Дата документу 30.08.2023
Справа № 334/1728/23
Провадження № 2/334/1137/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2023 року м. Запоріжжя

Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючої: судді Телегуз С.М., за участю секретаря Міщенко А.О., розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна при розірванні шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

06.03.2023 року до суду звернувся представник: адвокат Дічко В.С. в інтересах ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна при розірванні шлюбу.

В позові посилалися на те, що 27.03.2014 року між сторонами був укладений шлюб, про що Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції видано свідоцтво серії НОМЕР_1 від 27.03.2014 року. Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12.09.2022 року (набрало законної сили 12.10.2022 року) шлюб між сторонами розірвано.

Під час перебування у шлюбі сторони планували придбати власне житло для чого накопичували кошти у національній та іноземній валюті, за взаємною домовленістю вирішили, що кошти по мірі їх надходження до сімейного бюджету будуть розміщуватись відповідачем на банківські депозити на її ім`я, оскільки позивач працював за кордоном.

Починаючи з 2018 року позивач влаштувався за кордон на роботу у ТОВ «Перший ДСК», де отримував заробітну плату, з 2021 року позивач влаштувався на роботу за сумісництвом у ТОВ «ДСК-1 ПРОЕКТ», де також отримував заробітну плату. Так, відповідно довідок про доходи та суми податків позивач отримав дохід у розмірі: за 2018 рік від ТОВ «Перший ДСК» 1346729 рублів, за 2019 рік від ТОВ «Перший ДСК» 185522 рубля, за 2020 рік від ТОВ «Перший ДСК» 2223282 рубля, за 2021 рік від ТОВ «ДСК-1 ПРОЕКТ» 964920 рублів, а від ТОВ «Перший ДСК» 1660524 рубля, за 2022 рік від ТОВ «ДСК-1 ПРОЕКТ» 723076 рублів, а від ТОВ «Перший ДСК» 741281 рубль, а загалом за цей період 7845334 рубля, що еквівалентно приблизно 110000 доларів США.

До квітня 2020 року позивач привозив зароблені кошти до сімейного бюджету особисто, а з квітня 2020 року позивач також почав переводити зароблені кошти через банківські переводи та за допомогою сервісу міжнародних грошових переказів «Western Union» на адресу відповідача.

Зокрема, в період з 12.04.2020 року по 04.09.2022 року позивач зробив наступні перекази коштів на банківські рахунки відповідача: 12.04.2020 450 рублів РФ, 13.04.2020 3000 рублів РФ, 16.04.2020 30000 рублів РФ, 30.04.2020 25000 рублів РФ, 16.05.2020 400 доларів США, 29.05.2020 400 доларів США, 11.06.2020 1400 доларів США, 16.07.2020 800 доларів США, 11.08.2020 150 доларів США, 17.08.2020 500 доларів США, 31.08.2020 500 доларів США, 16.09.2020 250 доларів США, 17.09.2020 150 доларів США, 01.10.2020 400 доларів США, 16.10.2020 400 доларів США, 31.10.2020 400 доларів США, 13.11.2020 400 доларів США, 01.12.2020 400 доларів США, 15.12.2020 400 доларів США, 28.12.2020 400 доларів США, 18.01.2021 400 доларів США, 03.02.2021 400 доларів США, 16.02.2021 400 доларів США, 11.03.2021 400 доларів США, 15.03.2021 400 доларів США, 29.03.2021 350 доларів США, 02.04.2021 100 доларів США, 08.04.2021 50 доларів США, 15.04.2021 900 доларів США, 29.04.2021 700 доларів США, 14.05.2021 1000 доларів США, 17.05.2021 100 доларів США, 29.05.2021 400 доларів США, 23.06.2021 1200 доларів США, 01.07.2021 400 доларів США, 10.07.2021 10 доларів США, 12.07.2021 2000 доларів США, 13.07.2021 1000 доларів США, 15.07.2021 1200 доларів США, 23.07.2021 450 доларів США, 12.08.2021 250 доларів США, 14.08.2021 100 доларів США, 19.08.2021 740 доларів США, 27.08.2021 30 доларів США, 30.08.2021 600 доларів США, 15.09.2021 300 доларів США, 17.09.2021 200 доларів США, 24.09.2021 400 доларів США, 29.09.2021 300 доларів США, 01.10.2021 200 доларів США, 11.10.2021 500 доларів США, 18.10.2021 100 доларів США, 26.10.2021 450 доларів США, 29.10.2021 850 доларів США, 30.11.2021 200 доларів США, 01.12.2021 200 доларів США, 07.12.2021 200 доларів США, 15.12.2021 400 доларів США, 19.12.2021 400 доларів США, 31.01.2022 400 доларів США, 07.02.2022 400 доларів США, 17.02.2022 700 доларів США, 24.02.2022 1000 рублів РФ, 24.02.2022 34000 рублів РФ, 26.02.2022 40000 рублів РФ, 27.02.2022 20000 рублів РФ, 27.02.2022 25000 рублів РФ, 31.08.2022 18816 гривень, 04.09.2022 18816 гривень, а загалом 27130 доларів США, 178450 рублів (еквівалент 2380 доларів США), 37632 гривні (еквівалент 1000 доларів США).

Коли позивач повертався з-за кордону додому, то він ще і особисто передавав відповідачу певні суми коштів, які були отримані ним у вигляді заробітної плати. Відповідач розміщувала вказані спільні сімейні грошові кошти на банківські гривневі та валютні депозити в банках АТ «ПУМБ», АТ КБ «Приватбанк», АТ «Ощадбанк», АТ «Укрсиббанк», а також в інших банках. Тобто, щонайменша сума грошових коштів, які розміщувались за час перебування у шлюбі, відповідачем на банківських депозитах складає у еквіваленті 30510 доларів США, що в гривневому еквіваленті на день подання позовної заяви становить 1115707,90 грн.

