ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6450/23 Справа № 175/3229/20 Суддя у 1-й інстанції - Бойко О.М. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Барильської А.П.,

суддів: Зайцевої С.А., Максюти Ж.І.,

за участю секретаря - Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою

представника ОСОБА_1 - адвоката Андрієнко Ірини Сергіївни,

на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майні, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2020 року позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , змінивши предмет позову 18 грудня 2020 року,про припинення права на частку у спільному майні та просила суд припинити право власності ОСОБА_2 на 1/2 частку земельної ділянки № НОМЕР_1 , площею 0,0715га в межах згідно за планом, на території садівничого товариства «Сфера» Обухівської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, кадастровий номер :01:014:0417, цільове призначення - для колективного садівництва; визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 земельної ділянки № НОМЕР_1 , площею 0,0715 га в межах згідно за планом, на території садівничого товариства «Сфера» Обухівської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, кадастровий номер :01:014:0417, цільове призначення - для колективного садівництва, яка належить відповідачці ОСОБА_2 ; припинити право власності ОСОБА_1 , на 1/2 частку земельної ділянки № НОМЕР_2 площею 0,0600 га в межах згідно за планом, на території садівничого товариства «Сфера-2» Обухівської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, кадастровий номер :01:014:0408 цільове призначення-для колективного садівництва; визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку земельної ділянки № НОМЕР_2 площею 0,0600га в межах згідно за планом, на території садівничого товариства «Сфера-2» Обухівської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, кадастровий номер :01:014:0408 цільове призначення для колективного садівництва, яка належить позивачу ОСОБА_1 з подальшою виплатою нею ОСОБА_2 різниці ринкової вартості земельних ділянок та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що після смерті батьків відкрилась спадщина у вигляді двох земельних ділянок, спадкоємцями після яких є позивач та її рідний брат ОСОБА_3 , які звернулись у встановлений законом строк із заявами про прийняття спадщини до нотаріусата та отримали свідоцтво про право на спадщину, де успадкували по 1/2 частині земельної ділянки № НОМЕР_1 , площею 0,0715га. на території садівничого товариства "Сфера" Обухівської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області з цільовим призначенням - для колективного садівництва, та 1/2 частину земельної ділянки № НОМЕР_2 , площею 0,0600га. в межах згідно за планом, на території садівничого товариства «Сфера-2» Обухівської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області.

В утриманні цих земельних ділянок ОСОБА_3 участі не приймав, внесків не сплачував, належний стан не підтримував, тоді як 18 червня 2019 року позивач оформила кадастрові номери на земельні ділянки за власний кошт, сама вносила іншу платню за тарифами та займалась благоустроєм земельних ділянок, що стало підставою для її звернення з пропозицією до ОСОБА_3 щодо розподілу між ними спірних земельних ділянок шляхом оформлення земельної ділянки АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 в цілому, а земельної ділянки № НОМЕР_1 - за ОСОБА_1 зі сплатою останньою ОСОБА_3 різниці розміру земельних ділянок, на що відповідач відмовився, подарувавши 12 листопада 2019 року свої частки в обох земельних ділянках своїй доньці, відповідачці по справі, ОСОБА_2 , яка є власником 1/2 частини земельної ділянки № НОМЕР_1 , площею 0,0715 га. на території садівничого товариства "Сфера" Обухівської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області та 1/2 частини земельної ділянки № НОМЕР_2 , площею 0,0600га. на території садівничого товариства «Сфера-2» Обухівської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області. Позивач ОСОБА_1 запропонувала такі ж умови і відповідачу ОСОБА_2 , однак домовитись сторонам про добровільний викуп не вдалось та відповідач відмовилась від отримання грошових коштів в рахунок різниці розмірів земельних ділянок.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2023 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено в повному обсязі /а.с.41-43 Том ІІ/.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Андрієнко І.С., подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що судом першої інстанції застосовані норми матеріального права- ст. 364 ЦК України, яка не регулює спірні правовідносини, тоді як позивач зверталась до суду в порядку вимог ст.365 ЦК України та виділу в натурі земельної ділянки не просила. Також помилково суд встановив, що для відшкодування грошовими коштами різниці розміру земельних ділянок потрібна обов`язкова згода на це іншого співвласника, та не перевірив чи завдасть припинення права власності на частку у майні істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї /а.с.55-63/.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначає, що рішення суду, на її думку, відповідає вимогам матеріального та процесуального права, тому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є співвласниками, по 1/2 частині, кожна, земельної ділянки № НОМЕР_1 , площею 0,0715га в межах згідно за планом, на території садівничого товариства «Сфера» Обухівської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, кадастровий номер :01:014:0417, цільове призначення - для колективного садівництва; та земельної ділянки № НОМЕР_1 , площею 0,0715 га в межах згідно за планом, на території садівничого товариства «Сфера» Обухівської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, кадастровий номер :01:014:0417, цільове призначення - для колективного садівництва,

