КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 369/1740/22 Головуючий у суді першої інстанції - Ковальчук Л.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Владімірової О.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Володимирецького районного відділу Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління ( м. Львів) Міністерства юстиції України про зобов`язання зняття арешту з майна,-

ВСТАНОВИВ:

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Володимирецького районного відділу Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління (м. Львів) Міністерства юстиції України про зобов`язання зняття арешту з майна, який мотивував тим, що він, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , згідно запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 215765331, державну реєстрацію якого проведено державним реєстратором Києво-Святошинської районної державної адміністрації 08 липня 2020 року, є власником земельної ділянки площею 0,1 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) із кадастровим номером :05:002:5376 за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказував, що маючи зареєстроване право власності на земельну ділянку він звернувся до приватного нотаріуса для укладання договору відчуження земельної ділянки. Проте, йому було відмовлено у здійсненні нотаріальних дій щодо посвідчення договору відчуження земельної ділянки та проведення реєстраційних дій щодо перереєстрації права власності, оскільки відповідно до Єдиного реєстру заборон на відчуження об`єктів нерухомого майна містяться відомості про: арешт всього нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 6106412, зареєстрований 23 червня 2014 року, реєстратор: реєстраційна служба Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області, підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серія та номер 42094562 від 20 червня 2014 року ВДВС Києво-Святошинського РУЮ.

Згідно інформації, отриманої з ВДВС Києво-Святошинського РУЮ встановлено, що 05 лютого 2014 року державним виконавцем Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області Євко І.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП № 42094562) на підставі виконавчого листа, виданого Києво-Святошинським районним судом від 15 липня 2013 року № 1-369/8/13 щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 боргу в сумі 172 459 грн.

20 червня 2014 року державним виконавцем Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області Євко І.В. винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, на підставі якої державним реєстратором реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області Паращаком В.М. 23 червня 2014 року о 18:49:23 накладено арешт нерухомого майна на особу: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника додатків НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 .

Вказані дії державного виконавця є незаконними, а позивач взагалі не є боржником у вказаному виконавчому провадженні, ніяких рішень про стягнення з нього на користь ОСОБА_3 боргу в сумі 172 459 грн. суди не приймали.

Так, за адресою АДРЕСА_2 зареєстрований ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 та який, згідно інформації, вказаній у ВП-спецрозділ згідно довідки Київського СІЗО № 4339 від 28 лютого 2014 року вибув до Копчинської ВК № 2 за адресою: 48260, Тернопільська область, Гусятинський район, Копичинці, вул. Шевченка, 94.

09 серпня 2016 року державним виконавцем Гусятинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управляння юстиції у Тернопільській області Процик З.І. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 51894651 про примусове виконання виконавчого листа № 1-369/8/13, виданого 15 липня 2013 року Києво-Святошинським районним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 на користь ОСОБА_3 172 459 грн шкоди.

Позивач вказував, що заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 серпня 2021 року у справі №369/11565/20 встановлено, що дійсним боржником за виконавчим листом № 1-369/8/13, виданим 15 липня 2013 року Києво-Святошинським районним судом Київської області є: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 , а не він.

Таким чином, на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 незаконно накладене обтяження у вигляді накладеного на все нерухоме майно арешту та оголошення заборони на його відчуження.

02 серпня 2021 року судом винесено заочне рішення, відповідно до якого позов ОСОБА_1 до Києво-Святошинського РВ ДВС Головного Територіального управління юстиції у Київській області про зняття арешту з майна задоволено.

Однак, під час виконання даного рішення суду було встановлено, що виконавче провадження на даний час перебуває у Володимирецькому районному відділі Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління (м. Львів) Міністерства юстиції України.

ОСОБА_1 скеровано рішення суду у справі №369/11565/20 для виконання до Володимирецького районного відділу Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Міністерства юстиції України. Однак, від відповідача надійшов лист № 3502 від 16 листопада 2021 року про відмову у знятті арешту з нерухомого майна, накладеного постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 42094562 від 20 червня 2014 року ВДВС Києво-Святошинського РУЮ номер запису про обтяження 6106412. Підставою для відмови, зокрема, стало те, що відповідачем у заочному рішенні Києво-Святошинського районного суду від 02 серпня 2021 року у справі 369/11565/20 було визначено не Володимирецький районний відділ Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Львів) Міністерства юстиції України.

Враховуючи вищевикладене, позивач просив суд зобов`язати Володимирецький районний відділ Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління (м. Львів) Міністерства юстиції України зняти арешт з майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 42094562 від 20 червня 2014 року ВДВС Києво-Святошинського РУЮ номер запису про обтяження 6106412.

