ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 643/6465/16-ц Номер провадження 22-ц/814/1316/23Головуючий у 1-й інстанції Бібік О.В. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Обідіної О.І.

суддів: Бутенко С.Б., Прядкіної О.В.

за участю секретаря: Галушко А.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві, в порядку спрощеного провадження, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі її представника ОСОБА_2 на рішення Зміївського районного суду Харківської області від 30 липня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення шкоди, завданої злочином, -

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення шкоди, заподіяної злочином, в якому просила стягнути на її користь 895023 грн. матеріальної шкоди та 30000 грн. моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що з 03 вересня 2010 року на відповідальному зберіганні у відповідача знаходились належні їй косметичні засоби, які були передані ОСОБА_3 державним виконавцем Ленінського ВДВС Харківського МУЮ Хлоповим А.В. за актом опису і арешту майна.

26 серпня 2011 року ухвалою Московського районного суду м. Харкова було знято арешт з вищевказаних косметичних засобів. Проте, вона не змогла отримати належні їй косметичні засоби, оскільки відповідач самовільно, без отримання згоди державного виконавця, передав товар іншій особі, після чого арештоване майно було втрачено.

За даним фактом 29.12.2012 року порушено кримінальне провадження відносно ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 388 КК України.

Згідно висновку судово-товарознавчої експертизи ринкова вартість косметичних засобів, що знаходились на зберіганні у ОСОБА_3 становить 895023 грн.

Вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 24 червня 2015 року ОСОБА_3 визнано винним в скоєнні злочину, її цивільний позов задоволено частково: з відповідача на користь позивачки стягнуто в якості відшкодування майнової шкоди 895023 грн.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 22 жовтня 2015 року вирок Жовтневого районного суду м. Харкова було скасовано, кримінальне провадження відносно відповідача припинено на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України. ОСОБА_3 було звільнено від кримінальної відповідальності в зв`язку зі спливом строку давності.

Враховуючи, що звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за нереабілітуючими обставинами не звільняє його від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану його неправомірними діями, ОСОБА_1 звернулася до суду.

Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 30 липня 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено розмір заподіяної шкоди, оскільки не надано беззаперечних доказів вартості косметичних виробів, що були втрачені відповідачем, а проведені в рамках кримінальної та цивільної справи експертизи щодо вартості майна значно різняться та є протилежними одна одній, а тому не можуть бути взяті до уваги.

Не погодившись з даним судовим рішенням, ОСОБА_1 , в особі її представника ОСОБА_2 оскаржила його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила скасувати рішення районного суду та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі.

Зокрема вказує, що вина відповідача в розтраті ввіреного йому майна встановлена судовими рішеннями, що набрали законної сили, а вартість розтраченого майна доводиться висновком експертизи, проведеної під час розгляду кримінальної справи, що безпідставно було проігноровано судом, який допустився помилки в оцінці доказів та прийшов до помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, приходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п.п. 3, 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішення суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернулась до суду в порядку ст. 1192 ЦК України з вимогами про відшкодування шкоди, заподіяної злочином.

Так, вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 24 червня 2015 року ОСОБА_3 визнано винуватим та призначено покарання за ч.1 ст.388 КК України у виді штрафу 3400 грн.

Позов ОСОБА_1 задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_3 на її користь в якості матеріальної шкоди 895023 грн.

При цьому, судом було встановлено, що 03 вересня 2010 року державним виконавцем Ленінського ВДВС Харківського МУЮ Хлоповим А.В., згідно акуту опису та арешту майна серії АА №794348 ОСОБА_3 було передано на відповідальне зберігання косметичні препарати, що належать ОСОБА_4 та на які було накладено арешт ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 11 серпня 2010 року.

Сам ОСОБА_3 був повідомлений про кримінальну матеріальну відповідальність за розтрату, відчуження, приховування чи підміну описаного майна, про що розписався особисто в вищевказаному акті. Згідно п.1 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» майно, на яке накладено арешт, передається на зберігання боржникові або іншим особам, призначеним державним виконавцем, під розписку в акті опису. Передачу майна, на яке накладено арешт, іншим особам, без участі державного виконавця Законом не передбачено.

Між тим, 04 вересня 2010 року ОСОБА_3 , самостійно, без участі державного виконавця, передав на відповідальне зберігання фізичній особі ОСОБА_5 ввірену йому косметичну продукцію згідно договору відповідального зберігання №4/09 від 04 вересня 2012 року.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 22 жовтня 2015 року вирок суду першої інстанції було скасовано, кримінальне провадження припинено на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України, ОСОБА_3 було звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строку давності.

