справа №176/1458/23
провадження №2/176/653/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2023 року Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Кучми В.В.,

за участю секретаря с/з Коваленко О.В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області з позовом до АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз», де просить ухвалити судове рішення, яким, визнати незаконними дії Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» щодо монтажу загально будинкового вузла обліку природного газу на фасадному газопроводі зовнішньої стіни будинку за адресою: АДРЕСА_1 , з метою комерційного обліку природного газу. Зобов`язати Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» здійснити перерахунок об`ємів споживання природного газу по квартирі позивача, з листопада 2020 року відповідно до норм споживання природного газу побутовими споживачами природного газу у разі відсутності лічильників газу, затверджених Постановою КМУ № 143 від 27.02.2019 року. Зобов`язати Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» ( ) за власні кошти встановити по об`єкту побутового споживача ОСОБА_1 в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , індивідуальний комерційний вузол обліку природного газу.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він є побутовим споживачем природного газу відповідно до ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про ринок природного газу», а саме використовує природний газ з метою приготування їжі, за об`єктом споживання - АДРЕСА_1 . Розподіл природного газу йому як побутовому споживачу здійснює АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз», що є правонаступником ПАТ «Дніпропетровськгаз», відповідно до «Типового договору розподілу природного газу», затвердженого Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) № 2498 від 30.09.2015 р., фактом згоди приєднання до якого, відповідно до п. 1.3 цього Договору був сплачений рахунок Оператора ГРМ та споживання природного газу. Нарахування плати за спожитий природний газ до квітня 2017 року здійснювались по даному будинку згідно норм споживання природного газу населенням, у разі відсутності газових лічильників, затверджених Постановою КМУ від 23.03.2016 року № 203 та роздрібної ціни на природний газ, встановленої Постановою КМУ від 01.10.2015 р. № 758, по формулі 7.1 куб.м, на одну зареєстровану особу. Відповідно до Постанови КМУ від 18.08.2017 р. № 609 «Про внесення змін до деяких постанов КМУ», норм споживання природного газу населенню у разі відсутності газових лічильників для плити газової було змінено з 7.1 куб.м, на 5.4 куб.м, людино/місяць. У квітні 2017 року на зовнішній стіні будинку за адресою АДРЕСА_2 , представниками ПАТ «Дніпропетровська» був встановлений загальнобудинковий вузол обліку природного газу та з квітня 2017 року обсяги спожитої мешканцями будинку природного газу (за відсутності у споживачів індивідуальної лічильника газу) визначаються пропорційно кількості осіб, зареєстрованих у квартирі або іншому ізольованому житловому приміщенні у відповідності до Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання умовах використання загальнобудинкового вузла обліку, затвердженого Постановою КМУ від 16.05.2002 року № 620. У встановленні індивідуального вузла обліку на об`єкті споживання за рахунок оператора ГРМ позивачу було відмовлено. Після встановлення загальнобудинкового вузла обліку природного газу та здійснення за ним нарахування, обсяги спожитого природного газу за об`єктом споживання збільшились з 7,1 куб.м., на 65,10 куб.м., що призвело до зміни сум нарахування за послуги газопостачання. Позивач же, у свою чергу вважає, що він проводив оплату газопостачання за встановленими тарифами в яких були передбачені витрати на встановлення лічильників газу в тому числі безпосередньо індивідуальних.

Позивач вважає, що дії ПАТ «Дніпропетровськгаз» щодо встановлення загальнобудинкового приладу обліку замість квартирних та нарахування є незаконними та такими, що порушують ЗУ «Про захист прав споживачів», що змусило його звернутись до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 22 червня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по даній справі, ухвалено справу розглядати в порядку спрощеного провадження в судовому засіданні без повідомленням сторін.

Крім того, даною ухвалою у відповідача було витребувано акт розмежування меж балансової належності експлуатаційної відповідальності сторін відносно багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_1 та акт приймання в експлуатацію або опломбування загальнобудинкового приладу обліку природного газу змонтованого на багатоквартирному будинку за адресою АДРЕСА_1 .

Витребувані докази були додані відповідачем до відзиву на позов, який надійшов до суду 21 липня 2023 року.

Представник відповідача, ОСОБА_2 у відзиві на позов просила відмовити у його задоволенні .