У свою чергу, відповідач до травня 2021 року перебувала у відпустці для догляду за дитиною, з травня 2021 року по січень 2022 року працювала у ТОВ «Проектний інститут «Запорізький промбудпроект», з січня 2022 року по день розірвання шлюбу працювала у ТОВ «ППІ «Гіпропром», де отримувала мінімальну заробітну плату.

У вересні 2022 року, коли позивачу стало відомо, що відповідач подала до суду на розірвання шлюбу, він одразу звернувся до неї із проханням здійснити добровільний розподіл спільного майна, а саме грошових коштів, які відкладались ними на придбання житла, однак відповідач відреагувала негативно та відмовилась добровільно розподілити спільне майно.

Крім того, у 2019 році позивач мав успадкувати за своїм родичем житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , другим спадкоємцем була тітка позивача ОСОБА_3 , між ними була досягнута домовленість, що позивач відмовився від спадкування нерухомого майна, а ОСОБА_3 після спадкування та оформлення права власності повинна була продати це житлове приміщення та половину отриманих коштів подарувати позивачу. Так, 29.11.2019 року ОСОБА_3 продала вказане житлове приміщення за 297507 грн., а половину цих коштів, а саме 148753 грн. вона за вказівкою позивача (оскільки він перебував за кордоном) передала відповідачу. Проте, при розірванні шлюбу вказані кошти відповідачем не були повернуті позивачу.

Таким чином, у відповідача знаходиться особиста приватна власність позивача, а саме грошові кошти у розмірі 148753 грн. За наявною інформацією вказані кошти також були розміщені відповідачем на банківських депозитах, а тому дати та суми розміщених нею депозитів скоріш за все будуть співпадати.

Вважають, що грошові кошти, внесені сторонами у банківську установу за договорами банківського вкладу (депозиту) за рахунок заробітної плати, пенсії чи інших доходів подружжя, незалежно від того на чиє ім`я вони внесені, відповідно ст.61 СК України є спільною сумісною власністю подружжя і частки сторін у них є рівними, тому належним способом захисту порушених прав позивача є визнання права (п.1 ч.2 ст.16 ЦК України) та примусове виконання обов`язку в натурі (п.5 ч.2 ст.16 ЦК України).

Повідомили, що понесені судові витрати становлять: 1) витрати на правничу допомогу в сумі 6000 грн.; 2) судовий збір 7066,07 грн., орієнтовний розрахунок суми судових витрат, які позивач очікує понести у зв`язку із розглядом справи складає 20000 грн.

Прохали:

1) Визнати грошові кошти у розмірі 1115707,90 грн. спільним сумісним майном ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ;

2) Виділити у власність ОСОБА_1 частину грошових коштів, що є спільною сумісною вартістю у сумі 557853,95 грн., стягнувши їх з ОСОБА_2 ;

3) Визнати грошові кошти у розмірі 148753 грн. особистим приватним майном ОСОБА_1 ;

4) Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 148753 грн.;

5) Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати.

10.03.2023 року ухвалою судді відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено до розгляду в підготовче засідання.

29.03.2023 року до суду звернулася відповідач з відзивом на позов, в якому посилалася на те, що ОСОБА_1 є спонсором країни-терориста російської федерації, так як працює на країну-терориста, тому вона відмовляється від будь-яких правових відносин з ОСОБА_1 , який також має «вид на жительство в рф». Фактичних шлюбних відносин з позивачем не має з 14.06.2017 року, шлюб між ними був формальним, позивач з березня 2020 року по березень 2021 року жив та працював у рф, вона з ним не спілкувалася, тому вважає, що сторони фактично не складають однієї сім`ї і на них не може поширюватися режим спільності майна подружжя. Також повідомила, що ОСОБА_1 з березня 2022 року по червень 2022 року не сплачував аліменти в розмірі 1/3 частини, а сплачував в розмірі 2449,53 грн. на дитину, що становить меншу суму ніж 1/3.

Прохала закрити провадження у справі згідно ст.205 ЦПК України.

03.04.2023 року до суду звернувся представник: адвокат Дічко В.С. в інтересах ОСОБА_1 з відповіддю на відзив, в якій посилалися на те, що припинення шлюбних відносин сторін у лютому-квітні 2017 року не підтверджено жодними доказами, у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначено лише обґрунтування позову. Посилання відповідача на те, що позивач ухиляється від сплати аліментів також не відповідає дійсності. Твердження відповідача про психологічне та фізичне насилля не відповідають дійсності та не мають жодного відношення до предмету судового розгляду.

Позовну заяву підтримали в повному обсязі.

04.04.2023 року до суду звернувся представник: адвокат Дічко В.С. в інтересах ОСОБА_1 з заявою про забезпечення позову.

06.04.2023 року ухвалою суду заяву про забезпечення позову задоволено, накладено арешт на грошові кошти, що розміщені/знаходяться на: 1) депозитному рахунку IВАN НОМЕР_2 у валюті «долар США», відкритому ОСОБА_2 в АТ «ПУМБ»; 2) поточному рахунку IВАN НОМЕР_3 у валюті «долар США», відкритому ОСОБА_2 в АТ «ПУМБ».

