Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2023 року м. Київ

Солом`янський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Ішуніної Л. М.,

за участю

секретаря судового засідання Отруби В. В.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», Приватного акціонерного товариства «Харківська муніципальна страхова компанія», ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої здоров`ю,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (далі - ПрАТ «СГ «ТАС»), Приватного акціонерного товариства «Харківська муніципальна страхова компанія» (далі - ПрАТ «ХМСК»), ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої здоров`ю, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить: стягнути з ПрАТ «СГ «ТАС» на її користь 65 876,24 грн відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю у зв`язку із тимчасовою втратою працездатності, пеню у сумі 4 679,72 грн, 3% річних у сумі 1 333,93 грн та 1 455,86 грн інфляційних втрат 3 293,81 грн моральної шкоди; стягнути з ПрАТ «ХМСК» на її користь 65 876,24 грн відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю у зв`язку із тимчасовою втратою працезданості, 3 293,81 грн моральної шкоди; стягнути з ОСОБА_3 на її користь 196 706,19 грн моральної шкоди.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 19 грудня 2019 року ОСОБА_3 порушив правила дорожнього руху та експлуатації автомобіля Lexus ES300 (VIN-код НОМЕР_1 ) та на швидкості зіткнувся зі стоячим попереду автомобілем Skoda Octavia, в якому пасажиром у момент ДТП була позивач, внаслідок чого вона отримала тілесні ушкодження та на місце ДТП їй викликали швидку, після чого, її було госпіталізовано до ДУ «Інститут нейрохірургії ім. акад. А. П. Ромоданова НАМН України».

Під час обстеження ОСОБА_2 діагностували закриту черепно-мозкову травму - струс головного мозку.

У зв`язку з отриманими внаслідок ДТП травмами позивач перебувала на лікарняному з 20 грудня 2019 року по 04 лютого 2020 року, оскільки після ДТП стан її здоров`я погіршувався та у період з 20 грудня 2019 року по 24 грудня 2019 року перебувала на лікарняному, з 24 грудня 2019 року по 28 грудня 2019 року перебувала на лікуванні у денному стаціонарі, з 31 грудня 2019 року по 17 січня 2020 року носила корсет для фіксації шиї, приймала судинні медикаменти, проходила курс крапельниць та знаходилася під наглядом невропатолога. Водночас, у зв`язку з тим, що її стан погіршувався їй було призначено медичні обстеження, за результатами яких було діагностовано підвивих першого та другого хребців шийного відділення хребта. З 22 січня 2020 року до 04 лютого 2020 року ОСОБА_2 знову знаходилася на денному стаціонарі.

Разом з тим, після ДТП, а також протягом усього її лікування ОСОБА_3 - винуватець ДТП перешкоджав їй як потерпілій у ДТП в отриманні відшкодування від страховика за нанесену шкоду її здоров`ю та понесені матеріальні витрати на його відновлення.

Так, ОСОБА_3 приховував та надавав недостовірні відомості, зокрема, щодо страхової компанії, з якою у нього укладений договір, щодо номеру полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, щодо його місця працевлаштування. Зокрема, під час оформлення ДТП ОСОБА_3 надав працівникам поліції поліс № АО1039242 від 04 липня 2019 року обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, виданого ПрАТ «ХМСК», однак у лютому 2020 року повідомив, що йому стало відомо про існування іншого полісу № АМ9355341, виданого ПрАТ «СГ «ТАС».

Враховуючи викладене, 20 лютого 2020 року позивач звернулася до ПрАТ «СГ «ТАС» із з`явою про страхове відшкодування моральної та матеріальної шкоди, нанесеної ОСОБА_3 під час керування забезпечувального страховиком транспортного засобу Lexus ES300, однак відповідь так і не отримала.

Крім того, було встановлено, що на момент вчинення ДТП у ОСОБА_3 чинними були два страхових поліси, укладені з ПрАТ «ХМСК» та ПрАТ «СГ «ТАС», тому позивач звернулася з позовними вимогами до двох страховиків, оскільки доказів нікчемності одного із них отримано не було.

Позивач вважає, що між порушенням ОСОБА_3 правил безпеки дорожнього руху та шкодою, що нанесені її здоров`ю є безпосередній причинний зв`язок.

У зв`язку з тривалим лікуванням на денному стаціонарі у різних медичних закладах та дообстеження, вона не мала змоги відвідувати роботу, а відтак отримувати належну їй заробітну плату. Враховуючи, що середньоденна її заробітна плата за останні два місяці до дати ДТП становила 2 125,04 грн, вона була тимчасово непрацездатною у період з 19 грудня 2019 року по 04 лютого 2020 року, тобто 31 робочий день, неотримана середня заробітна плата за період непрацездатності становить 65 876,24 грн.

