Справа № 309/2981/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

29 серпня 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

Головуючого судді Фазикош Г. В.

суддів Джуги С. Д., Бисаги Т. Ю.

з участю секретаря Савинець В. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хустського районного суду від 10 лютого 2022 року, ухвалене суддею Піцур Я. Я., по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та за позовом третіх осіб із самостійними вимогами ОСОБА_3 і ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання права на користування житловими приміщеннями та виключення їх з розподілу спільного майна, -

В С Т А Н О В И В :

В жовтні 2018 року ОСОБА_2 пред`явив позов до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.

Свої вимоги мотивував тим, що між сторонами було укладено шлюб, про що свідчить запис за № 257 від 14.11.1992 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Хустського районного управління юстиції. Спільне життя у них не склалося, згідно рішення Хустського районного суду від 19 серпня 2015 року шлюб було розірвано.

За час перебування у шлюбі, на підставі договору купівлі-продажу від 25 серпня 2006 року було набуто спільне майно, житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . Набутий за час шлюбу житловий будинок перебудовувався, і хоча він наразі є об`єктом незавершеного будівництва, однак перебудову закінчено (ступінь готовності 100%) і він фактично експлуатується за своїм функціональним призначенням, хоча не зданий в експлуатацію. Рішенням суду визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право власності на об`єкт незавершеного будівництва, житловий будинок з надвірними спорудами за адресою АДРЕСА_1 та земельну ділянку за такою адресою по 1/2 ідеальній частці за кожним. Наразі позивач не має змоги користуватися будинком через поведінку відповідача. Він намагався врегулювати спір, звернувшись до відповідачки з проханням передати йому ключі від будинку, однак у цьому проханні йому було відмовлено.

З огляду на це, позивач просив припинити право спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на житловий будинок та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 . У порядку поділу майна подружжя виділити ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в натурі по 1/2 частині незавершеного будівництвом житлового будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 (Т.1, а.с.4-6).

15 лютого 2021 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (діти сторін) пред`явили позов до батьків ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про визнання права на користування житловими приміщеннями та виключення їх з розподілу спільного майна.

Позов мотивували тим, що у даній справі розглядається спір їхніх батьків про поділ майна подружжя. На підставі ухвали суду було проведено судову будівельно-технічну експертизу, якою передбачено розподіл будинку та земельної ділянки на дві частини. Незалежно від того яка частина будинку буде присуджена одній із сторін, право дітей на проживання буде порушено. Тому вони бажають щоб суд виключив з розподілу приміщень у спірному будинку кімнати у яких вони проживають та якими вони користуються з часу побудови даного будинку і по сьогоднішній день. Наразі в будинку батько не проживає, а проживають діти та матір, і між ними встановлено порядок користування приміщеннями будинку. При цьому батько неодноразово заявляв, що здасть в оренду свою частину будинку чужим людям чи продасть його. У зв`язку з цим просять суд: 1) визнати за ОСОБА_3 право на користування житловою кімнатою № НОМЕР_1 , площею 24.7 кв.м., що знаходиться на 2-му поверсі будинку та присудити йому її в користування, виключивши її із розподілу спільного майна; 2) визнати за ОСОБА_4 право на користування житловою кімнатою АДРЕСА_2 , площею 19.7 кв.м., що знаходиться на 2-му поверсі будинку та присудити їй її в користування, виключивши її із розподілу спільного майна; 3) визнати за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 право на користування кімнатою АДРЕСА_3 , площею 6.6 кв.м., що знаходиться на 1-му поверсі будинку та присудити її їм в спільне користування, виключивши її із розподілу спільного майна (Т.1, а.с.214-216).

Ухвалою Хустського районного суду від 15 лютого 2021 року залучено до участі у даній справі в якості третіх осіб із самостійними вимогами на предмет спору ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .. Прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання права на користування житловим приміщенням та виключення його з розподілу спільного сумісного майна подружжя (Т.1, а.с.226-227).

Рішенням Хустського районного суду від 10 лютого 2022 року позов задоволено.