27.04.2023 року до суду звернулася відповідач з відзивом на позов, в якому посилалася на те, що вона є юридично не обізнаною, тому уклала договір з адвокатом для підготовки правової позиції. Дійсно, позивач отримував заробітну плату та офіційно працевлаштований в організаціях: ООО «ДСК-1 ПРОЕКТ» на пів ставки та ООО «Первый ДСК» на пів ставки, його робота була пов`язана з відрядженням до іншої держави. В свою чергу, відповідач повністю взяла на себе обов`язки по утриманню сім`ї. Окрім того, в зв`язку з тим, що власного житла сторони не мали, то відповідач була вимушена винаймати квартиру та сплачувати обов`язкові орендні та комунальні платежі. Окрім того, для підтримання нормального життя відповідач особисто купляла харчі, відпочинок, одяг та різне приладдя для нормального життя. Зазначаючи, що усі вислані грошові кошти мали бути розміщені на депозитних рахунках відповідача, позивач зазначає відверту неправду. Звертають увагу, що єдиний депозитний рахунок, який було відкрито відповідачем у АТ ПУМБ 29.03.2021 року. Жодних доказів, які б підтвердили доводи позивача про якусь домовленість між сторонами з приводу накопичення грошових коштів саме на депозитних рахунках ніколи не йшлось. Позивачем не надано жодних документів, де було б зафіксовано угоду між сторонами щодо розміщення коштів на депозитних рахунках, інші документи, з яких можна було б встановити цільове спрямування таких коштів. Зокрема, у наданих квитанціях про пересилання коштів в призначенні платежу не вказано, що вони для цілей депозиту, а отже є такими, що пересилалися для потреб родини в цілому.

Окрім того, звертають увагу, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі до вересня 2022 року, увесь цей час до моменту розлучення сторони були однією сім`єю з усіма правами та обов`язками сім`ї, зокрема матеріального забезпечення сім`ї. Також, відповідач знаходилась у декретній відпустці по догляду за дитиною, а отже не отримувала належного заробітку для утримання себе та дітей, у зв`язку з чим для нормального життя відповідач витрачала певні грошові суми, які були необхідними та більш того узгодженими з позивачем.

Проте, позивач заявляючи вимогу про поділ грошових коштів, які надавалися ним, залишає поза увагою той факт, що вони використовувалися в т.ч. для утримання дітей, а тому є такими, що використовувалися саме у потребах родини, а тому не можуть підлягати їх поділу. Вимога позивача поділити кошти, що були використані в інтересах родини у минулих періодах, є покладенням необґрунтованого обов`язку на відповідача самостійно утримувати родину.

Так, витрати на оренду квартири, де проживала відповідач з дітьми складали 4000 грн. на місяць, без урахування вартості комунальних послуг. Відповідач надає суду численні квитанції, які сплачувались на купівлю харчів, ліків, одягу, дитячого устаткування, велосипеду, комп`ютеру, пральної машини, та інших необхідних речей, які купувались для сім`ї за узгодженням з позивачем. Окрім того, відповідач разом з дітьми у червні 2021 року і у липні-серпні 2020 року їздила за погодженням з позивачем на Азовське море на значний час, де були витрачені значні грошові кошти на проживання та дозвілля дітей. Отже у період з квітня 2020 року по день розірвання шлюбу 12.09.2022 року відповідач витратила в інтересах сім`ї приблизно 424000 грн. Сума коштів, які витрачались відповідачем тільки на їжу склала 174626,55 грн. Таким чином, необґрунтованими є твердження позивача щодо того, що сторони протягом життя накопичували грошові кошти, оскільки вони не накопичувалися, а витрачалися в інтересах сім`ї.

Позивач зазначаючи, що він направляв грошові кошти (навіть не їх половину, а приблизно 30%), які становили сумісну власність і були спрямовані нею на потреби родини, нині намагається через суд ще й повернути собі назад, що суперечить логіці, добросовісності та справедливості сімейних відносин.

Також варто зазначити, що згідно п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. З чого вбачається, що поділу підлягає майно, яке становить спільну сумісну власність, і яке наявне у сторін на час припинення ведення спільного господарства. Оскільки шлюб між сторонами було розірвано 12.09.2022 року, то поділу підлягає лише майно наявне на таку дату, так як інше майно було використане у період шлюбу на цілі та в інтересах спільної родини.

Твердження позивача, що ОСОБА_3 передала якість грошові кошти відповідачу є надуманими та такими, що не відповідають дійсності та не підтверджуються жодними доказами, жодних розписок про отримання відповідачем вказаних коштів позивачем до справи не долучено, що спростовує його доводи про таку передачу коштів. Тому, вважають, що позивачем вимоги щодо стягнення з відповідача грошових коштів у сумі 148753 грн. є недоведеними, не підтвердженими та базуються виключно на припущеннях, що є підставою для відмови у задоволенні позову в такій частині.

Зважаючи на викладене, вважають, що сума у розмірі 557853,95 грн. не може бути стягнута з відповідача, оскільки будь-які кошти, які пересилалися позивачем, витрачалися відповідачем в інтересах родини, крім того, обсяг такої суми на час припинення ведення господарства сторонами був відсутній, що зокрема не дає підстави на її стягнення.

Прохала поновити строк для подання відзиву, у задоволенні позову відмовити повністю, стягнути з позивача підтверджені судові витрати та витрати на правничу допомогу.

08.05.2023 року до суду звернувся представник: адвокат Дічко В.С. в інтересах ОСОБА_1 з відповіддю на відзив, в якій посилалися на те, що відповідачем подано відзив з порушенням процесуальних норм та без підтвердження поважності причин пропуску строку, разом з тим, відповідач у своєму відзиві підтверджує, що сторони були однією сім`єю до самого розлучення до вересня 2022 року.

