони України змінити формулювання звільнення ОСОБА_2 , зазначивши звільнення з 12.07.2021 року, згідно з поданою заяви про розірвання трудового договору за власним бажанням від 01.07.2021 року, відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України.

У вказаному виконавчому листі: стягувачем визначено ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ; боржником - Квартирно-експлуатаційний відділ м. Одеси Міністерства оборони України (), розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Єврейська, 13.

На підставі вказаного виконавчого листа, Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відкрито відповідне виконавче провадження ВП №71116661.

11.04.2023 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Косютою Василем Ігоровичем винесено постанову про зміну назви сторони виконавчого провадження, якою замінено найменування юридичної особи боржника з квартирно-експлуатаційний відділ м. Одеси Міністерства оборони України на Квартирно-експлуатаційний відділ м. Одеса, на підставі абз.2 ч.5 ст.15 Закону України «Про виконавче провадження».

Вказана постанова обґрунтована виконавцем тим, що у відповідності до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на запит державного виконавця від 11.04.2023 року, юридична особа, яка має ідентифікаційний код (ЄДРПОУ): 08038284, змінила назву на Квартирно-експлуатаційний відділ м. Одеса та змінила місцезнаходження на адресу: м. Одеса, вул. Армійська, 18, м. Одеса, 65058.

Представник боржника - Квартирно-експлуатаційний відділ м. Одеса () будучи незгодним з вказаною постановою державного виконавця, звернувся до суду з цією скаргою.

Цивільний процесуальний кодекс України ( далі ЦПК України ) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК України ).

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК України ).

На підставі ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

Згідно із частиною першою статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон N 1404-VIII), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 2 Закону встановлено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад:

1) верховенства права;

2) обов`язковості виконання рішень;

3) законності;

4) диспозитивності;

5) справедливості, неупередженості та об`єктивності;

6) гласності та відкритості виконавчого провадження;

7) розумності строків виконавчого провадження;

8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями;

9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Статтею 15 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.

Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ.

Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

У разі якщо сторона виконавчого провадження змінила найменування (для юридичної особи) або прізвище, ім`я чи по батькові (для фізичної особи), виконавець, за наявності підтверджуючих документів, змінює своєю постановою назву сторони виконавчого провадження.

Приймаючи викладене, суд зазначає, що є встановленим визначення у виконавчому листі №947/24384/21, виданому Київським районним судом міста Одеси 06.02.2023 року, боржника - Квартирно-експлуатаційний відділ м. Одеси Міністерства оборони України (), розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Єврейська, 13, саме який приймав участь під час розгляду справи №947/24384/21.

Статтею 9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» визначено, що відомості про юридичну особу, громадське формування, що не має статусу юридичної особи, та фізичну особу - підприємця вносяться до Єдиного державного реєстру, який у відповідності до п.7 ч.1 ст. вказаного Закону, мається на увазі Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Частиною 2 вказаної статті 9 Закону передбачено, що в Єдиному державному реєстрі містяться такі відомості про юридичну особу, крім державних органів і органів місцевого самоврядування як юридичних осіб, зокрема:

1) найменування юридичної особи, у тому числі скорочене (за наявності);

2) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (далі - ідентифікаційний код).

Отже, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (код ЄДРПОУ) є ідентифікатором юридичної особи.

Як вбачається, під час проведення виконавчих дій в рамках виконавчого провадження ВП №71116661, державним виконавцем Косютою В.І. отримано витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на запит державного виконавця від 11.04.2023 року, у відповідності до якого встановлено, що юридична особа, яка має ідентифікаційний код (ЄДРПОУ): 08038284, змінила назву на: Квартирно-експлуатаційний відділ м. Одеса, яке зареєстроване за адресою: м. Одеса, вул. Армійська, 18, м. Одеса, 65058.

На підставі викладеного, судом встановлено, що юридична особа визначена у виконавчому листі №947/24384/21 за кодом , як - Квартирно-експлуатаційний відділ м. Одеси Міністерства оборони України, та подальше встановлена виконавцем назва цієї юридичної особи, як - Квартирно-експлуатаційний відділ м. Одеса, фактично не змінює юридичної особи.

За наслідком чого, доводи скаржника про те, що під час розгляду цивільної справи та в подальшому відкрито виконавче провадження відносно не існуючої юридичної особи, є безпідставними, приймаючи, що під час розгляду справи приймав участь безпосередньо представник юридичної особи за кодом , а відтак: Квартирно-експлуатаційний відділ м. Одеса, що не спростовувалось представником під час розгляду скарги.

Судом також приймається до уваги правовий висновок, визначений у постанові Верховного Суду від 25.03.2019 року по справі №191/81/17, щодо процесуальних наслідків зміни найменування юридичної особи, яка є стороною у справі.