Припинено право спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на незавершений будівництвом житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку площею 0,0671 га з кадастровим номером :01:021:0074, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

У порядку поділу житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до Додатків №№ ІV, V до висновку експерта № 143 судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 05.10.2020 року, виділено ОСОБА_2 підвальне приміщення площею 9,7 кв.м. та на першому поверсі будинку наступні приміщення:

2. житлова кімната площею 26,0 кв.м.;

2. прихожа площею 10,5 кв.м.;

3. ванна площею 4,2 кв.м.;

4. кімната площею 6,6 кв.м.;

5. комора площею 3,0 кв.м.;

6. кухня площею 22,3 кв.м.;

7. басейн площею 76,9 кв.м.;

б/н. душова площею 2,2 кв.м.;

І. котельня площею 6,0 кв.м.

У порядку поділу житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , виділено ОСОБА_1 на першому поверсі наступні приміщення:

1. коридор площею 9,5 кв.м.;

7. басейн площею 12,8 кв.м.;

8. сауна площею 4,4 кв.м.;

б/н. коридор площею 1,9 кв.м.;

б/н. вбиральня площею 1,8 кв.м.;

б/н. гараж площею 28,0 кв.м.;

На мансардному поверсі наступні приміщення:

9. вбиральня площею 4,6 кв.м.;

10. житлова кімната площею 19,7 кв.м.;

11. житлова кімната площею 24,7 кв.м.;

12. гардеробна площею 7,2 кв.м.;

13. ванна площею 7,3 кв.м.;

14. житлова кімната площею 14,5 кв.м.;

15. коридор площею 15,0 кв.м.;

б/н. житлова кімната площею 16,0 кв.м.

Для реального здійснення розподілу в приміщенні № 2 першого поверху будинку необхідно влаштувати перегородки загальною площею 1,6 кв.м., а також влаштувати додатковий дверний проріз в приміщенні гаражу, згідно Додатку № IV до висновку експерта № 143 судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 05.10.2020 року.

Витрати з проведення переобладнання покласти порівну на ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ..

Земельну ділянку площею 0,0671 га, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель, кадастровий номер :01:021:0074, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , поділити згідно Додатку № VІ до висновку експерта № 143 судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 05.10.2020 року, а саме: земельну ділянку Sс.к. розміром 40 кв.м. залишити у спільному користуванні ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ; земельну ділянку SI розмірами 110,6 кв.м. та 76,2 кв.м. виділити ОСОБА_1 ; земельну ділянку SІІ розміром 186,8 кв.м. виділити ОСОБА_2 ..

В задоволенні позову ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання права на користування житловими приміщеннями та виключення їх з розподілу спільного майна відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати (Т.2, а.с.162-170).

На це рішення відповідачка за первісним позовом ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Зазначає, що не погоджується з ухваленим у справі рішенням суду першої інстанції, вважає його незаконним та необґрунтованим. Висновок експерта про розподіл будинку є неповним, суперечить діючим будівельним нормам та правилам. Крім того, експерт завищив оцінку будинку та оцінку мощення. Після огляду будинку експерт завірив відповідачку, що буде щонайменше три варіанти розподілу будинку та земельної ділянки, однак по факту складено висновок з одним варіантом розподілу. Будинок не призначений для проживання двох сімей. Відповідачка ставила питання про призначення повторної експертизи, однак суд відмовив у задоволенні такого клопотання. Експерт навмисно подав до суду такий висновок, яким обмежуються права відповідачки щодо користування будинком. Відмова у клопотанні про призначення повторної експертизи порушила принцип змагальності та обмежила право відповідачки довести інші варіанти розподілу будинку. Суд повинен був обрати такий спосіб розподілу майна, який відповідав інтересам обох сторін з мінімальним переобладнанням. У даному випадку суд поділив один басейн на обох сторін. При цьому це цілісний рухомий об`єкт, який не підлягає поділу. Всі комунікації до басейну знаходяться у підвалі та повинні бути присуджені одній особі. У рішенні суду басейн присуджено обом сторонам, а комунікації одній стороні. У відзиві на позов відповідачка вказувала, що не користується басейном, сауною та гаражем, а також немає автомобіля, тому ці приміщення їй не потрібні. Крім того, місцевий суд присудив позивачу кімнату площею 26 кв.м., якої у будинку немає. З огляду на це апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати, призначити повторну експертизу та ухвалити нове рішення з урахуванням висновку, складеного за результатами проведення повторної експертизи (Т.2, а.с.174-178).