Прохали відмовити відповідачу у поновленні строків для подання відзиву, позов задовольнити в повному обсязі.

29.05.2023 року до суду звернувся представник: адвокат Дічко В.С. в інтересах ОСОБА_1 з заявою про зменшення розміру позовних вимог, в якій посилалися на те, що на виконання ухвали суду від 10.03.2023 року АТ «ПУМБ», АТ КБ «Приватбанк», АТ «Державний ощадний банк України», АТ «Укрсиббанк» надані відомості про наявність рахунків, виписки по ним, відомості про розміщення грошових коштів, відомості про розміщення депозитних вкладів у гривні, доларах США або іншій валюті в період з 27.03.2014 року по 12.10.2022 року відносно відповідача.

Встановлено, що станом на день набрання законної сили рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя (справа №331/2406/22) про розірвання шлюбу спільне сумісне майно подружжя містилось на банківських рахунках відповідача:

- АТ «ПУМБ» (відділення №7 АТ «ПУМБ» в м. Запоріжжі, ЄДРПОУ ), рахунок НОМЕР_4 , IBAN НОМЕР_3 , валюта USD, залишок грошових коштів станом на 12.10.2022 року у розмірі 4027,56 доларів США;

- АТ «ПУМБ» (відділення №3 АТ «ПУМБ» в м. Запоріжжі, ЄДРПОУ ), рахунок НОМЕР_5 , IBAN НОМЕР_6 , валюта UAH, залишок грошових коштів станом на 12.10.2022 року у розмірі 12592,04 грн.

За таких обставин вважає за необхідне зменшити розмір позовних вимог, обмежившись спільним сумісним майном подружжя, яке перебувало на банківських рахунках відповідача на день розірвання шлюбу.

Поряд із цим, згідно ч.3 ст.176 ЦПК України у разі зменшення розміру позовних вимог питання про повернення суми судового збору вирішується відповідно до закону. Так, при поданні позову була заявлена ціна позову у розмірі 706606,95 грн., а судовий збір сплачений у розмірі 7066,07 грн. Відповідно до зменшених позовних вимог ціна позову складає 79937,13 грн., а відтак судовий збір повинен складати 1073,60 грн., тобто, поверненню підлягає сума судового збору у розмірі 5992,47 грн.

Прохали:

1) Визнати за ОСОБА_1 право спільної сумісної власності на майно, набуте під час проживання у шлюбі разом з ОСОБА_2 , а саме на:

- грошові кошти, які знаходились на належному ОСОБА_2 рахунку НОМЕР_4 , IBAN НОМЕР_3 в АТ «ПУМБ» (відділення №7 АТ «ПУМБ» в м. Запоріжжі, ЄДРПОУ ) станом на 12.10.2022 року у розмірі 4027,56 доларів США;

- грошові кошти, які знаходились на належному ОСОБА_2 рахунку НОМЕР_5 , IBAN НОМЕР_6 в АТ «ПУМБ» (відділення №3 АТ «ПУМБ» в м. Запоріжжі, ЄДРПОУ ) станом на 12.10.2022 року у розмірі 12592,04 грн.

2) В порядку поділу майна подружжя виділити у власність ОСОБА_1 :

- 1/2 частину грошових коштів, які знаходились на належному ОСОБА_2 рахунку НОМЕР_4 , IBAN НОМЕР_3 в АТ «ПУМБ» (відділення №7 АТ «ПУМБ» в м. Запоріжжі, ЄДРПОУ ) станом на 12.10.2022 року у розмірі 4027,56 доларів США;

- 1/2 частину грошових коштів, які знаходились на належному ОСОБА_2 рахунку НОМЕР_5 , IBAN НОМЕР_6 в АТ «ПУМБ» (відділення №3 АТ «ПУМБ» в м. Запоріжжі, ЄДРПОУ ) станом на 12.10.2022 року у розмірі 12592,04 грн.

3) В порядку поділу майна подружжя стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 : грошові кошти у розмірі 2013,78 доларів США; грошові кошти у розмірі 6296,02 грн.

4) Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати;

5) Вирішити питання про повернення ОСОБА_1 суми судового збору у розмірі 5992,47 грн.

07.07.2023 року до суду звернувся представник: адвокат Єренко Д.В. в інтересах ОСОБА_2 з відзивом на заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якому посилалися на те, що стосується грошових коштів у сумі 4027,66 доларів США, які просить поділити позивач, то зазначають, що у період шлюбу відповідач зобов`язана була самостійно вести сімейний бюджет та розподіляти його так, щоб сім`я яку складали позивач та відповідач, а також їх діти могли існувати без будь-якої потреби у їжі чи проживанні, дозвілля, лікування та інше.

Так, до позову були надані виписки з рахунку позивача з приводу його заробітку. Як зазначив позивач у своєму позові він отримав за весь період про який йдеться мова у позові 7845334 рублів, що еквівалентно 110000 доларів США. Проте, позивач посилається на те, що ним перераховувались грошові кошти відповідачу у розмірі 27130 доларів США, що становить 24,6 % від заробітку позивача. Якщо навіть припустити, що позивач направив відповідачу таку суму грошей, то доцільно буде говорити про те, що відповідач витрачала гроші на сім`ю зі згоди позивача у значно більшому розмірі. Більш того, сума яку просить позивач визнати за собою, не може бути поділена, адже відповідач після розірвання шлюбу внесла на депозит власні грошові кошти у сумі 400 доларів США, і це зокрема видно із довідки, яку надав позивач.

Що стосується поділу 12592,04 грн. (заробітна плата відповідача).

