Справа № 703/2005/23
21 вересня 2023 року м. Сміла
Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:
головуючого судді Криви Ю.В.,
секретаря судового засідання Крамної Л.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Сміла цивільну справу за позовом акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості, -
встановив:
Вказує також, що 20 серпня 2018 року відповідач в анкеті-заяві № CL-129383 зазначила інформацію про фактичні сімейні відносини із ОСОБА_2 , який не заперечував проти отримання його дружиною кредиту. Позивач звертає увагу на судову практику, яка дозволяє залучати у спорах, в яких позичальником виступає фізична особа, яка на момент укладення кредитного договору перебувала в шлюбі - солідарним відповідачем іншого з подружжя, навіть у випадку відсутності договору поруки. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 жовтня 2020 року у справі N 205/5882/18.
Стверджує, що на виконання умов вищевказаного договору Банк свої зобов`язання по видачі відповідних сум кредиту виконав повністю. Позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконує та продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за договором, що є порушенням законних прав та інтересів АТ «Кредобанк», тому позивач вимушений був звернутись до суду з даним позовом. Посилаючись на викладене просить суд стягнути солідарно із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , на користь АТ «Кредобанк» суму заборгованості за Кредитним договором № СL-129383 від 22 серпня 2018 року у розмірі 130485 грн. 38 коп. та судові витрати.
Ухвалою судді від 14 березня 2023 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
В судове засідання представник позивача - АТ «Кредобанк» не з`явився, в направлених до суду заявах просив розгляд справи проводити у його відсутність, проти винесення заочного рішення не заперечував.
Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судове засідання 21 вересня 2023 року не прибули, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що стверджується матеріалами справи. Від відповідачів не надходило на адресу суду клопотань про відкладення розгляду справи, про розгляд справи у порядку загального позовного провадження, відзиву на позовну заяву та заперечень щодо позовних вимог. Однак, 20 вересня 2021 року на адресу суду надійшло клопотання представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Дем`яненка О.А. про зменшення витрат на правничу допомогу, в якій останній, посилаючись на те, що такі витрати позивачем документально не підтверджені, просив у стягненні судових витрат позивача на правничу допомогу відмовити. Також, 20 вересня 2021 року на адресу суду надійшло клопотання представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Дем`яненка О.А. про долучення доказів, а саме квитанцій на підтвердження того, що відповідачем ОСОБА_1 здійснювалось погашення кредитної заборгованості, в тому числі після звернення позивача до суду із вказаним позовом.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Враховуючи, що розгляд справи відбувався за відсутності учасників судового процесу, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України.
З урахуванням положень ч. 4 ст.223 та ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити, за результатами її розгляду, заочне рішення.
Суд, врахувавши позицію представника позивача, яка викладена в його заяві про розгляд справи без його участі, дослідивши матеріали справи, та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи приходить до наступного.
Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно ч.1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до положень ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).
Частиною другою статті 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.
У відповідності до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.
Судом встановлено, що 22 серпня 2018 року між ПАТ «Кредобанк», правонаступником якого є АТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № CL-129383 (а.с. 35-37)
Відповідно до п. 1.1. Кредитного договору Банк зобов`язується надати у власність Позичальникові грошові кошти на умовах поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання, а Позичальник зобов`язується використати кредит на цілі, вказані, в цьому Кредитному договорі, повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі в строк та на умовах, визначених цим Кредитним договором. Кредит видається виключно на цілі зазначені в цьому Кредитному договорі.
Відповідно до п. 4.1. Кредитного договору за користування кредитом Позичальник сплачує Банку відсотки, за процентною ставкою 36,99 % річних.
Відповідно до п. 4.2. Кредитного договору проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно на суму заборгованості по кредиту за методом «факт/360», за ставкою визначеною п. 4.1. Кредитного договору, з дня видачі кредиту до дня повернення кредиту в повному обсязі, якщо інше не випливає з умов цього Кредитного договору.
Відповідно до п. 6.1. Кредитного договору Позичальник зобов`язаний повернути Банку кредит у повному обсязі в порядку та у строки, передбачені цим Договором та додатками до нього.
Відповідно до п. 6.2. Кредитного договору Позичальник здійснює погашення заборгованості за цим Кредитним договором відповідно до Графіку платежів (Додаток № 1 до цього договору Кредитного договору).
Відповідно до п. 6.9. Кредитного договору Банк, у випадках передбачених п. 3.3. Кредитного договору вправі вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісій та інших належних до сплати платежів за Кредитним договором, про що письмово повідомляє Позичальника.