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 квітня 2023 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій вказує, що твердження суду про невірно обраний спосіб захисту порушеного права не відповідає дійсності, оскільки через помилково накладений органами ДВС арешт на все нерухоме майно та незняття його добровільно відповідачем, ОСОБА_1 був позбавлений можливості реалізувати своє право і саме у зв`язку із порушенням свого права, відповідно до норм ЦК України звернувся до суду за його захистом.

А подання скарги в межах виконавчого провадження не буде ефективним способом захисту порушеного права, адже ОСОБА_1 не є боржником у виконавчому провадженні, в рамках якого було накладено арешт на його майно.

Крім того, ані боржник у виконавчому провадженні, ані виконавча служба не заперечують права власності ОСОБА_1 на майно, на яке накладено арешт.

Вказує, що у суду наявні повноваження на зняття арешту, відповідно до ч. 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», а відтак твердження суду щодо неможливості втручання до дискреційних повноважень органу ДВС не відповідає нормам матеріального права.

Враховуючи викладене, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить скасувати оскаржуване заочне рішення та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.

При апеляційному розгляді справи представник апелянта ОСОБА_2 підтримала доводи, викладені в апеляційній скарзі, та просила її задовольнити, рішення суду скасувати та ухвалити у вказаній справі нове судове рішення про задоволення позову з підстав, зазначених в позовній заяві та мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Представник відповідача Володимирецького районного відділу Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління (м. Львів) Міністерства юстиції України до суду апеляційної інстанції не з`явився про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Відповідно до частини третьої статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

У відповідності до вимог ст. 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у відсутність представника відповідача у справі. .

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача у справі, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції встановив, що 20 червня 2014 року державним виконавцем Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області Євко І.В. винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, на підставі якої державним реєстратором реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області Паращаком В.М. 23 червня 2014 року о 18:49:23 накладено арешт нерухомого майна на особу: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника додатків НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 .

20 червня 2014 року державним виконавцем виконавче провадження закінчено на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» та направлено виконавчий документ за належністю до ВДВС Гусятинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управляння юстиції у Тернопільській області.

09 серпня 2016 року державним виконавцем Гусятинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управляння юстиції у Тернопільській області Процик З.І. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 51894651 про примусове виконання виконавчого листа № 1-369/8/13, виданого 15 липня 2013 року Києво- Святошинським районним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_3 172 459 грн на відшкодування заподіяної шкоди.

Згідно запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 215765331, державну реєстрацію якого проведено державним реєстратором Києво-Святошинської районної державної адміністрації 08 липня 2020 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є власником земельної ділянки площею 0,1 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) із кадастровим номером :05:002:5376.

02 серпня 2021 року Києво-Святошинським районним судом Київської області у цивільній справі №369/11565/20 винесено заочне рішення, яким позов ОСОБА_1 до Києво-Святошинського РВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області, про зняття арешту з майна, задоволено. Скасовано арешт, накладений на нерухоме майно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 - земельну ділянку площею 0,1 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) із кадастровим номером :05:002:5376, зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 139777, зареєстрований 23.06.2014, реєстратор: реєстраційна служба Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області, підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серія та номер 42094562 від 20.06.2014 ВДВС Києво-Святошинського РУЮ, обтяжувач Відділ державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області .

З метою виконання вказаного рішення суду позивач направив його доВолодимирецького районного відділу Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління (м. Львів) Міністерства юстиції України.

Однак, від відповідача на адресу ОСОБА_1 надійшов лист № 3502 від 16 листопада 2021 року про відмову у знятті арешту з нерухомого майна, накладеного постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 42094562 від 20 червня 2014 ВДВС Києво-Святошинського РУЮ номер запису про обтяження 6106412. Підставою для відмови, зокрема, стало те, що відповідачем у заочному рішенні Києво-Святошинського районного суду від 02 серпня 2021 року у справі 369/11565/20 було визначено не Володимирецький районний відділ Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Львів) Міністерства юстиції України.

Вирішуючи вказаний спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції інстанції виснував, що заявлена позивачем вимога про зобов`язання Володимирецького районного відділу Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління (м. Львів) Міністерства юстиції України зняти арешт з майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 42094562 від 20.06.2014 ВДВС Києво-Святошинського РУЮ номер запису про обтяження 6106412, не підлягає задоволенню, оскільки прийняття відповідних постанов в межах виконавчого провадження відноситься до виключної компетенції державного виконавця, якому надані такі повноваження відповідно до Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», і тому у суду відсутні підстави для зобов`язання державного виконавця прийняти відповідне рішення.

