печерський районний суд міста києва
Справа № 757/358/23-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2023 року Печерський районний суд м. Києва

у складі головуючого судді Головко Ю. Г.,

за участю секретаря судових засідань Солонухи Д. Л.,

представника позивача ОСОБА_5,

представника відповідача Олейнік Н. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства КБ «ПриватБанк», третя особа: Дніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про скасування арешту майна, -

В С Т А Н О В И В :

У січні 2023 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 в інтересах своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «ПриватБанк», третя особа: Дніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про скасування арешту майна.

В обґрунтування позовних вимог вказувала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , її колишній чоловік, з яким вони мають спільну дитину, після смерті якого відкрилася спадщина на все належне йому за життя майно. Єдиною спадкоємицею ОСОБА_3 є його неповнолітня донька ОСОБА_2 . Разом з тим, звернувшись до державного нотаріуса Десятої київської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 , нотаріусом було сформовано витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, яким відображено інформацію про накладені арешти на все нерухоме майно ОСОБА_3 в рамках виконавчих проваджень.

Після звернення до Дніпровського РВ ДВС у м. Києві, позивачці стало відомо про те, що у них на виконанні перебувало виконавче провадження № 52532801 з примусового виконання листа №755/16211/14-ц від 24.12.2014 виданого Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором у сумі 28055,60 грн на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». 04.10.2016 державним виконавцем для забезпечення виконання рішення було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошено про заборону його відчуження. На підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», постановою від 29.12.2016 виконавчий документ повернуто стягувачу, тобто ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Крім того, у Дніпровському РВ ДВС у м. Києві перебувало виконавче провадження №53256015 з примусового виконання виконавчого листа №755/112867/16 від 21.12.2016 виданого Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання доньки ОСОБА_2 16.08.2017 державним виконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника, оскільки заборгованість по аліментам перевищувала 3 місяці.

Оскільки виконавчий документ від ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» повторно на виконання не надходив, строки для повторного пред`явлення виконавчого листа сплинули, а накладення арешту на все нерухоме майно обмежує законні права неповнолітньої доньки як спадкоємиці, остання звернулася до суду за захистом її майнових прав.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 01.02.2023 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

У судовому засіданні представник позивача вимоги позовної заяви підтримав у повному обсязі, просив задовольнити з викладених і ній обставин.

У судовому засіданні представник відповідача проти задоволення вимог позовної заяви заперечував, відзив на позовну заяву не подав.

У судове засідання представник третьої особи не з`явився, про час, день та місце проведення підготовчого засідання повідомлений належним чином, до суду направив лист з поясненнями по суті позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

28.09.2007 між ОСОБА_1 (дівоче прізвище ОСОБА_1 ) та ОСОБА_3 було укладено шлюб, ІНФОРМАЦІЯ_2 у вищезазначеному шлюбі народилася донька ОСОБА_2

22.11.2016 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було розірвано рішенням Дніпровського районного суду м. Києва.

12.10.2016 ухвалено рішення Дніпровською районного суду м. Києва про стягнення аліментів з ОСОБА_3 на утримання дитини ОСОБА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 . Єдиною спадкоємицею ОСОБА_3 є його неповнолітня донька ОСОБА_2 .

Разом з тим, звернувшись до державного нотаріуса Десятої київської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 , нотаріусом було сформовано витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, яким відображено інформацію про накладені арешти на все нерухоме майно ОСОБА_3 в рамках виконавчого провадження.

Після звернення до Дніпровського РВ ДВС у м. Києві, стало відомо про те, що у них на виконанні перебувало виконавче провадження №52532801 з примусового виконання листа №755/16211/14-ц від 24.12.2014 виданого Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором у сумі 28055,60 грн на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». 04.10.2016 державним виконавцем для забезпечення виконання рішення було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошено про заборону його відчуження. На підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», постановою від 29.12.2016 виконавчий документ повернуто стягувачу, тобто ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Крім того у Дніпровського РВ ДВС у м. Києві перебувало виконавче провадження № 53256015 з примусового виконання листа №755/12867/16-ц від 21.12.2016 виданого Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання доньки ОСОБА_2 16.08.2017 державним виконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника оскільки заборгованість по аліментам перевищувала 3 місяці.

Виконавчі провадження №52532801 та № 53256015 знищено за закінченням строків зберігання, передбачених Наказом №1829/5 від 07.06.2017 від виданого Міністерством юстиції України «Про затвердження Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями».

Проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, суд приходить переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (ч. 4 ст. 41 Конституції України).

Відповідно до ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За змістом ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до вимог ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Згідно з роз`ясненнями Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 2 постанови від 3 червня 2016 року N 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» (далі - постанова) відповідно до яких позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Отже, з позовом до суду про визнання права власності та зняття арешту з майна може звернутися власник/володілець майна, якщо він вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить йому, а не боржникові.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У відповідності до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

В силу положень ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно ст. 1268-1270 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який у встановлений шестимісячний строк подав заяву про прийняття спадщини з часу її відкриття, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 статті 1268) тобто з дня смерті спадкодавця (ч. 2 ст. 1220 ЦК України).

Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Позивачка ОСОБА_1 діє в інтересах своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_2 яка є єдиною спадкоємицею за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_3 , та подала у Десяту київську державну нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини.

Спадщиною є перехід прав та обов`язків від спадкодавця до спадкоємця.

Наявність арешту, накладеного на майно померлого ОСОБА_3 , перешкоджає неповнолітній дочці у визначений законом спосіб реалізувати своє право на оформлення спадкових прав.

Згідно ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.

Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

При цьому, строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання (п. 1 ч. 4 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно із п. 5 ч. 4 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Як убачається із матеріалів цивільної справи, постановою державного виконавця від 29.12.2016 повернуто стягувачу виконавчий лист 755/16211/14-ц від 24.12.2014 про стягнення із ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» 28055,60 гривень заборгованості за кредитним договором.

Таким чином, строк пред`явлення до виконання виконавчого листа перервався, та вказаний виконавчий лист міг бути пред`явлений протягом трьох років після повернення виконавчого документа стягувачу.

Проте, вказаний виконавчий лист стягувачем у виконавчу службу повторно не пред`являвся.

Беручи до уваги те, що виконавчий лист № 755/16211/14-ц від 24.12.2014 про стягнення із ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» 28055,60 гривень заборгованості за кредитним договором повернуто стягувачу згідно постанови державного виконавця 29.12.2016, а виконавчий лист №755/12867/16-ц від 21.12.2016 не підлягає виконанню у зв`язку із смертю ОСОБА_3 , оскільки неповнолітня донька ОСОБА_2 є єдиною спадкоємицею майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 та позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину, у зв`язку із наявністю накладеного обтяження у виді арешту нерухомого майна ОСОБА_3 , враховуючи те, що неповнолітня ОСОБА_2 позбавлена в інший спосіб захистити свої порушені права, окрім звернення до суду зі вказаним позовом, суд доходить висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення шляхом скасування арешту майна, що належить на праві власності ОСОБА_3 .

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 4, 5, 89,141, 264, 265,268, 352,354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства КБ «ПриватБанк», третя особа: Дніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про скасування арешту майна - задовольнити.

Скасувати арешт майна, що належить на праві власності ОСОБА_3 , накладений постановою Дніпровського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві від 04.10.2016, серія та номер: 52532801 про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження.

Скасувати арешт майна, що належить на праві власності ОСОБА_3 , накладений постановою Дніпровського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві від 16.08.2017, серія та номер: 532556015 про арешт майна.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю. Г. Головко