У судове засідання в апеляційній інстанції призначене на 29 серпня 2023 року сторони в чергове не з`явилися, хоча були повідомлені про час та місце розгляду справи належним чином.

Справа призначалася до розгляду в суді апеляційної інстанції щонайменше дев`ять разів, однак, окрім судового експерта, в судове засідання жодного разу ніхто не з`явився. Відповідачка та її представник ОСОБА_5 подавали до суду заяви різного змісту, у тому числі з проханням про відкладення розгляду справи, при цьому кожного разу з іншої причини. Позивач ОСОБА_2 подав до суду відзив на апеляційну скаргу, у якому просив клопотання про призначення повторної судової будівельної експертизи залишити без розгляду, а апеляційну скаргу без задоволення. При цьому позивач звернув увагу на те, що у суді першої інстанції судовий експерт пояснив свій висновок, ці пояснення є логічними та послідовними, сумнівів не викликають (а.с.199-202). В судові засідання в апеляційній інстанції позивач також не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча був повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином.

ОСОБА_3 , що має статус третьої особи із самостійними вимогами, також подавав двічі заяви про відкладення розгляду справи (Т.3, а.с.25, 51). 29 серпня 2023 року не зявився, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Таким чином, оскільки апелянт реалізував своє право на викладення відповідних аргументів в апеляційній скарзі, зловживає своїми правами та обов`язками щодо явки до суду, подаючи різні заяви, кожного разу з іншої причини, а жодного разу у судове засідання так і не з`явився, зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції (стаття 367 ЦПК України), розгляд апеляційної скарги у відсутності сторін є можливим.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши судового експерта Корчинського Р. Б., який проводив експертизу у даній справі, колегія суддів прийшла до висновків, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення виходячи з таких підстав.

Згідно статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності (ст. 361 ЦК України).

У відповідності до змісту статей 364, 367 ЦК України кожен із співвласників має право на виділ його частки майна, що є у спільній частковій власності, в натурі або його поділ з дотриманням вимог статті 183 Цивільного кодексу України, згідно з частиною першою якої подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. За відсутності згоди співвласників про поділ спільного майна це питання вирішується судом.

Відповідно до статті 60, статті 69, частини 1 статті 70, статті 71 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Отже, виходячи із змісту норм ст. ст. 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.

Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин, поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього.

Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю, і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.

За позовом чоловіка/дружини, членів сім`ї забудовника, які спільно будували будинок, суд має право здійснити поділ об`єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами.

Відповідно до пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» у справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з`ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір`я тощо.

Цією ж Постановою Пленуму Верховного Суду України законодавець встановив, що у випадках, передбачених статтями 86-89 Земельного кодексу України, учасник спільної власності має право вимагати виділення належної йому частки зі складу земельної ділянки, що відповідає розміру його частки (пункт 18).

Якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані житловий будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала в користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суд при визначенні частини земельної ділянки, право на користування якою має позивач, має виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виконання останньої.

З матеріалів справи слідує, що що між сторонами було укладено шлюб, про що свідчить запис за № 257 від 14.11.1992 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Хустського районного управління юстиції. Спільне життя у них не склалося, згідно рішення Хустського районного суду від 19 серпня 2015 року шлюб було розірвано.

За час перебування у шлюбі, на підставі договору купівлі-продажу від 25 серпня 2006 року було набуто спільне майно, житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно договору будинок складається з двох кімнат, житловою площею 40,5 кв.м., та загальною площею 71,2 кв.м. До житлового будинку відносяться надвірні споруди: вбиральня літ «Б», літня кухня літ «В». огорожна зазначена на технічному плані за №1-2 (Том 1, а.с.8).

Набутий за час шлюбу житловий будинок перебудовувався, і хоча він наразі є об`єктом незавершеного будівництва, однак перебудову закінчено (ступінь готовності 100%) і він фактично експлуатується за своїм функціональним призначенням, хоча не зданий в експлуатацію.