Частиною 9 ст.7 СК України передбачено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Проте, позивач, заявляючи вимогу про поділ грошових коштів, залишає поза увагою той факт, що вони використовувалися в т.ч. для утримання дітей, а тому є такими, що використовувалися саме у потребах родини, а тому не можуть підлягати їх поділу, як такі, що відповідає принципам добросовісності та розумності сімейних відносин, а також обов`язку утримувати дітей. В аспекті даного варто зазначити, що вимога позивача поділити кошти, що були використані в інтересах родини, є нічим іншим як покладенням необґрунтованого обов`язку на відповідача самостійно утримувати родину. Позивач, виставивши вимогу поділити заробітну платню виключно відповідача ставить її в нерівне становище, адже позивач в позові взагалі оминає питання поділу своєї заробітної плати. Якщо порахувати, то поділу підлягає саме заробітна плата позивача у розмірі 27870 доларів США, які позивач ніяким чином не використав у сімейних відносинах, а залишив у себе. Окрім того, позивач не звертає уваги на ту обставину, що частина вказаної суми є допомогою від держави по програмі «єПідтримка», що не підлягає поділу, адже вказані кошти надавались відповідачу та її дітям, як допомога, а тому дана вимога також не підлягає задоволенню.

Вважають, що позивачем вимоги щодо стягнення з відповідача грошових коштів є недоведеними, не підтвердженими та базуються виключно на припущеннях, що є підставою для відмови у задоволенні позову в такій частині.

Прохали у задоволенні позову відмовити повністю, стягнути з позивача підтверджені судові витрати та витрати на правничу допомогу.

11.07.2023 року до суду звернувся представник: адвокат Дічко В.С. в інтересах ОСОБА_1 з відповіддю на відзив, в якій посилалися на те, що щодо спільності сумісного майна, то стороною відповідача не доведено, що майно, яке є предметом цього спору, не є спільним сумісним майном подружжя. Більше того, сторона відповідача це навіть і не заперечує. В жодній заяві по справі, сторона відповідача не зазначала, що це майно є особистою приватною власністю відповідача та не намагалась це довести.

Щодо дати розірвання шлюбу - представник відповідача зазначає, що шлюб між сторонами був розірваний 12.09.2022 року та поділу підлягає тільки те майно, яке було наявне на цю дату. Звертають увагу на наступне - хоча розірвання шлюбу, здійснене на підставі рішення суду, потребує подальшої реєстрації у державному органі реєстрації актів цивільного стану, моментом припинення шлюбу є день набрання чинності рішенням суду про його розірвання. Так, момент припинення шлюбу у разі його розірвання визначено положеннями ст.114 СК України, що узгоджуються із численними правовими позиціями Верховного Суду, зокрема, Постановою Верховного Суду від 22.09.2021 року у справі №757/13796/20 (провадження №61-3452св21), Постановою Верховного Суду від 06.10.2022 року у справі № 496/2083/19 (провадження № 61-6901св22). Тобто, днем розірвання шлюбу є 12.10.2022 року.

Щодо грошових коштів, які були наявні на банківських рахунках, то вважають за необхідне звернути увагу на правові висновки Верховного Суду. Відповідно правового висновку, викладеного у Постанові Верховного Суду від 17.03.2023 року у справі № 134/1975/20 (провадження № 61-9517ск22) «у випадках поділу грошових сум (вкладів), внесених у банківські (фінансові) установи за договорами банківського вкладу (депозиту) за рахунок заробітної плати, пенсії, стипендії, інших доходів подружжя, при поділі таких коштів права банківських (фінансових) установ не зачіпаються. Ці вклади, незалежно від їх виду та від того, на чиє ім`я з подружжя вони внесені, відповідно ст.61 СК України є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя». Як зазначено у Постанові Верховного Суду від 20.06.2018 року у справі № 756/14404/15-ц (провадження № 61-24789св18) «оскільки, грошові кошти, які були внесені за час зареєстрованого шлюбу та обліковувалися на розрахунковому рахунку на ім`я відповідача, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованих висновків, що вказані кошти є спільним майном подружжя, а тому підлягають поділу». Станом на день набрання законної сили рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя про розірвання шлюбу між сторонами, тобто 12.10.2022 року, спільне сумісне майно подружжя містилось на наступних банківських рахунках відповідача: АТ «ПУМБ» (рахунок НОМЕР_4 , IВАN НОМЕР_7 , залишок грошових коштів станом на 12.10.2022 року у розмірі 4027,56 доларів США; АТ «ПУМБ» (рахунок НОМЕР_5 , IВАN НОМЕР_8 , залишок грошових коштів станом на 12.10.2022 року у розмірі 12592,04 грн. Тому зазначені кошти є спільним сумісним майном подружжя. Доводи представника відповідача щодо природи цих коштів є нічим іншим як намаганням перекласти обов`язок доказування спільності сумісного майна на позивача. Крім того, тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції спільності майна, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Стороною відповідача не спростована презумпція спільності майна у цій справі.

Щодо поділу 12592,04 грн. - представник відповідача зазначає, що вказані грошові кошти є заробітною платою відповідача. Звертають увагу, що хоча відповідачем і не наводиться жодних доказів, що ці кошти є саме заробітною платою, але, заробітна плата подружжя також є спільним сумісним майном подружжя, а тому підлягає поділу при розірванні шлюбу.

Прохали задовольнити позов (з урахуванням уточнених позовних вимог).

26.07.2023 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті.

30.08.2023 року в судовому засіданні представник позивача: адвокат Дічко В.С. позовну заяву підтримав та прохав задовольнити з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог.

30.08.2023 року в судовому засіданні представник відповідача: адвокат Єренко Д.В. заперечував проти позову в повному обсязі, вважав позов необґрунтованим з підстав, викладених у відзиві, прохав відмовити у задоволенні позову.