В обґрунтування відзиву представник відповідача послалась на те, що зі змісту позовних вимог зокрема неможливо встановити яким саме способом, передбаченим ст. 16 ЦК України чи будь-яким іншим законом або договором, позивач просить суд захистити свої цивільні права та інтереси. Вимоги, заявлені позивачем не відповідають способам захисту судом цивільних прав та інтересів, передбачених ст. 16 ЦК України, та, більш того, суперечать нормам законодавства, зокрема, тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загально будинкового вузла обліку, затвердженого постановою КМУ від 16.05.2002 №620 (в редакції постанови КМУ від 27.01.2016р., далі Положення №620) та Кодексу газорозподільних систем, затвердженого Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року №2494. Посилань на інші нормативно-правові акти, які б регулювали правовідносини у сфері обліку природного газу та в яких було б передбачено обрані позивачами способи захисту в позовній заяві також відсутні.

Перша позовна вимога: «Визнати незаконними дії АТ «Дніпропетровськгаз» щодо монтажу загальнобудинкового вузла обліку природного газу на фасадному газопроводі зовнішньої стіни будинку за адресою АДРЕСА_1 , з метою комерційного обліку природного газу» на думку відповідача є такою, що не підлягає задоволенню з огляду на пропуск позивачем строку позовної давності для звернення до суду з метою захисту свого нібито порушеного права, про що відповідач у справі надає суду відповідну заяву про застосування позовної давності, яка додана до відзиву.

Представник відповідача підкреслює, що ані попередня, ані чинна редакція Закону №3533-УІ не кваліфікує дії Оператора ГРМ з встановлення загальнобудинкового лічильника газу, як протиправні, або такі, що суперечать вимогам даного Закону. Навпаки, у відповідності до Кодексу ГРС та Закону №3533-УІ, разом із встановленням загально будинкового вузла обліку, усі споживачі цього будинку вважаються забезпеченими комерційним обліком газу. Заявлені позовні вимоги про зобов`язання АТ «Дніпропетровськгаз» за власні кошти встановити індивідуальний комерційний вузол обліку природного газу за адресою позивача є такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства.

На виконання вимог постанови НКРЕКП від 24.03.2016 № 391, за рахунок відповідача за адресою: АДРЕСА_2 , встановлено загальнобудинковий вузол обліку природного газу за проектом, розробленим ТОВ «Дніпрогазпроект». Вказаний лічильник газу введено в експлуатацію 28.02.2017 року що підтверджується актом № 371 приймання в експлуатацію об`єктів системи газопостачання, а отже він є належним приладом обліку, встановленим з дотриманням норм чинного законодавства, що регулює встановлення та використання загальнобудинкового ВОГ. А тому повторне встановлення індивідуального лічильника за кошти відповідача призведе до нівелювання критерію державної політики стосовно економічної доцільності діяльності операторів газорозподільної мережі, спрямованої на встановлення лічильників газу та подальшого здійснення комерційного обліку природного газу.

Таким чином, на думку відповідача, ухвалення судом рішення про зобов`язання АТ «Дніпропетровськгаз» за свій рахунок встановити позивачу індивідуальний лічильник природного газу, враховуючи, що його квартира на момент звернення до суду вважалась (і вважається станом на сьогоднішній день) такою, що забезпечена комерційним вузлом обліку газу, призведе до ситуації, в якій АТ «Дніпропетровськгаз», як Оператор ГРС, зобов`язаний буде за власні кошти обладнувати квартиру позивача, додатково і індивідуальним лічильником газу. У зв`язку з викладеним відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

31.07.2023 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив від позивача ОСОБА_1 в якій він звертає увагу суду на те, що власником квартири АДРЕСА_3 він став 10.12.2019 року відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Морозюком В.О.

Позивач є споживачем природного газу, а АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» - Оператором ГРМ, виконавцем комунальної послуги, спрямованої на задоволення потреби фізичної особи у забезпеченні газопостачанням.

На підставі Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 року № 2500 між позивачем та АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» був укладений публічний типовий договір з постачання природного газу споживачу.

Цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.

Позивач звертає увагу суду на те, що приєднався до вказаного Типового договору, оскільки щомісячно споживав природний газ та щомісячно сплачує рахунки за спожитий природний газ це підтверджується квитанціями, які він долучив до позовної заяви. Однак, відповідач у своєму відзиві чомусь зробив висновок, що дані квитанції долучені позивачем, як доказ оплати послуг розподілу природного газу, на що звертав увагу суду.

Мати позивача ОСОБА_3 як попередній власник спірної квартири до своєї смерті, а потім вже сам позивач як спадкоємець сплачували за газопостачання за встановленими тарифами, в яких були передбачені витрати на встановлення лічильників газу, у тому числі безпосередньо індивідуальних, то відповідач АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз», зобов`язаний надавати послуги, які оплачені позивачем, та відповідно до частини першої статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» зобов`язаний забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах, у яких газ використовується тільки для приготування їжі.