Крім того, з огляду на ушкодження її здоров`я, заподіяного внаслідок ДТП, їй було завдано моральну шкоду, яка полягає у фізичних та моральних стражданнях, переживаннях, порушенні звичайних життєвих та професійних зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, моральних переживаннях, пов`язаних з неодноразовим введенням в оману ОСОБА_3 щодо відомостей про страхову компанію. Розмір моральної шкоди, завданий ОСОБА_3 на думку позивача становить 200 000 грн.

Водночас, враховуючи, що відповідно до положень чинного законодавства страховиком відшкодовується моральна шкода у розмірі 5% страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, стягненню з страховиків підлягає 3 293,81 грн, а з ОСОБА_3 196 706,19 грн.

Також, у зв`язку з тим, що страховик ПрАТ «СГ «ТАС» не повідомив позивача про прийняте рішення щодо страхового відшкодування у 90-денний строк та прострочив його виплату, з нього підлягають стягненню пеня в сумі 4 679,72 грн, 3% річних - 1 133,93 грн та 1 455,86 грн інфляційних втрат.

З огляду на викладене, позивач звернулася до суду з указаними позовом за захистом своїх порушених прав.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21 грудня 2020 року для розгляду зазначеної позовної заяви визначено головуючого суддю Ішуніну Л. М.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 23 грудня 2020 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.

16 січня 2021 року до суду надійшов відзив відповідача ПрАТ «ХМСК», в якому представник заперечує проти задоволення позову, посилаючись на те, що ОСОБА_3 поліс з ПрАТ «ХМСК» був укладений 04 липня 2019 року, але 28 грудня 2018 року його відповідальність була застрахована ПрАТ «СГ «ТАС», тобто строк дії полісу, укладеного з ПрАТ «СГ «ТАС» почався раніше, ніж термін дії полісу ПрАТ «ХМСК». Водночас, ОСОБА_4 не повідомив ПрАТ «ХМСК» про наявність у нього іншого чинного страхового полісу, тому в силу положень чинного законодавства договір страхування, що був укладений з ПрАТ «ХМСК» є нікчемним. Таким чином, ПрАТ «ХМСК» є неналежним відповідачем, тому позов в частині вимог до нього не підлягає задоволенню.

Крім того, 16 січня 2021 року надійшов відзив відповідача ПрАТ «СГ «ТАС», в якому представник заперечує проти задоволення позову, посилаючись на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів про встановлення вини особи, відповідальність якої застрахована у вчиненні ДТП, тобто доказів виникнення цивільно-правової відповідальності. У зв`язку з чим, ПрАТ «СГ «ТАС» прийняло рішення про призупинення розгляду справи до завершення кримінального провадження та постановлення по справі законного рішення (вироку), про що повідомила листом позивача за вих. № 01-20/186 від 24 лютого 2020 року.

Водночас, витрати понесені позивачем у зв`язку з лікуванням повинні бути обґрунтовані та документально підтвердженні медичним закладом, а саме кожна витрата повинна підтверджуватися чеками, та згідно Витягу з історії хвороби за період лікування в медичному закладі, засвідченим належним медичним закладом, в якому повинно зазначатися про призначення даних лікарських препаратів потерпілому.

Таким чином, згідно законодавства відшкодуванню страховиком підлягають лише обґрунтовані та документально підтверджені медичним закладом витрати на лікування, а також моральна шкода після надання доказів настання цивільно-правової відповідальності особи відповідальність якої застрахована - ОСОБА_3 та розгляду кримінальної справи.

Також, позивачем не надано жодних підтверджених медичним закладом документів про тимчасову втрату працездатності, у зв`язку з чим, не має можливості здійснити розрахунок через відсутність листків непрацездатності, заповнених з 2 сторін, довідки із зазначенням кількості робочих днів за 2 місяці до ДТП та суму отриманої заробітної плати за 2 місяці до ДТП.

Враховуючи викладене, ПрАТ «СГ «ТАС» не має підстав для здійснення виплати страхового відшкодування, оскільки позивачем не дотриманий передбачений законодавством порядок такого відшкодування, тому у задоволенні позову слід відмовити.

02 лютого 2021 року до суду надійшла відповідь позивача на відзив відповідача ПрАТ «СГ «ТАС», в якому представник позивача зазначає, що відсутність у матеріалах справи судового рішення, яким би ОСОБА_3 було притягнуто до відповідальності за скоєння ДТП не може бути достатньою підставою для відмови у позові, оскільки воно не вважається єдиним доказом наявності вини заподіювача шкоди. Водночас, суд не позбавлений та не обмежений у праві самостійно, за наявності відповідних доказів, установити наявність чи відсутність вини в діях водія.