Позивач та відповідач в судове засідання не з`явилися.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі за таких підстав.

Відповідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Запоріжжя народився позивач ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_9 , виданий 01.11.2000 року Жовтневим РВ УМВС України в Запорізькій області.

ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Запоріжжя народилася відповідач ОСОБА_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_10 , виданий 15.04.2004 року Ленінським РВ УМВС України в Запорізькій області.

27.03.2014 року сторони зареєстрували шлюб у Жовтневому відділі реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис №58, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 27.03.2014 року.

12.09.2022 року рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя у справі №331/2406/22 шлюб між сторонами розірвано, рішення набрало законної сили 12.10.2022 року.

14.12.2022 року рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя у справі №331/3627/22 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 11.10.2022 року та до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Рішення набрало законної сили 16.01.2023 року.

Починаючи з 2018 року позивач влаштувався за кордон на роботу у ТОВ «Перший ДСК», де отримував заробітну плату, з 2021 року позивач влаштувався на роботу за сумісництвом у ТОВ «ДСК-1 ПРОЕКТ», де також отримував заробітну плату.

Відповідно довідок про доходи та суми податків позивач отримав дохід у розмірі: за 2018 рік від ТОВ «Перший ДСК» 1346729 рублів, за 2019 рік від ТОВ «Перший ДСК» 185522 рубля, за 2020 рік від ТОВ «Перший ДСК» 2223282 рубля, за 2021 рік від ТОВ «ДСК-1 ПРОЕКТ» 964920 рублів, а від ТОВ «Перший ДСК» 1660524 рубля, за 2022 рік від ТОВ «ДСК-1 ПРОЕКТ» 723076 рублів, а від ТОВ «Перший ДСК» 741281 рубль, а загалом за цей період 7845334 рубля, що підтверджується відповідними довідками.

В період з 12.04.2020 року по 04.09.2022 року позивач зробив наступні перекази коштів через банківські переводи та за допомогою сервісу міжнародних грошових переказів «Western Union» на банківські рахунки відповідача: 12.04.2020 450 рублів РФ, 13.04.2020 3000 рублів РФ, 16.04.2020 30000 рублів РФ, 30.04.2020 25000 рублів РФ, 16.05.2020 400 доларів США, 29.05.2020 400 доларів США, 11.06.2020 1400 доларів США, 16.07.2020 800 доларів США, 11.08.2020 150 доларів США, 17.08.2020 500 доларів США, 31.08.2020 500 доларів США, 16.09.2020 250 доларів США, 17.09.2020 150 доларів США, 01.10.2020 400 доларів США, 16.10.2020 400 доларів США, 31.10.2020 400 доларів США, 13.11.2020 400 доларів США, 01.12.2020 400 доларів США, 15.12.2020 400 доларів США, 28.12.2020 400 доларів США, 18.01.2021 400 доларів США, 03.02.2021 400 доларів США, 16.02.2021 400 доларів США, 11.03.2021 400 доларів США, 15.03.2021 400 доларів США, 29.03.2021 350 доларів США, 02.04.2021 100 доларів США, 08.04.2021 50 доларів США, 15.04.2021 900 доларів США, 29.04.2021 700 доларів США, 14.05.2021 1000 доларів США, 17.05.2021 100 доларів США, 29.05.2021 400 доларів США, 23.06.2021 1200 доларів США, 01.07.2021 400 доларів США, 10.07.2021 10 доларів США, 12.07.2021 2000 доларів США, 13.07.2021 1000 доларів США, 15.07.2021 1200 доларів США, 23.07.2021 450 доларів США, 12.08.2021 250 доларів США, 14.08.2021 100 доларів США, 19.08.2021 740 доларів США, 27.08.2021 30 доларів США, 30.08.2021 600 доларів США, 15.09.2021 300 доларів США, 17.09.2021 200 доларів США, 24.09.2021 400 доларів США, 29.09.2021 300 доларів США, 01.10.2021 200 доларів США, 11.10.2021 500 доларів США, 18.10.2021 100 доларів США, 26.10.2021 450 доларів США, 29.10.2021 850 доларів США, 30.11.2021 200 доларів США, 01.12.2021 200 доларів США, 07.12.2021 200 доларів США, 15.12.2021 400 доларів США, 19.12.2021 400 доларів США, 31.01.2022 400 доларів США, 07.02.2022 400 доларів США, 17.02.2022 700 доларів США, 24.02.2022 1000 рублів РФ, 24.02.2022 34000 рублів РФ, 26.02.2022 40000 рублів РФ, 27.02.2022 20000 рублів РФ, 27.02.2022 25000 рублів РФ, 31.08.2022 18816 гривень, 04.09.2022 18816 гривень, а загалом 27130 доларів США, 178450 рублів, 37632 гривні, що підтверджується відповідними квитанціями та чеками.

Відповідач у період з 22.07.2014 року по 22.05.2022 року працювала в ТОВ «Проектний інститут «Запорізький промбудпроект» на посаді провідний інженер-проектувальник, її дохід за період з 01.04.2021 року по 23.05.2022 року склав 68112,14 грн., що підтверджується довідкою №1 від 16.03.2023 року.

Відповідач з 24.05.2022 року працює в ТОВ «Провідний проектний інститут «Гіпропром» на посаді провідний інженер, її дохід за період з 01.01.2022 року по 12.10.2022 року склав 45724,07грн., що підтверджується довідкою №ДП000000003 від 27.03.2023 року.