Встановлення загальнобудинкового вузла обліку газу для побутових споживачів природного газу, які проживають у будинку АДРЕСА_2 , в процесі споживання газу не відображає фактичного споживання газу кожним споживачем багатоквартирного будинку окремо, що породжує нарахування сум за споживання об`єму газу, який насправді мною не використовувався.

З приводу пропуску строку позовної давності для звернення до суду, яку просив застосувати у своїй заяві відповідач, позивач зазначає, що відповідно до Акту № 371 приймання в експлуатацію об`єктів системи газопостачання від 28.02.2017 року, даний Акт підписаний АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» в односторонньому порядку та не містить підписів співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 , а тому не може бути підтвердженням, що позивач дізнався про порушення свого права саме 28.02.2017 року. Крім того позивач звертає увагу на те, що власником спірної квартири він став лише у 2019 році і про порушення відповідачем своїх прав дізнався лише після отримання відповіді АТ «Дніпропетровськгаз» від 02.05.2023 року №490 Лв-9072-0523, копію якої додав до позовної заяви, а тому строк позовної давності не пропустив.

Суд, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

З листа РГК «Дніпропетровськгаз» №490-Лв-9072-0523 від 02.05.2023 р. вбачається, що в будинку АДРЕСА_2 був змонтований та прийнятий в експлуатацію загальнобудинковий вузол обліку природного газу /а.с.8/.

Відповідно до цього ж листа вбачається, що позивач звернувся до АТ «Дніпропетровськгаз» з інформаційним запитом про надання інформації щодо можливості встановлення по об`єкту побутового споживача ОСОБА_1 індивідуального лічильника, на що йому було відмовлено /а.с.8/.

Згідно із наданого відповідачем Актом №371 приймання в експлуатацію об`єктів системи газопостачання від 28.02.2017 р. за адресою: АДРЕСА_2 , був встановлений загальн будинковий вузол обліку газу G16. Дата закінчення будівельно-монтажних робіт: 06.02.2017 р. В гарфі «Вважати прийнятим в експлуатацію» зазначено «з 28 лютого 2017 р.». Даний Акт підписаний представниками АТ «Дніпропетровськгаз» та не має підписів співвласників багатоквартирного будинку. /а.с.35/

Велика Палата Верховного Суду з приводу правомірності встановлення загальнобудинкового лічильника зазначає наступне.

Відповідно до пункту 33 частини пертої статті 1 Закону України від 09 квітня 2015 року №329-УІІІ «Про ринок природного газу» ринок природного газу - сукупність правовідносин, що виникають у процесі купівлі-продажу, постачання природного газу, а також надання послуг з його транспортування, розподілу, зберігання (закачування, відбору), послуг установки LNG (зріджений природний газ).

Ця система правовідносин може бути представлена як сукупність договорів різного виду, які укладаються суб`єктами ринку природного газу. Права та обов`язки суб`єктів ринку природного газу як сторін відповідних договорів визначаються безпосередньо зазначеним Законом.

Серед споживачів окреме місце займають побутові споживачі - фізичні особи, які придбавають природний газ з метою використання для власних побутових потреб, у тому числі для приготування їжі, підігріву води та опалення своїх жилих приміщень, що не включає професійну та комерційну діяльність (п.23 ч.1 ст.1 Закону України «Про ринок природного газу»).

Серед принципів функціонування ринку природного газу п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про ринок природного газу» першочергово визначає забезпечення високого рівня захисту прав та інтересів споживачів природного газу, у тому числі забезпечення першочергового інтересу безпеки постачання природного газу, зокрема шляхом диверсифікації джерел надходження природного газу.

Серед прав споживача передбачено право на отримання природного газу належної якості та кількості, фізико-хімічні показники якого відповідають встановленим нормам, відповідно до умов укладених договорів, крім випадків припинення (обмеження) постачання природного газу відповідно до вимог законодавства та умов договорів, а також безоплатне отримання інформації про обсяги та інші показники власного споживання природного газу (пункти 4,5 частини першої статті 13 Закону України «Про ринок природного газу»). Аналогічні права визначені у типовому договорі постачання природного газу споживачам, затвердженому постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2500 (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за № 1386/27831).

3 метою отримання та реєстрації достовірної інформації про обсяги і якість природного газу під час його транспортування, розподілу, постачання, зберігання та споживання здійснюється приладовий облік природного газу (ч.1 ст.18 Закону України «Про ринок природного газу»).

За ч.4 ст.18 Закону України «Про ринок природного газу» держава заохочує впровадження новітніх систем, у тому числі апаратних засобів, обліку природного газу, зокрема тих, що забезпечують можливість споживача активно управляти власним споживанням.