Крім того, позивачем додано до позову усю медичну документацію, яка підтверджує її тимчасову втрату працездатності, завдану внаслідок ДТП, однак в силу положень частини другої статті 177 ЦПК України ОСОБА_2 звільнена від обов`язку додавання до позовної заяви її копій та копій доданих документів відповідно до кількості відповідачів, тому відповідач може ознайомитися з ними в матеріалах справи.

18 лютого 2021 року представником позивача подано до суду заяву про виклик свідків.

Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання 18 лютого 2021 року, витребувано у ПрАТ «СГ «ТАС» оригінал або належним чином засвідчену копію полісу № АМ9355341, укладеного щодо забезпечувального транспортного засобу Lexus ES300.

26 лютого 2021 року до суду надійшов витребуваний документ.

15 березня 2021 року до суду надійшов відзив відповідача ОСОБА_3 , в якому заперечує проти задоволення позову, посилаючись на те, що позивачем розрахунок сум, що стягуються за шкоду, заподіяну здоров`ю здійснено з порушенням вимог статті 1197 ЦК України, оскільки розрахунок середньої заробітної плати було здійснено виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, а не за три або дванадцять останніх календарних місяців роботи, що передували ушкодженню здоров`я, тому відповідні розрахунки та пред`явлені до стягнення суми є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Крім того, позивач не надала жодних доказів на підтвердження того, що їй не виплачувались роботодавцем кошти за перебування на лікарняному, тобто позивач фактично намагається отримати подвійну компенсацію відповідачів та роботодавця.

Таким чином, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження розміру втраченого позивачем внаслідок ушкодження здоров`я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню.

Щодо відшкодування моральної шкоди, то позивачем не надано доказів на підтвердження того, що її фізичні страждання виникли саме через ушкодження здоров`я внаслідок ДТП, зокрема, не надано медичну картку, з якої б вбачався стан її здоров`я до ДТП, що свідчить про необґрунтованість причинно-наслідкового зв`язку між фізичними стражданнями позивача та отриманими ушкодженнями. Також, не надала доказів та не підтвердила критеріїв її звичайного життя, професійних зв`язків та активного громадського життя і яким чином в ці критерії були внесені зміни наслідками спірного ДТП.

Окрім того, ОСОБА_3 за власною ініціативою турбувався про стан здоров`я позивача, сплачував усі витрати, пов`язані з її лікуванням та перевезенням по медичним закладам, у загальній сумі 14 25 грн.

Враховуючи викладене, позивачем не доведено причинно-наслідкового зв`язку між діями ОСОБА_3 та можливою шкодою, наведено помилковий та необґрунтований розрахунок втраченого заробітку, тому у задоволенні позову слід відмовити.

19 березня 2021 року до суду надійшла заява позивача про уточнення позовних вимог, в якій зазначив, що прохальна частина позову повинна містити словосполучення «відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю у зв`язку із тимчасовою втратою працездатності» замість «відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю».

24 березня 2021 року до суду надійшла відповідь позивача на відзив ОСОБА_3 , в якому представник зазначає, що у відповідності до статті 25 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я час втрати працездатності. Доходи потерпілого оцінюються в таких розмірах, зокрема, для працюючої особи (особи, яка працює за трудовим договором) - неотримана середня заробітна плата, обчислена відповідно до норм законодавства України про працю. Враховуючи, що на момент ДТП позивач перебувала у трудових відносинах із Державним підприємством «Мультимедійна платформа іномовлення України» Міністерства культури та інформаційної політики України, причиною тимчасової втрати працездатності була ДТП, що мала місце 19 грудня 2019 року, тому для обчислення розміру середньої заробітної плати береться кількість робочих днів за жовтень 2019 року та листопада 2019 року згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ № 100 від 08 лютого 1995 року. Окрім того, необхідність розрахунку середнього заробітку за останні два місяці роботи підтверджена поясненнями, викладеними у відзиві ПрАТ «СГ «ТАС», оскільки представник помилково зазначив, що позивачем не надано розрахунку середнього заробітку саме за останні два місяці, що передували ДТП.

Крім того, представник позивача вказує, що роботодавець ОСОБА_2 не компенсував кошти за перебування на лікарняному з 19 грудня 2019 року по 04 лютого 2020 року, що не було спростовано відповідачем належними доказами.