На земельній ділянці № НОМЕР_1 в Садівничому товаристві «Сфера», площею 0,0715 га, розташований садовий будинок, який був збудований в 1971-1973 році дідусем відповідача ОСОБА_2 , тобто до 1991 року, що також підтверджено висновком експертизи №1261/1261/1263-22 від 29 липня 2022 року, який не підлягає вводу в експлуатацію, і право власності на який до сьогодні не зареєстровано в Державному реєстрі прав на нерухоме майно.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд вірно встановив характер спірних правовідносин, та дійшов висновку про відсутність правових підстав припинення права власності як ОСОБА_1 , так і ОСОБА_2 на частку в спільному майні.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з оглчяду на наступне.

Стаття 41 Конституції України наголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства тощо.

Згідно із частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За змістом статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

В силу вимог статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі статтею 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Статтею 365 ЦК України визначено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Аналіз положень статті 365 ЦК України дає підстави для висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Саме ця обставина є визначальною при вирішенні спорів про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

При цьому питання про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та об`єкта, який є спільним майном.

Аналогічний висновок сформульований у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі № 908/1754/17 та у постанові Верховного Суду від 01 червня 2023 року у справі №344/2399/21.

Згідно статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч.2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Саме за цією нормою матеріального закону може виникнути право власності на частку у спільному майні у особи, яка бажає її придбати у іншого співвласника, сплативши різницю вартості, і тільки за його на це згодою, що судом першої інстанції враховано та чого судом першої інстанції встановлено не було, а тому висновок про відмову у задоволенні цієї вимоги позивача ОСОБА_1 є вірним.

У зв`язку з чим, доводи апеляційної скарги в цій частині колегія суддів не бере до уваги з вищенаведених підстав.

Колегія суддів, за встановлених фактичних обставин, дійшла висновку, що частка відповідача 1/2 у спірних земельних ділянках є значною, при цьому на одній із них знаходиться садовий будинок, хоча б і не належний жодній із сторін на праві приватної власності, який не може бути поділений в натурі, а частки сторін у спірних земельних ділянках в натурі не виділялись і позивач таких вимог у цій справі не заявляла, тому припинення права власності ОСОБА_2 на частку у спірних земельних ділянках завдасть істотної шкоди її інтересам, а зворотнього апелянт не довела при розгляді її апеляційної скарги, внаслідок чого і не може бути застосовані вимоги ст.ст.364,365 ЦК України, що спростовує і доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі.

Разом з цим, відмовляючи у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, суд першої інстанції не врахував вимоги ч.2 ст. 365 ЦК України, яка регламентує обов`язок позивача внести на депозитний рахунок суду вартість цих часток, а, як наслідок, і не вирішив питання щодо зобов`язання повернути ОСОБА_1 такі кошти, які вона через свого представника внесла на депозитний рахунок суду, враховуючи відмову у задоволенні у вимозі позивача щодо припинення права власності на частки земельних ділянок.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачем через свого представника Андрієнко Ірину Сергіївну внесено грошові кошти на депозитний рахунок суду в якості грошової компенсації відповідачеві вартості по 1/2 часток земельних ділянок у розмірі 7500,00 грн. та у розмірі 70 000 грн., що вираховувано позивачем як мінімальна відома вартість часток.