Таким чином, приладовий облік споживання природного газу розглядається з позицій забезпечення державних гарантій прав споживачів, у тому числі побутових споживачів природного газу.

Правові, економічні та організаційні засади забезпечення всіх категорій споживачів вузлами обліку природного газу з метою запровадження повного комерційного (приладового) обліку природного газу визначені Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».

Стаття 2 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» в редакції від 10 жовтня 2015 року визначає, що постачання природного газу здійснюється за умови його комерційного обліку, зокрема, для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, у яких природний газ використовується: комплексно, у тому числі для опалення, - з 1 січня 2012 року; для підігріву води та приготування їжі - з 1 січня 2016 року; тільки для приготування їжі - з 1 січня 2018 року.

Тобто після зазначених дат постачання цим категоріям споживачів мало здійснюватися за умови комерційного обліку лічильниками газу, до їх настання - незалежно від наявності газових лічильників.

Відповідно до приписів частини другої статті 2 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» в редакції від 20 січня 2018 року загальнобудинковий лічильник газу може бути встановлений лише за згодою співвласників багатоквартирного будинку в порядку, визначеному статтею 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку».

До 20 січня 2018 року питання встановлення загальнобудинкового приладу обліку природного газу не було врегульоване на рівні закону, а регламентувалося підзаконними нормативно-правовими актами.

Приписами абзаців третього-п`ятого п.4 Тимчасового положення у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 27 січня 2016 року № 461 передбачено, що:

- ініціювати встановлення будинкового вузла обліку на багатоквартирний будинок, групу багатоквартирних будинків, групу споживачів можуть як власник /власники) такого будинку (таких будинків) (квартир), так і оператор газорозподільної системи;

- встановлення будинкового вузла обліку здійснюється згідно з Кодексом газорозподільних систем. Встановлення будинкового вузла обліку, в тому числі витрати на проектування, монтаж, здійснюється за кошти сторони, яка ініціювала встановлення такого вузла обліку;

- власник (власники) будинку (будинків) (квартир), особа, відповідальна за експлуатацію будинку (будинків) (далі - експлуатаційна організація), балансоутримувач будинку (будинків) тощо та оператор газорозподільної системи зобов`язані врегулювати між собою договірні відносини щодо зняття показань будинкового вузла обліку та лічильників газу, установлених у квартирі (далі - квартирні лічильники газу) (за їх наявності), а також забезпечення можливості проведення монтажу, збереження та здійснення експлуатації будинкового вузла обліку. У разі неврегулювання зазначених питань газопостачання такому будинку, групі будинків, групі споживачів може бути припинено відповідно до законодавства.

Відповідно до п.1 глави 5 розділу IX Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2494, за ініціативи балансоутримувача (управителя) або оператора газорозподільної системи та за їх рахунок у багатоквартирному будинку (гуртожитку) або на групу будинків (гуртожитків), мешканні яких у повному обсязі чи частково розраховуються за нормами споживання, або для цілей складання загального балансу споживання природного газу може бути організований та встановлений загальнобудинковий вузол обліку природного газу. Балансоутримувач (управитель) не може відмовити оператору газорозподільної системи в організації та встановленні загальнобудинкового вузла обліку природного газу, якщо ці заходи здійснюються за рахунок Оператора ГРМ.

З наведених положень вбачається, що до 20 січня 2018 року оператор газорозподільної системи мав право встановити загальнобудинковий лічильник природного газу, врегулювавши з власником (власниками) будинку, експлуатаційною організацією, балансоутримувачем будинку (будинків) тощо договірні відносини щодо зняття показань будинкового вузла обліку, а також забезпечити можливості проведення монтажу, збереження та здійснення експлуатації будинкового вузла обліку.

Отже для встановлення загальнобудинкового лічильнику природного газу оператор газорозподільної системи не міг діяти в односторонньому порядку оскільки повинен був в договірному порядку врегулювати з власником (власниками) будинку, експлуатаційною організацією, балансоутримувачем будинку (будинків) тощо договірні відносини щодо зняття показань будинкового вузла обліку.

Також, відповідно до п.6 частини першої статті 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, становить частину спільного майна багатоквартирного будинку.

У свою чергу, таке майно є спільною сумісною власністю власників квартир та нежитлових приміщень будинку (частина друга статті 382 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), частина перша статті 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»).

Таким чином, будь-яке втручання у належні до багатоквартирного будинку інженерні мережі (незалежно від місця їх розташування - всередині чи за межами будинку) є діями, які вчиняються щодо майна, належного співвласникам такого будинку на праві спільної сумісної власності.