Також, ОСОБА_3 долучає до відзиву електронну переписку між ним та позивачем щодо відшкодування витрат на лікування, яка може бути доказом визнання ним вини у скоєному ДТП, водночас, відшкодування шкоди, пов`язаної із лікуванням не є предметом цього позову.

Разом з тим, моральна шкода, завдана ОСОБА_5 виразилася у моральних стражданнях, які полягають у порушенні її звичайних та професійних зв`язків, через неможливість продовження активного громадського життя, оскільки на момент ДТП і під час лікування вона самостійно виховувала та забезпечувала неповнолітню дочку, винаймала квартиру та була єдиною особою, яка могла приносити дохід у сім`ю. Крім того, до ДТП позивач щомісяця була у відрядженнях (США, Канада, Китай), однак після ДТП, з урахуванням тих ушкоджень, що отримала ОСОБА_2 та тривалого лікування, продовження такого активного професійного життя виявилося неможливим. Окрім того, після ДТП позивач вимушена була відмовитись від вигідних професійних пропозицій, оскільки у запропонованих вакансіях були постійні відрядження за кордон.

З урахуванням наведеного, вважає, що розмір моральної шкоди є співмірними із завданими стражданнями та обґрунтованим.

26 січня 2021 року стороною позивача подано до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій представник зазначив, що ПрАТ «СГ «ТАС» так і не було виплачено страхового відшкодування, тому період прострочення збільшився. Так, періодом прострочення виплати страхового відшкодування є 23 травня 2020 року - 23 квітня 2021 року та стягненню підлягає пеня в сумі 7 538,97 грн, 3% річних в сумі 1 815,96 грн та 4 815,54 грн інфляційних втрат.

Вказану заяву про збільшення позовних вимог, з урахуванням вимог пункту 2 частини другої статті 49 ЦПК України, було прийнято судом.

02 липня 2021 року стороною позивача подано до заяву про збільшення розміру позовних вимог, у зв`язку з тим, що ПрАТ «СГ «ТАС» так і не було виплачено страхового відшкодування, тому збільшився період прострочення виплати, а саме: з 23 травня 2020 року по 30 червня 2021 року, тому стягненню підлягає пеня в сумі 9 379,89 грн, 3% річних в сумі 2 184,15 грн та 6 231,87 грн інфляційних втрат.

Вказану заяву про збільшення позовних вимог, з урахуванням вимог пункту 2 частини другої статті 49 ЦПК України, було прийнято судом.

18 жовтня 2021 року стороною позивача подано до заяву про збільшення розміру позовних вимог, у зв`язку з тим, що ПрАТ «СГ «ТАС» так і не було виплачено страхового відшкодування, тому збільшився період прострочення виплати, а саме: з 23 травня 2020 року по 21 жовтня 2021 року, тому стягненню підлягає пеня в сумі 12 679,10 грн, 3% річних в сумі 2 795,98 грн та 7 173,90 грн інфляційних втрат.

Вказану заяву про збільшення позовних вимог, з урахуванням вимог пункту 2 частини другої статті 49 ЦПК України, було прийнято судом.

21 жовтня 2021 року ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання задоволено клопотання сторони позивача про виклик свідків від 18 лютого 2021 року.

07 грудня 2021 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

18 квітня 2023 року представником позивача подано до суду заяву про відмову від клопотання про виклик свідків, в якому зазначив, що у зв`язку з неактуальністю відмовляється від заявленого клопотання про виклик свідків до суду.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог та заяв про збільшення позовних вимог, посилаючись на обставини викладені у позові та відповідях на відзиви, просив позов задовольнити.

Відповідач ПрАТ «СГ «ТАС» явку свого представника в судове засідання не забезпечив, однак представником подано клопотання про відкладення судового засідання, в якому зазначив, що необхідність відкладення судового засідання зумовлена введенням на території України воєнного стану та періодичними повітряними тривогами.

Відповідачі ПрАТ «ХМСК» та ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлялися належним чином. В матеріалах справи міститься заява представника ОСОБА_3 про розгляд справи у його відсутність.

За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

З огляду на викладене, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність відповідачів. Водночас, суд зауважує, що оголошення повітряних тривог та воєнний стан на території України самі по собі не є поважними причинами неприбуття в судове засідання, враховуючи можливість проведення судового засідання в режимі відеоконференції, про що представником відповідача ПрАТ «СГ «ТАС» клопотань не заявлялося.

Вислухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази в їх сукупності, суд виходить з наступного.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом установлено, що згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 422804, 19 грудня 2019 року у м. Києві (по просп. Повітрофлотському, 23), відповідач ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом Lexus, н.з. НОМЕР_2 , не був уважним під час руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з транспортним засобом Skoda, н.з. НОМЕР_3 , та Daewoo Nexia, н.з. НОМЕР_4 , що призвело до механічних пошкоджень вищевказаних автомобілів.