Згідно технічного паспорту на будинок за адресою: АДРЕСА_1 , який виготовлено у листопаді 2008 року, вказаний будинок складається вже з 14 приміщень та котельні, жилою площею 65,5 кв.м., загальною площею 273,4 кв.м. Рік побудови будинку вказаний 2007. До будинку належить господарська споруда кам`яна огорожа (Том 1, а.с.87-92).

Вказане свідчить, що після придбання будинку у 2006 році, було здійснено його перебудову, внаслідок чого значно збільшилася його площа та змінився склад господарських будівель.

При цьому, з матеріалів справи видно та визнано сторонами, що будинок експлуатується за своїм функціональним призначенням (зареєстроване місце проживання відповідача та дітей), але не приймається до експлуатації, ступінь його будівельної готовності становить 100 %, проте право власності на спірний будинок відповідачем не оформлюється.

Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю, виданого 02.04.2007 року, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,0671 га, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель, кадастровий номер :01:021:0074, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (Том 1, а.с.9, 10).

Таким чином, для визначення вартості будинку, а також можливості його поділу, з виділенням часток, у справі було призначено та проведено судову будівельно-технічну експертизу. Так само було призначено відповідну земельно-технічну експертизу й щодо земельної ділянки, на якій розташований спірний житловий будинок.

Згідно висновку судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 05.10.2020 року № 143 реальний розподіл житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , технічно можливий відповідно до діючих державно-будівельних норм, відповідно до визначених ідеальних долей часток співвласників ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (по 1/2 частині за кожним), при умові проведення будівельних робіт по добудові додаткових перегородок в приміщенні № 7 та № 2 загальною площею 1, 6 м2 та незначному переплануванні приміщень.

Зокрема: одній стороні (одному співвласнику) пропонується виділити підвальне приміщення площею 9,7 кв.м. та на першому поверсі:

2 житлова кімната площею 26,0 кв.м.;

2 прихожа площею 10,5кв.м.;

3 ванна площею 4,2кв.м.;

4 кімната площею 6,6 кв.м.;

5 комора площею 3,0 кв.м.;

5 кухня площею 22,3 кв.м.;

7 басейн площею 76,9 кв.м.;

б/н. душова площею 2,2 кв.м.;

І. котельня площею 6,0 кв.м. Разом першому співвласнику - 167,4 кв.м.

Іншому співвласнику пропонується виділити на першому поверсі наступні приміщення:

1. коридор площею 9,5 кв.м.;

7. басейн площею 12,8 кв.м.;

8. сауна площею 4,4 кв.м.;

б/н. коридор площею 1,9 кв.м.;

б/н. вбиральня площею 1,8 кв.м.;

б/н. гараж площею 28,0 кв.м.;

На мансардному поверсі:

9. вбиральня площею 4,6 кв.м.;

10. житлова кімната площею 19,7 кв.м.;

11. житлова кімната площею 24,7 кв.м.;

12. гардеробна площею 7,2 кв.м.;

13. ванна площею 7,3 кв.м.;

14. житлова кімната площею 14,5 кв.м.;

15. коридор площею 15,0 кв.м.;

б/н. житлова кімната площею 16,0 кв.м.

Разом другому співвласнику 167,4 кв.м.

При здійсненні даного варіанту реального розподілу в приміщеннях №2 першого поверху необхідно влаштувати перегородки загальною площею 1,6 кв.м., а також влаштувати додатковий дверний проріз в приміщенні гаражу.

Крім того вказаним висновком пропонується розділити земельну ділянку наступним чином: земельну ділянку Sс.к. розміром 40 кв.м. залишити у спільному користуванні; земельну ділянку SI розмірами 110,6 кв.м. та 76,2 кв.м. пропонується надати першому співвласнику; земельну ділянку SІІ розміром 186,8 кв.м. пропонується надати другому співвласнику.