Встановлення загальнобудинкового приладу обліку газу не є винятком з цього загального висновку, адже здійснюється з безпосереднім втручанням в інженерні мережі будинку, а сам прилад обліку, будучи приєднаним до мереж будинку, стає невід`ємною складовою частиною останніх, перестає існувати як окрема річ і бути об`єктом права власності оператора газорозподільної системи. Об`єкт же права власності співвласників багатоквартирного будинку зазнає фізичних змін. За відсутності згоди співвласників такі зміни можуть кваліфікуватися або як правопорушення, або як допустиме обмеження права власності.

Разом з тим відповідно до однозначних приписів частини сьомої статті 319 та частини другої статті 321 ЦК України обмеження права власності можуть бути запроваджені виключно законом.

Тобто з урахуванням положень абзацу другого частини другої статті 4 ЦК України такі обмеження можуть бути встановлені виключно нормативно-правовим актом, що має юридичну силу закону України. Зазначене кореспондується із приписами п.7 частини першої статті 92 Конституції України, відповідно до яких правовий режим власності визначається виключно законами України.

Відтак Велика Палата Верховного Суду вважає, що до та після 20 січня 2018 року першочергово слід враховувати, що втручатися у газові мережі, що складають спільне майно багатоквартирного будинку, можна лише за згодою власників такого майна, яка мала бути надана в порядку, визначеному статтею 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» (якщо в такому будинку створене об`єднання співвласників - у порядку статті 10 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку»). У свою чергу, будь-які підзаконні нормативно-правові акти не могли встановлювати інший порядок вирішення цього питання і тим більше надавати оператору газорозподільної системи право в односторонньому порядку втручатися в газові мережі багатоквартирного будинку для встановлення загальнобудинкового лічильника.

Таким чином, слід вважати, що оператор газорозподільної системи, який в односторонньому порядку встановив для багатоквартирного будинку загальнобудинковий лічильник природного газу, як до 20 січня 2018 року, так і після цієї дати діяв з порушенням вимог законодавства.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що у питанні правомірності встановлення загальнобудинкового лічильника газу можна виокремити такі режими регулювання: - до 20 січня 2018 року за письмовою згодою споживачів відповідно до Тимчасового положення (у редакції постанови КМУ від 16 травня 2002 року, №620) та ЗУ «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», а також за умови укладення договору щодо зняття показань з будинкового вузла обліку та квартирних лічильників газу з власником (власниками)будинку (будинків) (квартир), експлуатаційною організацією, балансоутримувачем будинку (будинків) тощо; - з січня 2018 року загально будинковий лічильник газу може бути встановлений лише за згодою співвласників багатоквартирного будинку відповідно до чинної редакції ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».

Дана правова позиція викладена у Постанові Великої Палати Верховного Суду України від 26 жовтня 2021 року по справі №212/5836/17, провадження №14-11цс21.

Таким чином, вимога ОСОБА_1 про визнання незаконними дій відповідача, щодо втановлення на фасадному газопроводі багатоквартирного будинку вузла обліку природного газу, підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання в частині вимог позивача, про зобов`язання АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» здійснити перерахунок об`ємів споживання природного газу по квартирі позивача, з листопада 2020 року відповідно до норм споживання природного газу, затверджених Постановою КМУ № 143 від 27.02.2019 року, суд виходить з наступного.

Положеннями Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» встановлено систему стимулів та гарантій запровадження повного комерційного (приладового) обліку та здійснення контролю за використанням ресурсів природного газу.

З прийняттям цього Закону внесено зміни до Закону України від 08 липня 2010 року № 2467-VI «Про засади функціонування ринку природного газу»(який втратив чинність 01 жовтня 2015 року з прийняттям Закону «Про ринок природного газу»), відповідно до яких відпуск природного газу споживачам здійснюється за умови наявності вузла обліку природного газу. При цьому населення у разі відсутності приладів обліку природного газу споживає газ за нормами, встановленими законодавством, до строків, передбачених у частині першій статті 2 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».

Однак як норми Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», так і норми Закону України «Про ринок природного газу» не ставлять у залежність визначення обсягу споживання населенням природного газу від наявності чи відсутності загальнобудинкового лічильника газу.

Закон України від 21 грудня 2017 року № 2260-VIII «Про внесення змін до Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» щодо порядку встановлення лічильників споживачам природного газу» змінив строк постачання природного газу, яке здійснюється за умови його комерційного обліку в частині населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, у яких природний газ використовується тільки для приготування їжі, - з 1 січня 2021 року. Ці зміни набули чинності 20 січня 2018 року.

Отже, з 1 січня 2018 року почало діяти правило про облік до моменту встановлення лічильників газу за нормами споживання, визначеними Кабінетом Міністрів України. Це положення не пов`язується з наявністю загальнобудинкового лічильника газу.