Відповідно до п. 6.10. Договору, Позичальник зобов`язаний після отримання повідомлення Банку, передбаченого п. 6.9. Кредитного договору, усунути порушення умов Кредитного договору, вказаних у повідомленні (згідно із п.п. 3.3.2., 3.3.3. Кредитного договору) протягом 30 календарних днів із дня отримання такого повідомлення. Якщо Позичальник не усунув вказані порушення, то він зобов`язаний достроково повернути кредит, проценти, комісії та інші належні до сплати платежі за Кредитним договором не пізніше 31-го календарного дня після отримання письмового повідомлення Банку (п. 6.9. Кредитного договору).
Пунктом 7.1. Кредитного договору передбачено, що за несвоєчасне виконання (прострочення) грошових зобов`язань за цим Кредитним договором Позичальник відшкодовує Банку заподіяні збитки в повному обсязі та сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, яка діяла в період прострочення, розрахованої від суми кожного несвоєчасного виконаного грошового зобов`язання Позичальника, за кожний день прострочення від дати виникнення простроченої до дати, що передує даті погашення заборгованості Позичальника. В будь-якому разі розмір пені, нарахованої Позичальником на підставі цього пункту Кредитного договору не може перевищувати 15 % від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання.
Відповідно до п. 8.1. Кредитного договору за виконання зобов`язань за Кредитним договором Позичальник несе повну відповідальність перед Банком усім належним йому майном, у тому числі грошовими коштами, на яке може бути звернено стягнення в порядку, передбаченому законодавством України.
З матеріалів справи також вбачається, що перед укладенням кредитного договору 20 серпня 2018 року між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 було підписано Анкету-заяву № СL-129383 фізичної особи на отримання готівкового кредиту, в якій зазначено інформацію про фактичні сімейні відносини та про факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 41)
Позивач звертає увагу на правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 жовтня 2020 року у справі N 205/5882/18, який дозволяє залучати у спорах, в яких позичальником виступає фізична особа, яка на момент укладення кредитного договору перебувала в шлюбі - солідарним відповідачем іншого з подружжя, навіть у випадку відсутності договору поруки. Відтак, позивач стверджує, що шляхом підписання цієї Анкети-заяви Позичальник підтверджує своїм підписом, що сума отриманого нею кредиту є дрібним побутовим правочином та є таким, що не потребує згоди другого із подружжя.
Судом встановлено, що на виконання умов вищевказаного договору Банк свої зобов`язання по видачі відповідних сум кредиту виконав повністю, видавши ОСОБА_1 , згідно до даних меморіального ордеру № 46519922 від 22 серпня 2018 року та згідно меморіального ордеру № 46519927 від 22 серпня 2018 року, кредитні кошти на загальну суму 101 560,00 грн. (а.с. 33,34)
Однак, в порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач свої зобов`язання не виконала, а саме не здійснювала погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та в строки, у зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором у неї виникла заборгованість за наданим кредитом.
Даний розрахунок заборгованості суд визнає достовірним та правильним, приймаючи до уваги як належний та допустимий доказ, що відповідає вимогам ст.ст. 78-80 ЦПК України, оскільки вказаний розрахунок підтверджує розмір заборгованості за кредитним договором, адже містить детальний розрахунок нарахованої заборгованості, дати здійснення платежів боржником, кількість днів за які нарахована заборгованість, залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), дати нарахування складових загальної заборгованості за кредитом.
Доказів, які б спростовували правильність наданого банком розрахунку заборгованості за кредитним договором, відповідачем не надано.
Сторонами не надано суду доказів на спростування факту наявності заборгованості у вказаному розмірі.
Відповідно до ст. ст. 11, 13 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами, як це передбачено ст. 629 Цивільного кодексу України.
Відповідно до статей 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України у встановлений строк.
Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Як вбачається зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним договором.
Згідно зі ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.
Згідно з ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до ч.1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Відповідно до cт. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до cт. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з абз. 1 ч. 1 cт. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно з cт. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
У ч. 1 ст. 1050 ЦК України зазначено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Згідно з ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Судом встановлено, що на ім`я відповідача ОСОБА_1 позивачем було надіслано досудову вимогу за вих. №211/2021 від 07 травня 2021 року, однак, відповідач не скористалася своїм правом на добровільне усунення порушень та погашення заборгованості за Кредитним договором.
Відтак, у зв`язку із невиконанням належним чином зобов`язання за вказаним договором, наявні підстави для стягнення заборгованості за порушення норм законодавства та умов кредитного договору, а саме підлягає стягненню залишок заборгованості за кредитом за вирахуванням суми платежів здійснених відповідачем ОСОБА_1 після звернення позивача із вказаним позовом то суду,
Окрім того, вказана заборгованість підлягає стягненню лише з відповідача ОСОБА_1 , як із позичальника, виходячи з наступного.