Згідно довідки АТ «ПУМБ» №КНО-07.8.6/1092БТ від 20.03.2023 року відповідачем за період з 27.03.2014 року по 12.10.2022 року в АТ «ПУМБ» відкрито наступні рахунки: IBAN НОМЕР_3 , валюта USD, залишок грошових коштів станом на 12.10.2022 року у розмірі 4027,56 доларів США; IBAN НОМЕР_6 , валюта UAH, залишок грошових коштів станом на 12.10.2022 року у розмірі 12592,04 грн.

Суд, задовольняючи позов, виходить з наступного:

В ст.15 ЦК України зазначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Правовий режим майна, яке належить до спільної сумісної власності подружжя, врегульовано главою 8 Сімейного кодексу України.

Так, згідно ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст.61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

За приписами ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Згідно ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно п.22 Постанови Пленуму ВСУ №11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Відповідно п.23 вказаної Постанови, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Судом встановлено, що до суду звернувся позивач з позовом до відповідача своєї колишньої дружини про поділ майна при розірванні шлюбу, а саме грошових коштів, які знаходились на депозитних рахунках відповідача станом на 12.10.2022 року (дату набрання законної сили рішенням суду про розірвання шлюбу між сторонами), з підстав того, що вказані грошові кошти є спільним сумісним майном подружжя.

Суд доходить висновку, що грошові кошти, які знаходились на належному ОСОБА_2 рахунку НОМЕР_4 , IBAN НОМЕР_3 в АТ «ПУМБ» станом на 12.10.2022 року у розмірі 4027,56 доларів США; та грошові кошти, які знаходились на належному ОСОБА_2 рахунку НОМЕР_5 , IBAN НОМЕР_6 в АТ «ПУМБ» станом на 12.10.2022 року у розмірі 12592,04 грн., є об`єктом права спільної сумісної власності сторін як колишнього подружжя та підлягають поділу між сторонами, при цьому частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, однак сторони не домовилися про порядок поділу майна.

Тому суд, в порядку поділу майна подружжя виділяє у власність ОСОБА_1 1/2 частину грошових коштів, які знаходились на належному ОСОБА_2 рахунку НОМЕР_4 , IBAN НОМЕР_3 в АТ «ПУМБ» станом на 12.10.2022 року у розмірі 4027,56 доларів США; та 1/2 частину грошових коштів, які знаходились на належному ОСОБА_2 рахунку НОМЕР_5 , IBAN НОМЕР_6 в АТ «ПУМБ» станом на 12.10.2022 року у розмірі 12592,04 грн., та стягує з відповідача на користь позивача грошові кошти у розмірі 2013,78 доларів США та грошові кошти у розмірі 6296,02 грн.

Суд вважає, що відповідачем не спростовано поширення правового режиму спільного сумісного майна на вказані грошові кошти, тому суд не приймає заперечення відповідача, викладені у відзиві на позов.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах ВС (ч.4 ст.263 ЦПК України).

Конструкція ст.60 СК України передбачає застосування презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує - такий правовий висновок зазначено у Постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 року у справі № 6-843цс17, у Постановах Верховного Суду від 06.02.2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05.04.2018 року у справі № 404/1515/16-ц та у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

Майно, яке належить подружжю на праві спільної сумісної власності, при його розподілі ділиться в рівних частках між ними, якщо шлюбним договором або домовленістю не визначено іншого такий правовий висновок зазначено у Постанові Верховного Суду від 12.02.2020 року у справі № 725/1776/18 (провадження № 61-7911св19), аналогічна позиція сформульована у Постановах Верховного Суду: 1) від 06.02.2018 року у справі № 235/9895/15-ц (провадження № 61-2446св18); 2) від 05.04.2018 року у справі № 404/1515/16-ц (провадження № 61-8518св18); 3) від 04.03.2020 року у справі № 761/22696/17 (провадження № 61-17209св19).

Грошові кошти, які були внесені за час зареєстрованого шлюбу та обліковувалися на розрахунковому рахунку, є спільним майном подружжя, а тому підлягають поділу - такий правовий висновок зазначено у Постанові Верховного Суду від 20.06.2018 року у справі № 756/14404 (провадження № 61-24789св18).

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. У випадках поділу грошових сум (вкладів), внесених у банківські (фінансові) установи за договорами банківського вкладу (депозиту) за рахунок заробітної плати, пенсії, стипендії, інших доходів подружжя, при поділі таких коштів права банківських (фінансових) установ не зачіпаються. Ці вклади, незалежно від їх виду та від того, на чиє ім`я з подружжя вони внесені, відповідно ст.61 СК України є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя - такий правовий висновок зазначено у Постанові Верховного Суду від 17.03.2023 року у справі № 134/1975/20 (провадження № 61-9517ск22).

Відповідно ч.1 ст.76 ЦК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами частин 1, 5 та 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В силу вимог ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У відповідності п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26.06.2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року).

Враховуючи вищевикладене, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного ст.13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог і лише на підставі поданих ними доказів, суд приходить висновку, що доводи та заперечення відповідача не спростовували висновки суду.

Таким чином, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить висновку про задоволення позову.

Відповідно ч.1 п.6 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч.3 ст.176 ЦПК України у разі зменшення розміру позовних вимог питання про повернення суми судового збору вирішується відповідно до закону.

Згідно п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: 1) зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Згідно ч.2 ст.7 Закону України «Про судовий збір» у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю.

Позивачем у справі сплачено судовий збір в сумі 7066,07 грн. за подання позовної заяви згідно ціни позову 706606,95 грн. згідно квитанції до платіжної інструкції №40480906 від 02.03.2023 року, та в сумі 536,80 грн. за подання заяви про забезпечення позову згідно квитанції про сплату №12647 від 04.04.2023 року, яку судом задоволено 06.04.2023 року.