Таким чином, законодавчими актами передбачено лише два механізми обчислення обсягу спожитого газу:

- за даними лічильників газу;

- за встановленими Кабінетом Міністрів України нормами споживання.

Відповідно до абзацу сьомого пункту 3 глави 4 розділу IX Кодексу газорозподільних систем, якщо побутовий споживач, який не забезпечений лічильником природного газу (індивідуальним або загальнобудинковим), відмовляється від його встановлення за рахунок оператора ГРМ (що підтверджується актом про порушення, складеним відповідно до вимог глави 5 розділу XI цього Кодексу), фактичний об`єм спожитого (розподіленого/поставленого) природного газу (алокація) по побутовому споживачу за відповідний календарний місяць визначається за граничними об`ємами споживання природного газу населенням, визначеними у додатку 10 до цього Кодексу.

Тому для застосування такої санкції, як визначення фактичного об`єму спожитого (розподіленого/поставленого) природного газу за граничними об`ємами споживання природного газу населенням, має бути встановлений факт відмови споживача, який не забезпечений лічильником природного газу (індивідуальним або загальнобудинковим), від його встановлення за рахунок оператора ГРМ.

Таким чином, у разі не встановлення населенню у строки, зазначені у частині першій статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу»,лічильників газу з вини суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу (до 01 січня 2021 року) на відповідній території, припинення розподілу природного газу таким споживачам забороняється, а його облік до моменту встановлення лічильників газу здійснюється за нормами споживання, визначеними Кабінетом Міністрів України. У спірний період вказані норми встановлювались, з 01травня 2017 року і до 07 лютого 2019 року відповідно до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 23 березня 2016 року № 203 «Про норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників»; 08 лютого 2019 року і до 06 березня 2019 року відповідно до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 30 січня 2019 року № 63 «Деякі питання споживання природного газу побутовими споживачами»; з 07 березня 2019 року (і до затвердження нових норм)відповідно до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27 лютого 2019 року № 143 «Питання споживання природного газу».

Зазначена правова позиція також сформована Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.10.2021 року справа № 212/5836/17, провадження № 14-11цс21.

Оскільки з наданих відповідачем письмових доказів встановлено, що загальнобудинковий вузол обліку газу, встановлений у будинку АДРЕСА_2 було введено в експлуатацію з 28 лютого 2017 року, отже саме з цієї дати розпочалось нарахування позивачам об`ємів спожитого природного газу згідно показань загальнобудинкового прибору обліку газу.

Отже, підлягають також задоволенню позовні вимоги в частині визнання незаконним встановлений відповідачем режим нарахування об`ємів спожитого природного газу згідно показань загальнобудинкового прибору обліку газу позивачам та зобов`язання відповідача з листопада 2020 року поновити позивачу режим нарахування природного газу відповідно до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників.

Щодо заяви АТ «Дніпропетровськгаз» про застосування до вищеописаних позовних вимог строків позовної давності, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

В обґрунтування заяви про застосування строку позовної давності відповідач надав Акт №371 приймання в експлуатацію об`єктів системи газопостачання від 28.02.2017 р. з якого вбачається, що даний Акт підписаний представниками АТ «Дніпропетровськгаз» в односторонньому порядку, не містить підписів співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 , а тому не може бути підтвердженням того, що позивач дізнався про порушення свого права з 2017 р. /а.с.35/

Таким чином, суд приходить до висновку, що заява відповідача про застосування строків позовної давності є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» у відповідності до вимог Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», Кодексу ГРС встановити по об`єкту побутового споживача ОСОБА_1 індивідуальний комерційний вузол обліку природного газу, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», що діяв на момент виникнення спірних правовідносин, суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується тільки для приготування їжі - до 1 січня 2018 року.

Згідно глави 1 розділу 1 Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 30.09.2015 № 2494 (далі Кодекс), оператор газорозподільної системи (далі - Оператор ГРМ) суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління.

Судом встановлено, що позивач є побутовим споживачем природного газу відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про ринок природного газу», а саме споживають газ з метою приготування їжі, за об`єктами споживання квартира АДРЕСА_3 .

Розподіл природного газу побутовому споживачу ОСОБА_1 здійснює АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз», що є правонаступником ПАТ «Дніпропетровськгаз», відповідно до «Типового договору розподілу природного газу», затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) №2498 від 30.09.2015, фактом згоди приєднання до якого відповідно до п.1.3 цього Договору, був сплачений рахунок Оператора ГРМ та споживання природного газу.