Відповідно до рапорту інспектора ВМАЗ УПП у м. Києві ДПП НПУ Сіневич А. О. від 19 грудня 2019 року внаслідок вищевказаної ДТП постраждала пасажирка автомобіля Skoda, н.з. НОМЕР_3 - ОСОБА_2 , яку було госпіталізовано з попереднім діагнозом закрита черепно-мозкова травма до інституту нейрохірургії.

Згідно з консультаційним висновком спеціаліста ДУ «Інституту нейрохірургії ім. акад. А. В. Ромоданова НАМН Україна» від 19 грудня 2019 року ОСОБА_2 було діагностовано закриту черепно-мозкову травму - струс головного мозку.

Наступного дня ОСОБА_2 звернулась до лікаря-невропатолога КНП «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району (за місцем свого проживання), що підтверджується довідкою невропатолога КНП «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району.

Крім того, зі змісту вказаної довідки вбачається, що позивач з 20 грудня 2019 року до 24 грудня 2019 року перебувала на лікарняному.

24 грудня 2019 року ОСОБА_2 госпіталізували до Державної установи «Інституту нейрохірургії ім. академ. А. П. Ромоданова НАМН України», де вона перебувала на лікуванні у денному стаціонарі з 24 грудня 2019 року по 28 грудня 2019 року, що підтверджується Випискою із медичної карти від 28 грудня 2019 року.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_2 продовжувала хворіти та лікуватись, її лікарняний було продовжено з 29 грудня 2019 року до 30 грудня 2019 року, що підтверджується листком непрацездатності серіїї АДШ № 443513.

Згідно з листком непрацездатності серії АДХ № 663135 з 31 грудня 2019 року по 17 січня 2020 року ОСОБА_2 перебувала на лікарняному та відповідо до рекомендації невропатолога КНП «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району м. Києва носила корсет для фіксації шиї, приймала ряд судинних медикаментів.

Разом з тим, у зв`язку з погіршенням стану здоров`я 03 січня 2020 року ОСОБА_2 було проведено магнітно-резонансну томографію у Клініці сучасної неврології АКСІМЕД (ТОВ «АКСІМЕД ПЛЮС») за направленням лікаря невролога ТОВ «Медичний центр «Меддел». У результаті МРТ було виявлено ознаки початкових дегенеративно-дистрофічних змін поперекового відділу хребта, протрузії міжхребцевих дисків вищевказаної локалізації.

09 січня 2020 року ОСОБА_2 було проведено рентгенографію верхнього відділу хребта, що підтверджується рентгенологічним висновком.

10 січня 2020 року лікар невролог ТОВ «Медичний центр «Меддел» встановив у ОСОБА_2 віддалені наслідки черпно-мозкової травми з лікворногіпотонічним, астенічним та вестибулярним синдромом, посттравматичний підвивих С2 - кнутоподібна травма шийного відділу хребта, що підтверджується Консультативним висновком спеціаліста від 10 січня 2020 року.

17 січня 2020 року лікар невропатолог КНП «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району направив ОСОБА_2 на дообстеження до поліклініки Інституту травматології та ортопедії НАМН України, де підтвердили її діагноз - підвивих першого та другого хребців шийного відділення хребта, що підтверджується довідками Державної установи «Інституту травматології та ортопедії НАМН України» від 22 січня 2020 року та 24 січня 2020 року.

З 22 січня 2020 року до 04 лютого 2020 року ОСОБА_2 знову знаходилася на лікарняному у денному стаціонарі КНП «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району, що підтверджується випискою № 138 із медичної карти амбулаторного хворого.

На момент настання дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 як водія транспортного засобу Lexus ES300 (VIN-код НОМЕР_1 ), була застрахована в ПрАТ «СГ «ТАС» згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ9355341.

Крім того, на момент настання дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 як водія транспортного засобу Lexus ES300 (VIN-код НОМЕР_1 ), булла також застрахована в ПрАТ «ХМСК» згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/1039242.

Згідно із витягом із Централізованої бази МТСБУ два вищевказані поліси були діючими на момент вчинення ДТП.

20 лютого 2020 року ОСОБА_2 подала до ПрАТ «СГ «ТАС» заяву про страхове відшкодування.