Отже, враховуючи відмову у задоволенні вимог ОСОБА_1 , а також внесення позивачем грошової компенсації на депозитний рахунок, колегія суддів доходить висновку про доповнення рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2023 року наступними абзацами:

Зобов`язати ТУ ДСА України в Дніпропетровській області повернути ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , з депозитного рахунку НОМЕР_4 грошові кошти у сумі 7500 грн., внесені ОСОБА_1 через Андрієнко Ірину Сергіївну , за квитанцією №190 Територіального відокремленого безбалансового відділення філії-Дніпропетровського обласного управління Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" від 09 вересня 2020 року у вигляді застави (частки майна).

Зобов`язати ТУ ДСА України в Дніпропетровській області повернути ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , з депозитного рахунку НОМЕР_4 грошові кошти у сумі 70 000 грн., внесені ОСОБА_1 через Андрієнко Ірину Сергіївну , за квитанцією №80 Територіального відокремленого безбалансового відділення філії-Дніпропетровського обласного управління Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" від 16 листопада 2022 року у вигляді застави (частки майна).

З практики Європейського Суду з прав людини вбачається, що реалізуючи п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (P0N0MARY0V v. UKRAINE, № 3236/03, § 40, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року).

Суд має забезпечити, наскільки це можливо, справедливу рівновагу між інтересами відповідної особи та необхідністю підтримання ефективності системи судочинства (рішення у справах "Нікітін проти Росії" (Nikitin v. Russia), заява № 50178/99, п. 57, ECHR 2004-VIII, та "Савінський проти України" (Savinskiy v. Ukraine), заява № 6965/02).

Як зазначив Європейський суд з прав людини, повага до принципу верховенства права та поняття справедливого судового розгляду вимагає, щоб усі підстави застосування зворотної сили закону аналізувалися з особливою пильністю (рішення усправі "Зелінський і Прадель та Гонсалес і інші проти Франції" (ZielinskiandPradal &GonzalezandOthersv.France)).

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів, які досліджені судом першої інстанції, та до незгоди з рішенням суду.

Проте, відповідно до вимог ст.89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Колегія суддів вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив характер спріних правовідносин, обставини даної справи, перевірив доводи позивача у відношенні з наданими ним матеріалами позову, дав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону, і дійшов вірного висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог в цілому, при цьому не вирішивши питання повернення позивачеві грошових сум, внесених нею при поданні позову до суду на депозитний рахунок суду, тому належить рішення суду першої інстанції змінити в цій частині.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні з доповненням його вирішенням питання повернення ОСОБА_1 коштів, які внесені нею на депозитний рахунок суду.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Андрієнко Ірини Сергіївни - задовольнити частково.

Доповнити рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2023 рокунаступними абзацами.

Зобов`язати ТУ ДСА України в Дніпропетровській області повернути ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , з депозитного рахунку НОМЕР_4 грошові кошти у сумі 7500 грн., внесені ОСОБА_1 через Андрієнко Ірину Сергіївну , за квитанцією №190 Територіального відокремленого безбалансового відділення філії-Дніпропетровського обласного управління Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" від 09 вересня 2020 року у вигляді застави (частки майна).

Зобов`язати ТУ ДСА України в Дніпропетровській області повернути ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , з депозитного рахунку НОМЕР_4 грошові кошти у сумі 70 000 грн., внесені ОСОБА_1 через Андрієнко Ірину Сергіївну , за квитанцією №80 Територіального відокремленого безбалансового відділення філії-Дніпропетровського обласного управління Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" від 16 листопада 2022 року у вигляді застави (частки майна).

В іншій частині рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 02 жовтня 2023 року

Головуючий: А.П.Барильська

Судді: С.А.Зайцева

Ж.І.Максюта