Права та обов`язки споживачів чітко визначені Типовим договором постачання природного газу споживачам, а саме Розділом IV. «Ціна, порядок обліку та оплати природного газу», Розділом V. «Права та обов`язки споживача» та Розділом VІ. «Права і обов`язки постачальника». Зміст типового договору, викладений в постанові Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2500, констатує, що права та обов`язки для всіх споживачів є ідентичними.

Листом №490-Лв-9072-0523 від 02.05.2023 р. РГК «Дніпропетровськгаз» повідомив позивача ОСОБА_4 , що згідно Постанови НКРЕКП від 24.03.2016 № 391 було затверджено план розвитку газорозподільної системи ПАТ «Дніпропетровськгаз» на 2016-2025 роки та відповідною статтею витрат передбачено встановлення будинкових вузлів обліку природного газу. На виконання Закону та у відповідності до Плану розвитку за адресою: АДРЕСА_2 було встановлено загально будинковий лічильник газу. Усі квартири цього будинку вважаються забезпеченими комерційним обліком газу, як того вимагають норми Закону. Таким чином, позивачу було відмовлено у встановленні індивідуального вузлу обліку по його об`єкту споживання. /а.с.8/

Позивач стверджує, що проводив оплату газопостачання за встановленими тарифами, в яких були передбачені витрати на встановлення лічильників газу, у тому числі безпосередньо індивідуальних. Відповідачем дані твердження не спростовані.

Таким чином, відповідач зобов`язаний надавати послуги, які оплачені позивачем та відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», зобов`язаний забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах, в яких газ використовується тільки для приготування їжі - до 1 січня 2018 року, згідно до закону, що діяв на момент виникнення спірних правовідносин.

Однак, посилання відповідача на те, що НКРЕКП було затверджено розрахунок доцільності встановлення загальнобудинкових ВОГ згідно Плану розвитку газорозподільної системи ПАТ «Дніпропетровськгаз» на 2016-2025 роки, суд вважає таким, що не звільняє його від обов`язку встановити індивідуальний лічильник позивачу. При цьому, суд виходить з того, що позивач виконував обов`язок щодо сплати отриманих послуг, а ст. 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», який має вищу юридичну силу, чим рішення НКРЕКП, зобов`язує відповідача забезпечити встановлення лічильника газу для населення, що проживає у квартирі в якій газ використовується тільки для приготування їжі - до 1 січня 2018 року, згідно закону, що діяв на момент виникнення спірних правовідносин.

Також суд приймає до уваги, що відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про захист прав споживачів» держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення та ст. 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», згідно якої державна політика у сфері житлово-комунальних послуг базується на таких принципах: забезпечення раціонального використання наявних ресурсів та сталого розвитку населених пунктів; створення та підтримання конкурентного середовища при виробленні та наданні житлово-комунальних послуг, забезпечення контролю у сфері діяльності природних монополій; забезпечення функціонування підприємств, установ та організацій, що виробляють, виконують та/або надають житлово-комунальні послуги, на умовах самофінансування, досягнення рівня економічно обґрунтованих витрат на виробництво таких послуг; регулювання цін/тарифів на житлово-комунальні послуги у випадках, визначених законом, з урахуванням досягнутого рівня соціально-економічного розвитку, природних особливостей відповідного регіону та технічних можливостей; забезпечення рівних можливостей доступу до отримання мінімальних норм житлово-комунальних послуг для споживачів незалежно від соціального, майнового стану, віку споживача, місцезнаходження та форми власності юридичних осіб тощо; дотримання встановлених стандартів, нормативів, норм, порядків і правил щодо кількості та якості житлово-комунальних послуг.

З дослідженого вище листа-відповіді АТ «Дніпропетровськгаз» від 02.05.2023 року слідує, що позивач висловив волевиявлення на встановлення індивідуального лічильника газу, а тому це його волевиявлення не може бути порушеним. На переконання суду задоволення волевиявлення позивача буде відповідати зазначеній державній політиці в сфері житлово-комунальних послуг, забезпечить раціональне використання ресурсів та рівні можливості для позивачів з отримання послуги по газопостачанню.

Аналогічні висновки містяться в правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 07 листопада 2018 року по справі №214/2435/17.

При цьому, вирішуючи правову проблему, з метою забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовної практики, Велика Палата Верховного Суду зробила такі висновки.

Зі змісту статті 6 Закону № 3533-VI вбачається обов`язок встановлення відповідними суб`єктами господарювання - газорозподільними організаціями лічильників для такої категорії споживачів природного газу, як населення у вигляді приладів обліку природного газу, що дозволяють визначати обсяги споживання газу кожним окремим споживачем. При цьому таких споживачів не зобов`язано відшукувати джерела фінансування вказаних приладів та робіт, оскільки відповідне фінансування уже закладено у тариф на оплату спожитого газу.