Звертаючись до суду з даним позовом, АТ «Кредобанк» посилався на те, що умови кредитного договору належним чином позичальником не виконуються, у зв`язку з чим просив стягнути заборгованість з відповідачів солідарно, так як відповідач ОСОБА_2 є чоловіком ОСОБА_1 , а кредит був отриманий позичальником на побутові потреби і використаний в інтересах сім`ї, а тому, незважаючи на те, що договір поруки із ним не укладався, подружжя несе солідарну відповідальність по погашенню вказаного кредиту.
Обґрунтовуючи свої позовні вимоги про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором, позивач посилався на положення ч.3 ст.61, ч.4 ст.65 СК України, звертає увагу на судову практику, яка дозволяє залучати у спорах, в яких позичальником виступає фізична особа, яка на момент укладення кредитного договору перебувала в шлюбі - солідарним відповідачем іншого з подружжя, навіть у випадку відсутності договору поруки.
Однак суд не погоджується з такими твердженнями представника позивача виходячи з наступного.
Відповідно до ч.ч.1-3 статті 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Згідно вимог ч.ч.1, 2, 4 статті 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.
Відповідно до роз`яснень, які містяться у п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, й те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.
Отже, норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує нормі частини четвертої статті 65 СК України, якою передбачено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.
Звертаючись із вимогою до відповідача ОСОБА_2 , позивач зазначав, що шляхом підписання анкети-заяви №СL-129383 від 20 серпня 2018 року ОСОБА_1 зазначила інформацію про фактичні сімейні відносини із ОСОБА_2 , який не заперечував проти отримання його дружиною кредиту. Ціль отримання кредиту (як зазначено в анкеті-заяві) рефінансування кредитів.
З умов договору кредиту №СL-129383 від 22 серпня 2018 року, укладеного між банком та ОСОБА_1 , паспорту споживчого кредиту, анкети-заяви №СL-129383 від 20 серпня 2018 року, підписаної ОСОБА_1 , встановлено, що наданий АТ «Кредобанк» кредит в сумі 101560 грн. є споживчим, оскільки взятий на поточні потреби споживача (однак, на які саме поточні потреби, не вказано) та на погашення (рефінансування) іншого кредиту.
Окрім того, відповідно ч. 1 ст. 553 ЦК України визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
Згідно вимог ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою. Боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі що і позичальник, включаючи сплату основного боргу, процентів, додаткових процентів.
Так, суд звертає увагу, що поручитель у разі укладення договору поруки відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов`язаннями останнього за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу, сплати процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та штрафних санкцій, передбачених умовами основного договору.
Таким чином, відповідальність поручителя і боржника є солідарною, якщо наявний договір поруки.
Як вбачається з матеріалів справи договору поруки ОСОБА_2 , не підписував, доказів того, що договір був укладений в інтересах сім`ї матеріали справи не містять.
Слід зазначити, що анкета-заява взагалі не містить підпису ОСОБА_2 , відтак вказівка в анкеті-заяві про не заперечення проти отримання кредиту основним позичальником, не підтверджує, що її чоловік погодився взяти на себе солідарне зобов`язання перед АТ «Кредобанк».
Подані банком письмові докази не дають підстав визнати доведеним той факт, що кредитний договір укладений ОСОБА_1 в інтересах сім`ї, оскільки, як слідує зі змісту цього договору, він укладений з метою отримання коштів на поточні потреби та для погашення (рефінансування) кредитної заборгованості за іншим кредитним договором, укладеним ОСОБА_1 з ПАТ КБ «ПриватБанк».
У той же час, у даній справі, один з подружжя ОСОБА_2 згоди на укладення кредитного договору його дружиною ОСОБА_1 не надавав, що підтверджується анкетою-заявою фізичної особи на отримання готівкового кредиту № CL-129383 (а.с. 41).
Будь які інші докази, які б підтверджували цю обставину у справі відсутні.
Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України).
З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено належними доказами, що отримані ОСОБА_1 в кредит грошові кошти у вказаній сумі були використані в інтересах сім`ї. Таким чином, у задоволенні позову АТ «Кредобанк» до ОСОБА_2 необхідно відмовити.
Згідно ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що оскільки відповідач ОСОБА_1 не виконала у повному обсязі свої зобов`язання за кредитним договором перед АТ «Кредобанк», тому наявні правові підстави для стягнення з неї, як із позичальника, на користь банку залишку заборгованості за кредитним договором, з врахуванням сплачених нею сум, у розмірі 100085 грн. 38 коп.
Згідно з ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до ст. 15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Статтею 137 ЦПК України, визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Керуючись ст. ст. 23, 141, 247, 258-259, 264-265, 280-285, 354 ЦПК України, суд
ухвалив:
Позов акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості - задовольнити частково.
В решті позову відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин.
Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 28 вересня 2023 року.

Головуючий: Ю. В. Крива