Також апеляційний суд зазначив, що цивільний позов ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди підлягає вирішенню в порядку цивільного та цивільно-процесуального судочинства, оскільки порядок вирішення цивільного позову у кримінальному провадженні при його закритті з наведених вище підстав не врегульоване КПК України (ч.5 ст.128 КПК України).

Вважаючи, що ОСОБА_3 здійснив розтрату належного їй майна, яке було передано йому на відповідальне зберігання, позивач просила відшкодувати спричинену ним шкоду в розмірі вартості такого майна, визначеної судово-товарознавчою експертизою, проведеною під час кримінального провадження в сумі 895023 грн. та відшкодувати моральну шкоду.

Відмовляючи в задоволенні позову, місцевий суд дійшов висновку щодо не доведеності належними доказами вартості розтрачених відповідачем косметичних виробів, що унеможливлює встановити розмір такого відшкодування та стягнути його на користь позивача в порядку ст. 1192 ЦК України.

Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду.

Згідно ст. 1192 ЦК України, яка встановлює способи відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, в редакції станом на час звернення до суду з позовом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

При цьому така вартість може бути визначена експертним шляхом.

Так, вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 24 червня 2015 року встановлено, що протоколом огляду від 13 квітня 2010 року вилучено у ОСОБА_4 косметичні препарати, перелік яких наведений в цьому документі.

В подальшому, державним виконавцем Хлоповим А.В. описано та арештоване майно, а саме косметичні препарати, що належать ОСОБА_4 , які знаходяться на зберіганні у ФОП ОСОБА_6 . Складено відповідний акт АВ №157285 від 03 вересня 2010 року в присутності понятих. При описі майна були присутні представник стягувача ОСОБА_7 , представник зберігача ОСОБА_8 та начальник УДСБЕП ГУМВС в Харківській області Гриб С.Л. В самому акті та додатках до опису вказано майно на 196 пунктах. Згідно перелічених документів ОСОБА_3 прийняв на відповідальне зберігання це майно та копію акта опису й арешту майна, будучи повідомлений про кримінальну та матеріальну відповідальність за розтрату, відчуження, приховування чи підміну описаного майна, про що підписався особисто.

В акті про опис та арешт майна міститься перелік описаного майна, проте не має оцінки, графа «ціна» порожня.

Згідно договору відповідального зберігання №4/09 від 04 вересня 2012 року ОСОБА_3 передав ОСОБА_5 майно позивача, яке було описано та арештовано згідно акту опису і арешту майна серії АВ №157285 від 03 вересня 2010 року перелік, кількість якого визначаються в акті прийому передачі, який є невід`ємною частиною цього договору, що складається між зберігачем - ОСОБА_5 та поклажодавцем ОСОБА_3 безпосередньо після передачі товару на зберігання.

В подальшому вищевказані косметичні препарати були втрачені при нез`ясованих обставинах.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 22 жовтня 2015 року вирок суду першої інстанції було скасовано, кримінальне провадження припинено на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України, ОСОБА_3 було звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строку давності.

Постановляючи ухвалу про закриття кримінального провадження, апеляційний суд зазначив, що суд першої інстанції з достатньою повнотою дослідив обставини справи, дав їм правильну юридичну оцінку. Обвинувачення визнане судом доведеним стосовно фактичних обставин кримінального правопорушення, суд обґрунтував сукупністю належних та допустимих доказів, навівши відповідні мотиви в обґрунтування таких висновків, та мотиви, за якими суд не погодився з доводами обвинуваченого та його захисника, які обґрунтовано відхилив та прийшов до висновку про винуватість ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 388 КК України.

Таким чином, суд першої інстанції та суд апеляційної інстанції дійшли висновків, що матеріалами кримінального провадження винуватість ОСОБА_3 була доведена і його дії були вірно кваліфіковані як розтрата - незаконне безоплатне відчуження майна, яке було йому ввірено, чим скоєно злочин , відповідальність за який передбачено ч.1 ст.388 КК України.

Згідно практики Верховного Суду нереабілітуючі підстави закриття кримінального провадження означають, що стосовно особи зібрано достатньо доказів для підозри у вчиненні кримінального правопорушення, однак у силу певних обставин кримінальне провадження щодо цієї особи виключається.

Поділ підстав закриття провадження на реабілітуючі і нереабілітуючі має, насамперед, практичне значення щодо наслідків такої форми закінчення провадження у справі. Визнання обставини реабілітуючою / нереабілітуючою впливає на права та інтереси особи, яка є потерпілою від кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Як зазначалося вище, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

При цьому така вартість може бути визначена експертним шляхом.