Відповідно заяви про зменшення розміру позовних вимог ціна позову складає 79937,13 грн., а відтак судовий збір повинен складати 1073,60 грн., тому поверненню позивачу підлягає судовий збір в розмірі переплаченої суми 5992,47 грн.

Також, в порядку розподілу судових витрат, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 1073,60 грн. за подання позову та в сумі 536,80 грн. за подання заяви про забезпечення позову, а всього в сумі 1610,40 грн.

Щодо вимоги позивача про стягнення витрат на правничу допомогу адвоката.

За змістом ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат враховується гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Позивачем надано суду докази на підтвердження понесених витрат: копію договору про надання правової допомоги від 17.02.2023 року, копію ордеру на надання правничої допомоги від 01.02.2023 року, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 21.11.2022 року, копію рахунку-фактури №СФ-001 від 13.02.2023 року на суму 6000 грн., копію акту прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) №0001 від 01.03.2023 року на суму 6000 грн., копію квитанції до платіжної інструкції №40480991 від 02.03.2023 року на суму 6000 грн.

Так, згідно акту прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) №0001 від 01.03.2023 року адвокатом була надана наступна правова допомога: підготовка та подання позовної заяви про поділ майна при розірванні шлюбу - в розмірі 6000 грн.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат відповідно ч.3 ст.141 ЦПК України суд вважає, що розмір витрат позивача на правничу допомогу адвоката є обґрунтованим та підтвердженим належними доказами.

При цьому суд керується Постановою ВП ВС від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16, відповідно якої: склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Для підтвердження цих обставин потрібно надати суду договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, які свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, і оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Однак судом встановлено, що клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката відповідачем не подано, а тому суд позбавлений можливості визначити співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката, оскільки обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката.

При цьому суд керується Постановою ОП КГС ВС від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19, відповідно якої: у розумінні положень ч.5 ст.141 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, є можливим лише на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим адвокатом на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Таким чином, суд вважає, що до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає сума витрат на правничу допомогу адвоката в розмірі 6000 грн.

Крім того, у позові позивач посилався на те, що орієнтовний розрахунок суми судових витрат, які позивач очікує понести у зв`язку із розглядом справи складає 20000 грн., та в судовому засіданні представником повідомлено, що докази на підтвердження таких витрат будуть надані відповідно ч.8 ст.141 ЦПК України протягом 5 днів після ухвалення рішення.

Відповідно ч.1 п.3 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: судом не вирішено питання про судові витрати.

Таким чином, після подання позивачем доказів на підтвердження вказаних витрат за заявою позивача суд може ухвалити додаткове рішення щодо судових витрат.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 18, 76-83, 89, 137, 141, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна при розірванні шлюбу - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , рнокпп НОМЕР_11 , право спільної сумісної власності на майно, набуте під час проживання у шлюбі разом з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , рнокпп НОМЕР_12 , а саме на:

- грошові кошти, які знаходились на належному ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , рнокпп НОМЕР_12 , рахунку НОМЕР_4 , IBAN НОМЕР_3 в Акціонерному товаристві «Перший український міжнародний банк» (відділення №7 АТ «ПУМБ» в м. Запоріжжі, ЄДРПОУ ) станом на 12.10.2022 року у розмірі 4027,56 доларів США;

- грошові кошти, які знаходились на належному ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , рнокпп НОМЕР_12 , рахунку НОМЕР_5 , IBAN НОМЕР_6 в Акціонерному товаристві «Перший український міжнародний банк» (відділення №3 АТ «ПУМБ» в м. Запоріжжі, ЄДРПОУ ) станом на 12.10.2022 року у розмірі 12592,04 грн.

В порядку поділу майна подружжя виділити у власність ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , рнокпп НОМЕР_11 :

- 1/2 частину грошових коштів, які знаходились на належному ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , рнокпп НОМЕР_12 , рахунку НОМЕР_4 , IBAN НОМЕР_3 в Акціонерному товаристві «Перший український міжнародний банк» (відділення №7 АТ «ПУМБ» в м. Запоріжжі, ЄДРПОУ ) станом на 12.10.2022 року у розмірі 4027,56 доларів США;

- 1/2 частину грошових коштів, які знаходились на належному ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , рнокпп НОМЕР_12 , рахунку НОМЕР_5 , IBAN НОМЕР_6 в Акціонерному товаристві «Перший український міжнародний банк» (відділення №3 АТ «ПУМБ» в м. Запоріжжі, ЄДРПОУ ) станом на 12.10.2022 року у розмірі 12592,04 грн.

В порядку поділу майна подружжя стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , рнокпп НОМЕР_12 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , рнокпп НОМЕР_11 :

- грошові кошти у розмірі 2013,78 доларів США;

- грошові кошти у розмірі 6296,02 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , рнокпп НОМЕР_12 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , рнокпп НОМЕР_11 , витрати по сплаті судового збору в сумі 1073,60 грн. за подання позову та в сумі 536,80 грн. за подання заяви про забезпечення позову, а всього в сумі 1610,40 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , рнокпп НОМЕР_12 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , рнокпп НОМЕР_11 , витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 6000 грн.

Повернути з державного бюджету ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , рнокпп НОМЕР_11 , судовий збір в розмірі переплаченої суми 5992,47 грн., який було сплачено згідно квитанції до платіжної інструкції №40480906 від 02.03.2023 року в сумі 7066,07 грн.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 01 вересня 2023 року.

Суддя: С.М.Телегуз