Листом відповідача № 01-20/186 від 24 лютого 2020 року у відповідь на вищевказану заяву було повідомлено, що на підставі статей 35 та 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-праової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ПрАТ «СГ «ТАС» призупиняє розгляд справи, тому що на даний час не може прйняти рішення по справі, оскільки не має документального підтвердженя того, що по справі завершене кримінальне провадження, також невідомо щодо набрання у такій справі вироком законної сили. При наданні вироку суду по кримінальній справі, який вступив в законну силу розгляд справи страховиком буде відновлено і по справі буде прийняте відповідне рішення.

З урахуванням викладеного, звертаючись до суду з цим позовом, позивачем було зазначено, що відповідачами їй не було відшкодовано шкоду, пов`язанаану з тимчасовою втратою нею працездатності внаслідок ДТП та моральну шкоду.

У частинах першій та другій статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, що її заподіяла. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Разом із тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Так, до сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно із спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закону).

Статтею 3 Закону передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого (стаття 23 Закону).

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди.

Таким чином обов`язок з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування покладається на страховика.

У пункті 35.1 статті 35 Закону зазначено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 вказаного Закону страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Абзацами першим-третім пункту 36.2 статті 36 Закону передбачено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про ДТП, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.

Згідно з частиною п`ятою статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Таким чином, закон містить вказівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом із тим, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.

Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 22 квітня 2020 року у справі № 280/1222/17 (провадження № 61-42888св18).

З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди, передбаченої частиною другою статті 1166 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

Порядок та умови відшкодування шкоди безпосередньо встановлено ЦК України, відповідно до якого умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди, наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними.

При цьому слід враховувати, що особливі правила статті 1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Разом із тим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Такі правові висновки зроблені у постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 345/3335/17 (провадження № 61-22598св18), від 07 жовтня 2020 року у справі № 742/637/19 (провадження № 61-320св20), від 26 квітня 2022 року у справі № 184/1461/20-ц (провадження № 61-14226св21).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 465/4287/15 (провадження № 14-406цс19), зазначено, що у Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду.

Отже, цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті дії джерела підвищеної небезпеки настає без вини її заподіювача. Тому страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

При цьому наявність чи відсутність у страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування замість завдавача шкоди не є предметом розгляду в кримінальному провадженні. Тому відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.

Крім того, вищенаведеним пунктом 36.2 статті 36 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено лише підставу припинення здійснення страхового відшкодування у разі, якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, та не передбачено можливості відмови у стягненні страхового відшкодування у справі, яка вже розглядається судом у порядку цивільного судочинства, за наслідками такого розгляду.

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 16 лютого 2022 року у справі № 242/1930/21 (провадження № 61-17923св21), від 21 квітня 2022 року у справі № 447/2222/20(провадження № 61-19906св21), від 05 жовтня 2022 року у справі № 208/4598/21.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що у даному випадку відповідачами не доведено, що шкоду позивачу було завдано внаслідок непереборної сили або умислу позивача, а тому, за встановлених фактичних обставин, позивач має право на відшкодування шкоди завданої її здоров`ю внаслідок спірної ДТП.

Водночас, наявність чи відсутність судового рішення за наслідками розгляду кримінального провадження не впливає на встановлений законом обов`язок відповідача ПрАТ «СГ «ТАС», як стараховика щодо відшкодування шкоди завданої здоров`ю позивача внаслідок ДТП.

Крім того, з заяви ОСОБА_3 до Солом`янського районного суду міста Києва в межах справи № 760/2654/20 щодо притягнення його до адміністративниї відповідальності за фактом спірного ДТП, переписки з позивачем та чеків, з яких встановлено, що він надавав кошти на її лікування та купівлю мендичних препаратів, вбачається, що він визнає свою вину у вчиненні ДТП.

Як вже становлено судом, 19 грудня 2019 внаслідок ДТП позивачу завдано шкоду здоров`ю, у зв`язку з чим, у період з 20 грудня 2019 року по 04 лютого 2020 року вона перебувала на лікарняному, що підтверджується листками непрацездатності серії АДХ № 663200, серії АДШ № 345313, серії АДШ № 443513, серії АДХ № 663135, серії АДХ № 663739.

Позивач з 02 січня 2018 року по 28 лютого 2020 року працювала на посаді кореспондента спеціального І категорії відділу новин редакції інформаційного мовлення у Державному підприємстві «Мультимедійна платформа іномовлення України», що підтверджується копією трудової книжки НОМЕР_5 , тобто на момент вчинення перебувала у трудових відносинах.

Таким чином, шкода заподіяна здоров`ю позивача внаслідок ДТП виралазилася у шкоді, пов`язаній з тимчасовою втратою нею працездатності.

Відповідно до статті 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Відповідно до частини першої статті 1197 ЦК України розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності.