Так ВС зазначив, що відповідно до статті 90 ЦК України юридична особа повинна мати своє найменування, яке містить інформацію про її організаційно-правову форму та назву. Найменування установи має містити інформацію про характер її діяльності. Юридична особа може мати крім повного найменування скорочене найменування. Юридична особа, що є підприємницьким товариством, може мати комерційне (фірмове) найменування. Комерційне (фірмове) найменування юридичної особи може бути зареєстроване у порядку, встановленому законом. Найменування юридичної особи вказується в її установчих документах і вноситься до єдиного державного реєстру. Юридична особа не має права використовувати найменування іншої юридичної особи.

Загальновідомо, що назва юридичної особи складається з літерального компонування елементів українського алфавіту. Крім того, назва юридичної особи може містити інформацію про мету діяльності, вид, спосіб утворення, залежність юридичної особи, крім обмежень, встановлених актами чинного законодавства України. Наведете свідчить, що назва юридичної особи є її необхідною ознакою, яка забезпечує участь у цивільному обороті від свого імені та слугує засобом її індивідуалізації, що дозволяє відокремити її від інших юридичних осіб. Назва юридичної особи в процесі її «життєдіяльності» може зазнати змін. Зміна назви юридичної особи проявляється в її зовнішній літеральній корекції. Така корекція впливає на ідентифікацію юридичної особи в цивільному обороті. У результаті зміни назви юридичної особи структура цивільних правовідносин не страждає.

Зміна назви юридичної особи тягне тільки правовий наслідок проведення державної реєстрації змін, пов`язаних зі зміною назви, до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Таким чином, зміна назви юридичної особи не тягне на собою правонаступництва у зв`язку з відсутністю нового учасника цивільних відносин, якому мають перейти права та обов`язки особи, яка вибула, та юридичної незмінності правопопередника - учасника цивільних відносин, який вибуває зі складу учасника цивільного відношення.

У зв`язку з чим, суд доходить до висновку, що здійснивши дії з винесення 11.04.2023 року постанови про зміну назви сторони виконавчого провадження державним виконавцем в межах виконавчого провадження ВП №71116661, не призводить до зміни юридичної особи, та не пов`язано з процесуальним правонаступництвом.

Щодо доводів скаржника про те, що державний виконавець без належних підтверджуючих документів вчинив дії з винесення з вказаної постанови, суд вважає безпідставними, з огляду на те, що оскаржувана постанова містить доводи її обґрунтування, а саме встановлення виконавцем даних про назву юридичної особи у відповідності до отриманого на запит державного виконавця від 11.04.2023 року витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Вказані дії з отримання державним виконавцем необхідних відомостей на стадії виконавчого провадження узгоджуються з положенням п.3 ч.3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», яким передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право зокрема з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

Разом з тим, судом враховується висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 22.08.2018 у справі № 471/283/17-ц, відповідно до якого, відсутність у виконавчому листі відомостей про дату народження боржника, реєстраційний номер облікової карки платника податків та його паспортні дані не є підставою для повернення державним виконавцем виконавчих документів без прийняття до виконання, оскільки згідно з п. з ч. з ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» і метою захисту інтересів стягувача державний виконавець має право одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

Таким чином, недостатня або невірно зазначена адреса боржника у виконавчому листі, як і неповна назва боржника юридичної особи, за наявності кода ЄДРПОУ, як ідентифікатора особи боржника, не позбавляє державного виконавця права скористатися своїм правом та отримати таку інформацію.

За наслідком чого вбачається, що державним виконавцем в рамках виконавчого провадження №71116661, в межах визначених його законом прав здійснив дії, з метою захисту інтересів стягувача, з отримання одержувати безоплатно від державних органів інформації відносно вірних даних боржника.

Крім того, судом приймається, що за ст. 431 ЦПК України, виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

За частини третьої ст. 431 ЦПК України, виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами. Виконавчий лист, судовий наказ, ухвала мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

Отже, у разі невідповідності виконавчого документа вимогам закону, сторони виконавчого провадження мають право звернутись до суду, який його видав з відповідною заявою про виправлення помилки, якщо вважають, що такі помилки суттєво вплинуть на хід виконання вимог виконавчого документа.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про виконавче провадження», сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

Як вже судом встановлено, що не спростовувалось особисто представником скаржника, під час розгляду справи №947/24384/21 безпосередньо приймав участь представник юридичної особи за кодом : Квартирно-експлуатаційний відділ м. Одеса, якого за ідентифікатором код ЄДРПОУ визначено у виконавчому листі.

Доказів на підтвердження того, що з боку юридичної особи за кодом : Квартирно-експлуатаційний відділ м. Одеса, під час розгляду цивільної справи №947/24384/21 подавались жодні заяви про зміну його назви та місцезнаходження, як відповідача по справі, чи подавались жодні письмові заяви про перейменування або зміну адреси місцезнаходження, як боржником до виконавчої служби, до суду не надано, що свідчить про неналежну процесуальну поведінку скаржника.

Також суд зазначає, що у відповідності до ч.1 ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Разом з тим, звертаюсь до суду з цією скаргою, представником скаржника не наведено саме в чому полягає порушене його право чи свободи, внаслідок винесення державним виконавцем оскаржуваної постанови.