Стаття 6 Закону № 3533-VI визначає обов`язок газорозподільної організації встановити саме квартирні прилади обліку газу в багатоквартирному будинку.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відмова відповідача встановити індивідуальний лічильник позивачу суперечить вимогам діючого дослідженого вище законодавства, порушує права позивача як споживача послуг по газопостачанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством.

З вказаної норми закону вбачається, що саме на відповідача покладений обов`язок встановлення лічильників газу, тому саме відповідач повинен вживати заходів щодо залучення інших джерел фінансування цих робіт.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо зобов`язання АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» відповідно до вимог Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу»здійснити встановлення в квартирі індивідуального комерційного вузла обліку природного газу побутовому споживачу, є обґрунтованими. Спосіб захисту, обраний позивачем, у цій частині позовних вимог, відповідає вимогам ст. 16 ч. 2 п.1 ЦК України, якою передбачено, що одним із способів захисту права, є визнання права.

Необхідно зазначити, що згідно п.п. 3,4 ч.1 ст.21 Закону України «Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо виконавець послуги нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами, порушується принцип рівності сторін договору.

Отже, встановлення загальнобудинкового вузла обліку газу для побутових споживачів природного газу, які проживають у будинку АДРЕСА_2 , в процесі споживання газу не відображає фактичного споживання газу кожним споживачем багатоквартирного будинку окремо, що породжує нарахування сум за споживання об`єму газу, який насправді не використовувався споживачем.

Щодо питання за чий рахунок повинно проводитися фінансування робіт з оснащення лічильником газу, суд вважає за необхідне керуватися частиною першою статті 3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», згідно з якою фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством.

Саме на відповідача АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» покладений обов`язок встановлення лічильника газу, лише він повинен вживати заходів щодо залучення інших джерел фінансування цих робіт і покладання такого обов`язку на споживачів є неправомірним.

Вказаний правовий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у справі № 755/18006/15-ц від 04 липня 2018 року.

Оскільки позивач сплачував за газопостачання за встановленими тарифами, в яких були передбачені витрати на встановлення лічильників газу, у тому числі безпосередньо індивідуальних, суд приходить до висновку, що відповідач зобов`язаний надавати послуги, які оплачені позивачами, та відповідно до частини першої статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах, у яких газ використовується тільки для приготування їжі.

При визначенні строків за які відповідачу необхідно встановити в квартирі позивача індивідуальний лічильник необхідно керуватися Законом України «Про забезпечення комерційного обліку газу» щодо встановлення споживачам індивідуальних лічильників природного газу, у якому зокрема, передбачено встановлення індивідуального лічильника споживачам, у квартирах та приватних будинках, у яких природний газ використовується тільки для приготування їжі, до 01 січня 2024 року.

Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а у разі відмови в позові - на позивача.

Оскільки позивач на підставі ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», звільнені від сплати судового збору, виходячи з результату вирішення спору, з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 3220,80 грн. за три вимоги немайнового характеру, виходячи з дати звернення позивачем до суду з позовом.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 5, 12, 141, 209, 263-268, 279ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз про визнання незаконними дій щодо монтажу загально будинкового вузла обліку природного газу, зобов`язання здійснити перерахунок об`ємів споживання природного газу та зобов`язання за власні кошти встановити по об`єкту побутового споживача індивідуальний комерційний вузол обліку природного газу - задовольнити.

Визнати незаконними дії Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» щодо монтажу загально будинкового вузла обліку природного газу на фасадному газопроводі зовнішньої стіни будинку АДРЕСА_1 , з метою комерційного обліку та нарахування за ним об`ємів природного газу.

Визнати незаконним встановлений Акціонерним товариством «Оператор газорозподільної системи» «Дніпропетровськгаз» режим нарахування об`ємів спожитого природного газу згідно показань загальнобудинкового прибору обліку газу споживачу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) та поновити з листопада 2020 року вказаному споживачу режим нарахування природного газу у разі відсутності лічильника газу, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 143 від 27 лютого 2019 року.

Зобов`язати Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» (юридична адреса: м. Дніпро, вулиця Шевченка, будинок 2, ) в строк до 01 січня 2024 року за власний рахунок здійснити встановлення у квартирі ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) індивідуальний газовий лічильник, як побутовому споживачу.

Стягнути з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» (юридична адреса: м. Дніпро, вулиця Шевченка, будинок 2, ) на користь держави судовий збір у розмірі 3220 ( три тисячі двісті двадцять) грн. 80 коп.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Суддя Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області В.В. КУЧМА