Згідно зі статтею 25 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я час втрати працездатності. Доходи потерпілого оцінюються в таких розмірах, зокрема, для працюючої особи (особи, яка працює за трудовим договором) - неотримана середня заробітна плата, обчислена відповідно до норм законодавства України про працю.

Розрахунок середньої заробітної плати здійснюється на підставі положень Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08 лютого 1995 року № 100 (далі-порядок).

Пунктом 2 вказаного порядку встановлено, що середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Відповіно до пункту 8 порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно з наявним в матеріалах справи розрахунком середнього заробітку позивача № МПІ00000023 від 16 грудня 2020 року, вбачається, що останніми двома місяцями роботи ОСОБА_2 до ДТП були жовтень 2019 року та листопад 2019 року, розмір заробітної плати за які становив 70 126,23 грн, середньоденна плата - 2 125,04 грн.

Таким чином, за період тимчасової непрацездатності з 19 грудня 2019 року по 04 лютого 2020 року, розмір не отриманого доходу ОСОБА_2 становить 65 876,04 грн (2 125,04 (середньоденна заробітна плата) х 31 (робочі дні за період тимчасової втрати працездатності) = 65 876,04).

Враховуючи викладене, суд погоджується з розрахунком ОСОБА_2 наведеним у позові і не вбачає підстав для його відхилення, крім того, вказаний розрахунок не спростований відповідачами належними та допустимими доказами, тому вимоги позивача про стягнення зі страховика ПрАТ «СГ «ТАС» шкоди, заподіяної її здоров`ю у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

З урахуванням зазначених положень, позивачем було розраховано суму моральної шкоди, яка підлягає стягненню зі страховика та становить 3 293,81 грн. Судом перевірено правильність розрахунку, тому вимоги позивача в цій частині є обґрунтованими.

Водночас, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (частина перша та пункт 1 частини другої статті 23 ЦК України).

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості(абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України).

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Судом встановлено, що позивачеві внаслідок спірної ДТП було завдано моральної шкоди, яка полягає у фізичних та душевних стражданнях, яких вона зазнавала протягом усього часу лікування (головні болі, біль у шийному відділі хребта), які також виразилсися у порушенні її звичайного життєвого та професійного укладу, оскільки вона матір-одиначка та самостійно забезпечувала неповнолітню дочку, а робота пов`язана з частими відрядженнями за кордоном, тимчасова втрата нею працездатності позбавила її можливості ведення активного громадського життя.

Враховуючи викладене, тривалість вимушених змін у житті позивача, пов`язаних з тимчасовою втратою працездатності, фізичний біль, який вона відчувала внаслідок травми отриманой при ДТП, сімейну ситуацію позивача, наявність у неї на утриманні неповнолітньої дочки, необхідність турботи про неї, а також поведінку страхувальника, який після ДТП надавав позивачці матеріальну допомогу, шляхом оплати їй медичних обстежень, ліків тощо, вимоги розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що на користь позивача із відповідача ОСОБА_3 підлягає стягненню моральна шкода у розмірі 50 000 грн.

Що стосується вимоги про стягнення зі страховика ПрАТ «СГ «ТАС» пені, 3% річних та інфляційних втрат за несвоєчасну виплату страхового відшкодування, суд виходить з наступного.

Статтею 20 Закону України «Про страхування» встановлено, що страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.

Згідно зі статтею 992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

Відповідно до пункту 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

При нарахуванні пені необхідно зважати на вимоги статей 549, 550, 551 ЦК України, згідно з якими пенею є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання і яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Проценти на неустойку не нараховуються та, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Тобто неустойка нараховується в разі порушення боржником зобов`язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України) з першого дня прострочення та до тих пір, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто пеня може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано в законі чи договорі. Разом з тим відповідно до пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Таким чином, стягнути неустойку (зокрема, пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише в межах спеціальної позовної давності, яка згідно із частиною першою статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, установленими статтями 253-255 цього Кодексу, від дня порушення грошового зобов`язання.

Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року справа № 310/11534/13-ц.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Грошовим необхідно вважати зобов`язання, що складається, зокрема, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити кошти на користь кредитора.

Саме до таких грошових зобов`язань належить укладений договір про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оскільки він установлює ціну договору страхову суму.

З огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 07 червня 2017 року у справі № 6-282цс17 та Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження№ 14-68цс18).

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 (провадження № 12-14гс18) зазначила, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку за період з 23 травня 2020 року по 21 жовтня 2021 року, виконаного з урахуванням вимог чинного законодавства, розмір пені становить - 12 679,10 грн, трьох процентів річних - 2 795,98 грн та інфляційних втрат - 7 173,90 грн, правильність якого перевірена судом, тому такі вимоги є правомірними та підлягають задоволенню.