Апеляційний суд не може погодитися із мотивами з яких суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову виходячи з наступного.

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову не відповідає з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення. Способом захисту цивільного права є припинення дії, яка порушує права відповідно до статті 16 ЦК України.

У порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Спори, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого виду судочинства (пункт 23 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 658/715/16-ц (провадження № 14-299цс18)).

У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про звільнення майна з-під арешту.

У абзаці 2 пункту 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» судам роз`яснено, що відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення (стаття 3 Закону України «Про виконавче провадження»).

Аналогічні правові висновки щодо застосування норм права міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року (провадження № 11-680апп19).

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18), від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (провадження № 14-178цс18).

Згідно із ст. 48 ЦПК України, сторонами в цивільному процесі є позивачі відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

При цьому, відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного право уповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

За змістом положення частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Позов про визнання права власності та зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Разом із тим, відповідачами у такій справі є боржник, та стягувач - особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення.

Вказане узгоджується з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №521/17712/15, від 13 листопада 2019 року у справі №745/691/18, від 12 серпня 2021 року у справі № 756/14542/19.

Із матеріалів справи вбачається, що арешт на майно позивача у вказаній справі накладений 20 червня 2014 року державним виконавцем Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області Євко І.В. в межах здійснення виконавчих дій у виконавчому провадження ВП № 51894651 про примусове виконання виконавчого листа № 1-369/8/13, виданого 15 липня 2013 року Києво- Святошинським районним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь потерпілої ОСОБА_3 172 459 грн. на відшкодування заподіяної шкоди. Тобто сторонами вказаного виконавчого провадження є стягувач ОСОБА_3 та боржник - засуджений 17 січня 2013 вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області у кримінальній справі №1-102/12 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( реєстраційний номер облікової картки платника додатків НОМЕР_2 ), зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Тому саме вказані особи, а не Володимирецький районний відділ Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління (м. Львів) Міністерства юстиції України повинні бути відповідачами у вказаній справі, оскільки саме їх прав та обов`язків стосується вказаний спір.

Враховуючи наведене вище, суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував питання належності суб`єктного складу учасників справи і тому це є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Заявлені позивачем вимоги безпосередньо стосуються прав та обов`язків ОСОБА_3 та ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , а отже такі вимоги не можуть бути розглянуті судом і вирішені у спорі позивача з Володимирецьким районним відділом Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління (м. Львів) Міністерства юстиції України, який повинен бути залучений в якості третьої особи, оскільки лише за наявності належних відповідачів у справі суд у змозі вирішувати питання про обґрунтованість чи необґрунтованість позовних вимог, без залучення таких належних відповідачів позовні вимоги вирішені бути не можуть.

При цьому права, визначені ЦПК Українидля третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, і відповідача є різними за своїми правовими значеннями та впливом на процес; права відповідача значно ширші прав третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Права про залучення належних співвідповідачів судом не вирішувалось, оскільки таке клопотання позивач не заявляв.

Суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальної можливості визначити суб`єктний склад учасників справи, залучати на стадії апеляційного перегляду справи відповідачів та/або співвідповідачів. Встановивши, що суд першої інстанції порушив вимоги цивільно-процесуального законодавства та не залучив усіх суб`єктів, які мають відповідати за позовом у межах заявлених позовних вимог як відповідачі, у задоволенні позову ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 слід відмовити у зв`язку з неналежним суб`єктним складом, оскільки без залучення належних відповідачів позовні вимоги вирішені бути не можуть.

Зазначена вище правова позиція Верховного Суду викладена, зокрема, у постановах від 26 листопада 2022 року у справі №457/726/17, від 05 липня 2023 року у справі № 552/6357/22.

Колегія суддів звертає увагу позивача на те, що відмова в задоволенні позовних вимог у зв`язку із вказаних вище підстав не позбавляє права на захист своїх порушених прав шляхом звернення до суду із відповідним позовом до належних учасників справи, тому і право на судовий захист, гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, не є порушене.

Таким чином, оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає зміні в мотивувальній частині щодо підстав відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини, що мають значення для справи, а також фактично прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід частково задовольнити, а рішення суду першої інстанції змінити, виклавши мотиви відмови у задоволенні позовних вимог в редакції даної постанови.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення ( п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України).

Статтею 376 ч.1 та ч.4 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є : неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

З врахуванням викладених обставин колегія суддів доходить висновку про зміну рішення суду в мотивувальній частині, що стосується підстав відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 квітня 2023 року змінити в мотивувальній частині, виклавши її в редакції цієї постанови.

В іншій частині заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 07 вересня 2023 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв