1Справа № 335/1486/23 2/335/1043/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2023 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Воробйова А.В., за участю секретаря судового засідання Колесник Д.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, -

ВСТАНОВИВ:

Концерн „Міські теплові мережі звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, обґрунтовуючи вимоги тим, що за період з 01.10.2015 по 31.10.2021 року загальна сума заборгованості за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, наданих Концерном «МТМ» відповідачу, на адресу надання послуг: АДРЕСА_1 складає 14 719,66 грн..

Концерн „МТМ по відношенню до відповідача як споживачів послуг являється виконавцем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання. Позивач просить стягнути вказану заборгованість з відповідача та сплачений судовий збір.

Відповідачем надано відзив на позовну заяву, у якому зазначає наступне.

Додатком 2 до позовної заяви, позивач надав «Розрахунок суми позову» за період з жовтня 2015 р. по жовтень 2021 р., що становить більше ніж 3 роки. З наданого розрахунку вбачається, що більше половини суми нарахувань по основному боргу позивачем заявлено за межами трирічного строку позовної давності. Відповідач просить застосувати ч.3 та ч.4 ст.267 ЦК України до спірної заборгованості у дані справі.

У Рахунку значиться заборгованість за ГВП 2073,16 грн.. Така сума не обґрунтована, оскільки у споживача встановлено бойлер і такий факт підтверджується тим, що у спірний період з 12.03.2017 р. по 01.02.2019 р. по такій графі нарахування відсутні. З яких підстав виникли нарахування після січня 2019 р. не вказано. Позивачем не надано доказів користування водопостачанням у період з січня 2019 р. по 01.01.2021 р..

Пунктом 2 ч.1 ст.263 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності зупиняється, зокрема у разі відстрочення виконання зобов`язання (мораторій) на підставах, встановлених законом. Постановою КМУ №211 від 12.03.2020 р. «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короновірусом SARS-Co V-2» встановлено карантин. Отже строк у яких позивач має право заявляти заборгованість починається з 12.03.2017 р..

Таким чином сума за опалення з 12.03.2017 по 31.03.2017 буде становити 488,69 грн. (757,47 268,78) де 268,78 = (757,46 : 31)* 11 діб). Тоді по розрахунку позивача (всього за період з 12.03.2017 р. по 01.11.2021 р.) заборгованість за опалення буде 6 227,91 грн. (14 719,66 (6149,81 + 268,78) 2073,16 (ГВП). Однак у період з 01.01.2022 р. по 01.04.2023 р. відповідачем на особовий рахунок № НОМЕР_1 було сплачено 5600,00 грн. та підтверджується квитанціями і виставленими рахунками.

Таким чином залишається заборгованість 627,91 грн. (6227,91 5600,00 (ГВП).

Представником позивача подано відповідь на відзив, у якому зазначає наступне.

Оскільки заборгованість за житлово-комунальні послуги нараховувались щомісячно, то перебіг загальної позовної давності відраховується від кожного щомісячного платежу. Строк за яким позивач вважає за необхідне стягнути це з 01.10.2015 р. по 31.10.2021 р.. В цей період відповідачем здійснювались щомісячні платежі, здійснюючи які відповідач переривав строки позовної давності.

Також просить врахувати суд Постанову КМУ від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2 (із змінами та доповненнями, внесеними постановами КМУ) установлено з 12.03.2020 року на всій території України карантин, який неодноразово продовжувався Постановами КМУ та діяв на час звернення позивачем до суду з цим позовом.

Крім того зазначила, що у квартирі відповідача було встановлено квартирний засіб обліку гарячої води, відповідно до якого відбувались нарахування за централізоване ГВП. З лютого 2019 р. прилад обліку гарячої води було знято з абонентського обліку у зв`язку з вичерпним терміном державної повірки. Нарахування за послуги з постачання гарячої води по особовому рахунку № НОМЕР_1 з 01.02.2019 р. згідно встановлених норм споживання 0,14 куб.м. на одну особу на добу, відповідно до кількості зареєстрованих осіб у квартирі, з урахуванням фактичних годин подачі та аварійних відключень.

Відповідачем надано заперечення на відповідь, у яких зазначає, що у відповіді на відзив позивач зазначено платежі, які здійснював відповідач, відповідно до яких відповідачем у період з серпня по березень 2017 р. включно не було жодної оплати за послуги. Отже строк, у яких позивач має право заявляти заборгованість починається з 12.03.2017 р.. Також відповідно до Порядку подання засобів вимірювальної техніки на періодичну повірку, обслуговування та ремонт», затвердженого Постановою КМУ №474 від 08.07.2015 р. та Договору№11023141 від 26.08.2010 р., саме позивач несе відповідальність за своєчасну повірку засобу обліку води. Згідно «Паспорту вимірювальної техніки» показання становлять 00625,999 куб.м.. Тобто такі ж показання були станом нав 01.01.2017 р. та зазначені у загальному рахунку. Однакові показання прямо вказують на те, що відповідач не користувався послугами з ГВП у період нарахувань по нормам.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив позовні вимоги задовольнити з підстав, зазначених у позові.

Відповідач проти задоволення позову заперечував з підстав, викладених у відзиві на позов. А також просив застосувати строк позовної давності.

Заслухавши пояснення сторін, всебічно з`ясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України).

Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Встановлено, що Концерн «Міські теплові мережі» зареєстрований у Єдиному державному реєстрі підприємств, установ, організацій і є виробником теплової енергії, яка, в тому числі, надається населенню для побутових потреб.

Судом встановлено, що відповідач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади міста Запоріжжя щодо реєстрації місця проживання фізичної особи, який 20.02.2023 сформований за відомостями електронної бази даних Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, а відтак є споживачем наданих за вказаною адресою житлово-комунальних послуг.

26.08.2010 між Концерном «МТМ» та ОСОБА_1 укладено договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 , особовий рахунок № НОМЕР_1 .

З позовної заяви та доданих до неї довідки щодо заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води та розрахунку суми позову, встановлено, що загальна сума заборгованості за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, які надавалися Концерном «МТМ» за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 01.10.2015 по 31.10.2021 складає 14 719,66 грн..

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

За змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом.

За нормами ст. ст. 64, 67, 68 ЖК України наймачі (власники) квартир зобов`язані щомісяця своєчасно вносити плату за комунальні послуги, до числа яких входять послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води; наймач і всі повнолітні члени сім`ї несуть солідарну майнову відповідальність за зобов`язанням, пов`язаним з найманням житла.

За правилами ст.ст. 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію, у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку.

Частиною 1 ст. 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Статтею 638 ЦК України встановлено, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною та вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно ч. 2 ст. 642 ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV від 24.06.2004 року, який діяв в період виникнення спірних правовідносин і втратив чинність з 01.05.2019 року, а також Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII від 09.11.2017 року, який введено в дію з 01.05.2019 року, правовідносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг, мають ознаки зобов`язання, в силу яких споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV від 24.06.2004 року, залежно від функціонального призначення житлово-комунальними послугами є, зокрема, комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV від 24.06.2004 року передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно зі ст.32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV від 24.06.2004 року, плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У разі наявності засобів обліку оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників на кінець розрахункового періоду згідно з умовами договору, крім випадків, передбачених законодавством.

Відповідно до п.п. 11, 17 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 (далі - Правила № 630), чинних на момент виникнення спірних правовідносин, плата за послуги нараховується згідно з показаннями будинкового засобу обліку води, а у разі його відсутності (несправності) за нормативами (нормами) споживання у таких випадках: у разі відсутності засобів обліку води, встановлених у квартирі (будинку садибного типу); у разі несправності квартирних засобів обліку, що не підлягає усуненню, з моменту її виявлення; у разі відсутності у виконавця показань квартирних засобів обліку за розрахунковий період з подальшим перерахунком відповідно до пункту 18 цих Правил. Послуги з водовідведення оплачуються споживачем з розрахунку обсягу витрат холодної та гарячої води згідно з нормативами (нормами) споживання або показаннями засобів обліку води.

Згідно п. 18 Правил № 630 розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.

Відповідно до п.п. 20, 21 Правил № 630 плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку.

У разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого постачання холодної та гарячої води і водовідведення - з розрахунку на одну особу та на ведення особистого підсобного господарства; з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалюваної площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) та з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря і фактичної кількості днів надання цієї послуги в місяці, який є розрахунковим.

Згідно п. 30 Правил № 630 споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки.

Споживач згідно ч.ч. 1, 3, 4 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII від 09.11.2017 року, який введено в дію з 01.05.2019 року, здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Споживач щомісяця (або з іншою періодичністю, визначеною договором) вносить однією сумою плату виконавцю комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу та електричної енергії), у тому числі якщо вона складається з окремих складових, передбачених відповідним договором, укладеним відповідно до цього Закону.

За змістом ст. 24 Закону України «Про теплопостачання» споживач теплової енергії зобов`язаний своєчасно укласти договір з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.

Відмоваляючи частково у задоволенні заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.

Так, згідно розрахунку заборгованості, заборгованість за надані у квартиру за адресою: АДРЕСА_1 послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за період з 01.10.2015 по 31.10.2021 становить 14 719,66,грн..

Тобто, Концерн «Міські теплові мережі» нарахував заборгованість за централізоване опалення та постачання гарячої води за період з 01.10.2015 по 31.10.2021.

З позовом про стягнення вказаної суми заборгованості позивач звернувся до суду 20.02.2023 (згідно штампу з відміткою суду).

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Вона обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків.

Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку.

Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Метою встановлення в законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, можна зробити висновок, що об`єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб`єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного).

За ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Як встановлено судом, відповідач зобов`язаний щомісяця здійснювати оплату за спожиті житлово-комунальні послуги, а відтак вказані зобов`язання відповідача з оплати житлово-комунальних послуг виникали щомісяця. Розрахунковим періодом для оплати послуг, згідно п. 18 діючих Правил надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005, є календарний місяць. Плата за послуги повинна була вноситися не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Тобто, з 21 числа кожного місяця, що слідує за розрахунковим, починається період прострочення оплати наданих у попередньому місяці житлово-комунальних послуг, а отже, і перебіг позовної давності щодо відповідного щомісячного платежу, за яким споживач допустив прострочення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 у справі №712/8916/17.

Пунктом 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Тобто, строк позовної давності за вимогою про стягнення з відповідача заборгованості в силу пункту 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України продовжено на строк дії карантину. Вказаний закон набрав чинності з 02 квітня 2020 року.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено на всій території України карантин з 12.03.2020. З позовом до суду Концерн «МТМ» звернувся 20.02.2023. Строк позовної давності продовжено з дня набрання чинності змін у Розділі «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо продовження строку позовної давності, з 02.04.2020.

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина 5 статті 261 ЦК України). В даному випадку перебіг позовної давності обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Отже строк у яких позивач має право заявляти заборгованість починається з 12.03.2017 р..

За ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

У вказаній справі відповідачем заявлено про застосування строку позовної давності, про що зазначено у відзиві на позов.

Позивачем не зазначено поважних причин пропуску строку позовної давності, а також не заявлено клопотання про поновлення цього строку.

Таким чином сума за опалення з 12.03.2017 по 31.03.2017 становить 488,69 грн. (757,47 268,78) де 268,78 = (757,46 : 31)* 11 діб). Тоді по розрахунку позивача (всього за період з 12.03.2017 р. по 01.10.2021 р.) заборгованість за опалення складає 6 227,91 грн. (14 719,66 (6149,81 + 268,78) 2073,16 (ГВП). Крім того, у період з 01.01.2022 р. по 01.04.2023 р. відповідачем на особовий рахунок № НОМЕР_1 було сплачено 5600,00 грн. та підтверджується квитанціями і виставленими рахунками. З наданого розрахунку суми позову вбачається, що позивач визначив заборгованість станом на 01.11.2021 р. в сумі 15 419,66 грн.., а потім зменшив її шляхом наступних платежів за листопад 2021 р. та грудень 2021 р. до 14 719, 66 грн., станом на 01.01.2022. Особовий рахунок № НОМЕР_1 не змінювався і у період з 01.11.2022 р. по 24.03.2023 р.. Таким чином, всі наступні платежі, які надходили на рахунок до 24.03.3023 р. зменшували заборгованість, що утворилась у період до 01.11.2021 р.

Крім того, відповідач заперечує факт надання Концерном «Міські теплові мережі» послуг відповідач заперечує в частині нарахування боргу за ГВП у сумі 2073,16 грн. за період з січня 2019 р. по 01.01.2021 р..

Судом встановлено, що у Рахунку значиться заборгованість за ГВП 2073,16 грн.. відповідач стверджує що у квартирі встановлено бойлер і такий факт підтверджується тим, що у спірний період з 12.03.2017 р. по 01.02.2019 р. по такій графі нарахування відсутні. З яких підстав виникли нарахування після січня 2019 р. не вказано. Позивачем не надано доказів користування водопостачанням у період з січня 2019 р. по 01.01.2021 р..

Представник позивача стверджує, що з лютого 2019 р. прилад обліку гарячої води було знято з абонентського обліку у зв`язку з вичерпним терміном державної повірки. Нарахування за послуги з постачання гарячої води по особовому рахунку № НОМЕР_1 з 01.02.2019 р. згідно встановлених норм споживання 0,14 куб.м. на одну особу на добу, відповідно до кількості зареєстрованих осіб у квартирі, з урахуванням фактичних годин подачі та аварійних відключень.

Доводи представника позивача, суд відхиляє як необґрунтовані виходячи з наступного.

Відповідно до підпункту 4 пункту 19 Договору №11023141 від 26.08.2010 р., укладеного між сторонами по справі, виконавець зобовязаний контролювати установлені міжповіркові інтервали.

Згідно з частиною четвертою статті 17 Закону України "Про метрологію та метрологічну діяльність" періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань яких використовуються для здійснення розрахунків за спожиті для побутових потреб електричну енергію і газ), що є власністю фізичних осіб, спільною власністю співвласників багатоквартирного будинку, здійснюються за рахунок суб`єктів господарювання, що надають послуги з електро- і газопостачання, якщо інше не встановлено договором, укладеним відповідно до законів, що регулюють відносини у сферах електроенергетики та газопостачання.

Відповідальність за своєчасність проведення періодичної повірки, обслуговування та ремонту (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань яких використовуються для здійснення розрахунків за спожиті для побутових потреб електричну енергію і газ), що є власністю фізичних осіб, спільною власністю співвласників багатоквартирного будинку, покладається на суб`єктів господарювання, що надають послуги з електро- і газопостачання. Відповідальність за своєчасність проведення періодичної повірки, обслуговування та ремонту (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань яких використовуються для здійснення комерційних розрахунків за спожиті теплову енергію і воду) покладається на суб`єктів господарювання, що здійснюють обслуговування відповідних засобів вимірювальної техніки.

Періодична повірка засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань яких використовуються для здійснення розрахунків за спожиті електричну енергію і газ) проводиться за рахунок тарифів на електро- і газопостачання або за рахунок постачальника послуг комерційного обліку. Періодична повірка засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань яких використовуються для здійснення комерційних розрахунків за спожиті теплову енергію і воду) проводиться за рахунок внесків за обслуговування вузлів комерційного обліку, встановлених відповідно до Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання".

Порядок подання таких засобів на періодичну повірку, обслуговування та ремонт, а також порядок оплати за періодичну повірку, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання", який набрав чинності 02 серпня 2017 року та Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 1344 від 02 листопада 2017 року, Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг виконала перерахунок вартості тарифів та вилучила з них витрати, пов`язані з обслуговуванням та повіркою загальнобудинкових та індивідуальних засобів обліку, тим самим поклавши обов`язок на власника індивідуального засобу обліку води за власний рахунок здійснювати їх періодичну повірку, обслуговування та ремонт, у тому числі їх демонтаж, транспортування та монтаж після повірки.

Отже, на час виникнення у позивача обов`язку здійснити повірку засобу квартирного приладу обліку води, така повірка мала бути здійснена за рахунок позивача.

Згідно п. 15 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила № 630, засоби обліку води і теплової енергії, встановлені у квартирі (будинку садибного типу) та на вводі у багатоквартирний будинок, підлягають періодичній повірці.

Пунктами 9, 30, 32 Правил № 630 передбачено, що квартирні засоби обліку води і теплової енергії беруться виконавцем на абонентський облік, а їх періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) проводяться за рахунок виконавця, до обов`язків якого входить контроль міжповіркових інтервалів, повірка квартирних засобів обліку, їх обслуговування та ремонт, в той час як обов`язком споживача є своєчасна оплата наданих послуг за цінами і тарифами, встановленими згідно з вимогами законодавства.

Процедуру подання засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань яких використовуються для здійснення розрахунків за спожиті для побутових потреб електричну і теплову енергію, газ і воду), що є власністю фізичних осіб, на періодичну повірку, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) визначено Порядком подання засобів вимірювальної техніки на періодичну повірку, обслуговування та ремонт, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.07.2015 № 474 (далі Порядок).

Відповідно до п.7 Порядку подання засобів вимірювальної техніки на періодичну повірку, обслуговування та ремонт, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №474 від 08 липня 2015 року виконавець не пізніше ніж за місяць до настання строку проведення періодичної повірки засобу вимірювальної техніки або протягом трьох робочих днів з дня отримання відомостей про необхідність його ремонту інформує про це споживача шляхом надсилання повідомлення за встановленою формою рекомендованим листом з повідомлення про вручення або в інший спосіб, що підтверджуватиме отримання його споживачем.

Відповідач є споживачем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, виконавцем яких є Концерн "Міські теплові мережі", тому саме позивач несе відповідальність за своєчасну повірку засобу обліку води, встановленого у квартирі позивача, його обслуговування і ремонт, в тому числі демонтаж, транспортування та монтаж після повірки.

Таким чином, сума заборгованості безпідставно нарахована позивачем в розмірі 2073,16 (ГВП) стягненню з відповідача не підлягає.

Враховуючи вищевикладене, залишається заборгованість 627,91 грн. (6227,91 5600,00 (ГВП), яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

В іншій частині позовних вимог слід відмовити у звязку з недоведеністю.

На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 114,60 грн..

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованість за послуги централізованого опалення та постачання гарячої води в сумі 627 (шістьсот двадцять сім) гривень 91 копійки.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» судовий збір 114 гривень 60 копійок.

Повні відомості про сторін згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач Концерн «Міські теплові мережі», , адреса: 69057, м. Запоріжжя, вул. Адмірала Нахімова, 4;

Відповідач ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 .

Рішення суду може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст виготовлено 23.08.2023 року

Суддя А.В. Воробйов