Що стосується вимог про стягнення з ПрАТ «ХМСК» відшкодування шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності позивачем та моральної шкоди на її користь, то вони задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 989 ЦК України страхувальник зобов`язаний при укладенні договору страхування повідомити страховика про інші договори страхування, укладені щодо об`єкта, який страхується. Якщо страхувальник не повідомив страховика про те, що об`єкт уже застрахований, новий договір страхування є нікчемним.

Пунктом 17.3 статті 17 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що при укладенні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності страхувальник зобов`язаний повідомити страховика про всі діючі договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладені з іншими страховиками, а також, за вимогою страховика, надати інформацію про всі відомі обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику.

Отже, чинне законодавство дозволяє страхувальнику укладати декілька договорів страхування одного об`єкта з різними страховиками. У разі наявності на момент укладення договору страхування іншого чинного договору страхування того ж самого об`єкта від тих саме ризиків, страхувальник зобов`язаний повідомити про це страховика. Невиконання такого обов`язку тягне за собою нікчемність нового договору страхування.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 759/10739/16-ц.

Як вбачається з матеріалів справи, на момент вчинення ДТП - 19 грудня 2019 року цивільно-правову відповідальність водія транспортного засобу Lexus ES300 (VIN-код НОМЕР_1 ), було забезпечено ПрАТ «СГ «ТАС» згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ9355341 та ПрАТ «ХМСК» згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/1039242. Обидва зазначені поліси були діючими на момент вчинення ДТП.

Разом з тим, поліс № АО/1039242 видано ПрАТ «ХМСК» 05 липня 2019 року до 01 липня 2020 року, а поліс № АМ9355341 був виданий ПрАТ «СГ «ТАС» раніше 28 грудня 2018 року по 27 грудня 2019 року включно.

Тобто, поліс № АМ9355341, виданий ПрАТ «СГ «ТАС», був чинним як на момент укладення власником транспортного засобу Lexus ES300 (VIN-код НОМЕР_1 ) ОСОБА_3 нового договору страхування з ПрАТ «ХМСК», так і на момент настання страхового випадку.

Разом з тим, страхувальником при укладенні нового договору страхування не було повідомлено ПрАТ «ХМСК» про наявність іншого договору страхування щодо забезпечуваного транспортного засобу.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що за вказаних обставин поліс № АО/1039242, виданий ПрАТ «ХМСК», в силу положень пункту 3 частини першої статті989 ЦК України є нікчемним.

Відтак, ПрАТ «ХМСК» не є відповідальною особою за відшкодування шкоди, завданої здоров`ю ОСОБА_2 внаслідок ДТП, а тому відсутні правові підстави для задоволення заявлених позовних вимог про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, заявлених до ПрАТ «ХМСК».

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Враховуючи те, що доказів відповідно до приписів статей 77-78 ЦПК України на спростування доводів позивача відповідачами суду не надано та матеріали справи не містять, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та про їх часткове задоволення.

Крім того, частиною п`ятою статті 265 ЦПК України передбачено, що у резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат.

За змістом частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини шостої статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки позов задоволено частково, позивач звільнена від сплати судового збору, тому підлягає стягненню з відповідачів на користь держави сума судового збору, пропорційно розміру задоволеної частини позовних вимог, що повинна була бути сплачена при звирненні до суду з цим позовом. Відтак, сума судового збору в процентному відношенні від задоволеної суми становить 918,19 грн, що підлягає стягненню з ПрАТ «СГ «ТАС» та 491,77 грн, що підлягає стягненню з ОСОБА_3 .

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статями 625, 992, 989, 999 ЦК України, статями 2, 10, 12, 13, 15, 49, 141,76-81, 89, 258, 263, 264, 265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_2 суму страхового відшкодування з урахуванням пені, 3% річних та інфляційних втрат, відшкодування моральної шкоди в сумі 91 819,03 (дев`яносто одна тисяча вісімсот дев`ятнадцять гривень 03 коп.) грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 відшкодування моральної шкоди в сумі 50 000 (п`ятдесят тисяч гривень) грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь держави судовий збір у розмірі 918,19 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 491,77 грн.

В задоволенні інших вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості щодо учасників справи:

позивач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ;

відповідачі: Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС», , місцезнаходження: 03062, м. Київ, пр-т Перемоги, 65;

Приватне акціонерне товариство «Харківська муніципальна страхова компані», , місцезнаходження: 61001, м. Харків, вул. Плеханівська, 63;

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_7 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя Л. М. Ішуніна