За наслідком чого, суд вважає, що дії державного виконавця під час винесення оскаржуваної постанови, були спрямовані на вжиття передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів щодо примусового виконання рішення суду, що узгоджується з положенням ч.1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Розглядаючи зазначену скаргу, судом враховується, що однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення (пункт 9 частини першої статті 129 Конституції України). Аналогічне положення міститься у пункті 7 частини третьої статті 2 ЦПК України.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Частиною 1 статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Судове рішення (постанова, ухвала) це акт судової влади, що здійснює захист порушених або оскаржених прав громадян і організацій шляхом підтвердження наявності або відсутності правовідносин і розпорядженням відповідних дій в майбутньому.

Обов`язок виконувати судове рішення (постанову) випливає не з рішення (постанови) суду як такого, а із санкцій, передбачених нормами права, що були застосовані судом. Навіть у тих випадках, коли закон передбачає відповідальність за невиконання рішень, ця відповідальність має на меті примусити зобов`язану рішенням суду особу виконати розпорядження норми, що застосував суд.

Одними з властивостей судового рішення, що вступило в законну силу є: можливість примусового виконання судового рішення мимо волі зобов`язаної особи та обов`язковість, яка полягає в тому, що судове рішення, що вступило в законну силу, стає обов`язковим для всіх органів, підприємств, установ, організацій, посадових осіб і громадян і підлягають виконанню на всій території України. Рішення, що вступило в законну силу, є обов`язковим і підлягає точному виконанню. Усі державні органи, посадові особи й окремі громадяни, зобов`язані сприяти виконанню рішення суду, виконуючи вимоги державного виконавця.

Судове рішення, по суті, є документом органу влади й містить у собі державно-владне, індивідуально-конкретне розпорядження щодо застосування норм права за встановленими у судовому засіданні фактами і правовідносинами. Європейською практикою стабільність судового рішення сприймається як один зі складників принципу правової певності (визначеності).

У рішенні «Горнсбі проти Греції» (§ 40) ЄСПЛ наголосив, що відповідно до усталеного прецедентного права пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

У справі «Глоба проти України» (заява № 15729/07, §§ 26, 27) ЄСПЛ зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності. Суд також повторює, що пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia, захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Державазобов`язана організувати системувиконання судовихрішень, яка буде ефективною якза законодавством, так і на практиці (див. також рішення від 07.06.2005 усправі «Фуклев проти України», заява № 71186/01, § 84).

Таким чином, установлена обов`язковість судового рішення, яке набрало законної сили, не дозволяє ставити його виконання в залежність від волі боржника або будь-яких інших осіб, зокрема виконавця, на вчинення чи невчинення дій щодо його виконання, оскільки це б нівелювало значення самого права звернення до суду як засобу захисту та забезпечення реального відновлення порушених прав та інтересів.

Схожі правові висновки ВС виклав у пункті 13 постанови від 30.08.2018 у справі № 916/4106/14 та підпункті 8.12 постанови від 25.09.2020 у справі № 924/315/17.

Аналізуючи національні системи правового захисту на предмет дотримання статті 13 Конвенції, ЄСПЛ неодноразово вказував, що для того, аби бути ефективним, національний засіб юридичного захисту має бути: незалежним від будь-якої дискреційної дії державних органів та доступним для тих, кого він стосується (див. рішення від 06.09.2005 у справі «Гурепка проти України», заява № 61406/00, § 59); «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (див. рішення від 05.04.2005 у справі «Афанасьєв проти України», заява № 38722/02, § 75); спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваного порушення чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (див. рішення від 16.08.2013 у справі «Гарнага проти України», заява № 20390/07, § 29).

Вказаний правовий висновок узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду викладеним у постанові від 16.11.2022 року у справі № 910/7310/20.

За наслідком чого, проаналізувавши усі докази наявні в матеріалах справи, приймаючи викладені обставини в сукупності, а також те, що рішення суду за наслідком розгляду цивільної справи №947/24384/21, яке набрало законної сили та підлягає обов`язковому виконанню, суд вважає скаргу боржника - Квартирно-експлуатаційний відділ м. Одеса про визнання незаконною та скасування постанови старшого державного виконавця, необґрунтованою та підлягаючою залишенню без задоволення.

Виходячи з вищевикладеного та керуючись ст.ст. 81, 84, 89, 352, 354, 447-453 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд,

У Х В А Л И В:

Скаргу Квартирно-експлуатаційний відділ м. Одеса (місцезнаходження: 65058, м. Одеса, вул. Армійська, 18; код ЄДРПОУ 08038284) на рішення державного виконавця Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Косюти Василя Ігоровича (місцезнаходження: 65091, м. Одеса, вул. Розумовська, 37), за участі стягувача ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 ), про визнання незаконною та скасування постанови старшого державного виконавця залишити без задоволення.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали суду складено 04.09.2023 року.

Головуючий Калініченко Л. В.