Допитаний у судовому засіданні судовий експерт ОСОБА_6 пояснив, що ним запропоновано лише один варіант розподілу, оскільки такий найбільш відповідає розмірам часток, і за такого варіанту не має відхилення від рівності часток. Об`єм будинку є дуже великим і зробити розподіл таким чином, щоб у обох співвласників була однакова кількість жилих кімнат є технічно неможливим. Відповідно до діючих державно-будівельних норм обов`язковим є виділення кожному співвласнику жилої кімнати, санвузлу і кухні, що в даному випаду дотримано. Зокрема, з 14 кімнати можна зробити кухню, позаяк там є всі необхідні умови та підведення. А отже сторона яка зайде у будь-яку з частин матиме все, що необхідно. Також зазначив, що у висновку експерта у відповіді на 5 питання щодо варіантів розподілу земельної ділянки, наявна технічна описка, оскільки помилково зазначено про виділ земельної ділянки SI другому співвласнику; а земельної ділянку SІІ першому співвласнику, хоча все має бути навпаки, що узгоджується з Додатками до висновку експерта

Подаючи апеляційну скаргу, відповідачка одним з своїх доводів вказала, що не погоджується з таким розподілом житлового будинку та бажає провести повторну судову експертизу. Однак, у судове засідання в апеляційній інстанції жодного разу не з`явилася, хоча справа призначалася до розгляду щонайменше дев`ять разів. Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції відповідачка та її адвокат подавали різні заяви, в тому числі про відкладення розгляду справи, кожного разу з різних причин. Бажання з`явитися до суду останні не виявили, аргументовано пояснити чому саме їх не влаштовує визначений варіант розподілу будинку не змогли. Такі дії апеляційний суд сприймає як намагання затягнути час вирішення справи та уникнути розподілу житлового будинку.

У черговій заяві, поданій до апеляційного суду про відкладення апеляційного розгляду, ОСОБА_1 вказує, що у неї є клопотання про призначення повторної судової експертизи, однак жодних доводів щодо наявності підстав для такої повторної експертизи вона не навела, хоча мала достатньо часу для цього, в судові засідання не з`являлася, письмово таких також не вказала. Незгода сторони із висновком експерта не є підставою для проведення повторної судової експертизи.

Проведеною експертизою встановлена можливість реального поділу незавершеного будівництвом житлового будинку, з визначенням окремих частин, що підлягають виділу. Інших варіантів поділу будинку не має.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Суд не може збирати докази, що стосується предмета спору, з власної ініціативи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідачка та її представник не довели можливість іншого варіанту розподілу житлового будинку.

В суді першої інстанції сторона позивача вказала, що погоджується на отримання будь-якої частини житлового будинку згідно запропонованого експертом варіанту розподілу, а сторона відповідача заявила, що їй не потрібен басейн і такий слід виділити позивачу. Відтак згідно запропонованого варіанту розподілу суд першої інстанції обґрунтовано виділив позивачу ту частину будинку в якій знаходиться басейн площею 76,9 кв.м., а відповідачу іншу частину згідно запропонованого у Додатках до експертизи варіанту розподілу.

При такому варіанті відхилення від ідеальних часток співвласників відсутнє, а роботи з переобладнання, які необхідно зробити є незначними.

Щодо позову третіх осіб із самостійними вимогами на предмет спору, то з цього приводу апеляційний суд констатує наступне.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Треті особи з самостійними вимогами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 рішення суду першої інстанції у даній справі не оскаржили. Крім того, їх вимоги про виключення певних приміщень з реального розподілу майна, не відповідають вимогам закону. Обраний спосіб захисту повинен відповідати критеріям ефективності, а отже повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Відтак у судовому порядку підлягає захисту лише порушене право. А отже особа, яка звертається до суду повинна належним чином обґрунтувати в чому саме полягає порушення її прав та надати відповідні докази на підтвердження цього. При цьому такий спір повинен бути реальним, тобто мати під собою конкретні правові підстави та підґрунтя, а не ілюзорним чи теоретичним.

В даному випадку право користування будинком для третіх осіб (дітей сторін) не порушується, а саме лише їх припущення про можливе порушення прав у майбутньому, не є підставою для судового захисту. Крім того, законом не передбачено право виключення певних приміщень з реального розподілу майна між співвласниками.

Таким чином, вирішуючи справу по суті, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та виходив з доступних та можливих варіантів поділу будинку та земельної ділянки, на якій розташований цей житловий будинок, а також врахував інтереси та побажання обох сторін щодо варіантів поділу та виділення конкретних приміщень тій чи іншій стороні.

За цих обставин рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстав для його зміни чи скасування не має.

Враховуючи наведене, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хустського районного суду від 10 лютого 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 01 вересня 2023 року.

Головуючий

Судді