Матеріалами справи встановлено та не заперечується сторонами, що в ході розгляду кримінального провадження на підставі ухвали слідчого була призначена та проведена судово-товарознавча експертиза №7737 від 28 листопада 2014 року, згідно до висновків якої ринкова вартість майна зазначеного в ухвалі суду (косметичні препарати вилучені у ОСОБА_1 ) складає 895023 грн.

Одночасно, висновком експерта №82 від 21.08.2013 загальна вартість косметичних виробів, вказаних в акті опису арешту майна від 03.09.2010 р., виходячи з цін зазначених у заяві ОСОБА_1 , за вих. №1025 від 08.08.2013 р. складає 136138,81 грн. без ПДВ.

Крім того, вже в ході судового розгляду, за ініціативою відповідача та на підставі його заяви, Київським експертно-дослідним центром 02.11.2018 р. було складено висновок за результатами проведеної товарознавчої експертизи, згідно до якого - визначити ринкову вартість, вказаної у доданих до заяви ОСОБА_3 переліку косметичної продукції станом на 10.03.2013 р. є неможливим.

Згідно до загальних правил, визначених ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. При наданні оцінці доказів, як в цілому, так і кожному доказу який міститься у справі, суд мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

В даному випадку, всі вищеперераховані висновки є письмовими доказами, які містять інформацію щодо предмета спору та мають бути оцінені судом при вирішенні спору.

Між тим, судом першої інстанції не були дотримані вимоги, визначені ст. 89 ЦПК та безпідставно відхилені та фактично не проаналізовані з точки зору належності та достатності надані сторонами висновки експертів.

При цьому, суд обмежився вказівкою про те, що експертизи проведені в ході розгляду кримінального провадження є взаємовиключними, а відтак не приймаються до уваги при вирішенні даного цивільного спору, що свідчить про недоведеність позивачем заявлених вимог.

Таким чином, невірна оцінка доказів по справі та безпідставне відхилення належних письмових доказів унеможливило здійснення судового захисту прав та інтересів позивача як потерпілої в кримінальному провадженні.

За вказаних обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням по справі нового судового рішення про часткове задоволення заявлених ОСОБА_1 позовних вимог.

Так, при оцінці доказів по справі, що стосуються визначення розміру збитків, які підлягають відшкодуванню позивачу ОСОБА_1 як потерпілій по кримінальній справі, колегія суддів приймає до уваги висновок судово-товарознавчої експертизи №7737 від 28.11.2014 р., проведеної на підставі ухвали суду, які надійшли до експертної установи разом з матеріалами кримінального провадження (5 томів).

При цьому, експерти були попереджені судом про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КПК України.

На вирішення судовому експерту було поставлено питання «Яка загальна вартість косметичних виробів, які були вказані в акті опису майна від 03.09.2010 р. і передані на зберігання ОСОБА_3 станом на час проведення експертизи».

Згідно висновку ринкова вартість майна, зазначеного в ухвалі про призначення експертизи на дату проведення експертизи складає 895023 грн.

Наведене свідчить, що саме вказаним висновком судово-товарознавчої експертизи визначено ринкову вартість майна, станом на час її проведення, з урахуванням товарних характеристик всіх позицій зазначених в таблиці та їх ринкової вартості.

Надаючи перевагу вказаному письмовому доказу та відхиляючи при цьому висновок №82 від 21.08.2013 р., проведений експертами НДЕК ГУМВС України в Харківській області, колегія суддів звертає увагу на те, що з наданих відповідачем копій експертизи мається лише її вступна частина, із зазначенням найменування косметичних виробів починаючи з №1 та відразу мається кінцевий аркуш, з продовженням переліку найменувань, але вже з № 188. Будь яких інших аркушів експертизи, в тому числі і дослідницької частини, а також мотивувальної частини експертизи відповідачем взагалі суду не надано, що унеможливлює його оцінити в повному обсязі.

Крім того, відхиляється колегією суддів експертне дослідження (висновок експерта) Київського експертно-дослідного центру від 02.2018 р., яке було проведено виключно по заяві самого відповідача, без попередження судом експертів про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КПК України, які не мали в своєму розпорядженні матеріалів кримінального провадження, проводячи дослідження виключно в межах наданих заявником документів.

За вказаних обставин, колегія суддів відноситься критично до її висновків та не приймає останні до уваги при вирішені даного спору.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність достатніх правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача у відшкодування завданих злочином збитків 895023 грн.

Що стосується вимог про стягнення моральної шкоди, колегія суддів приходить до висновку про їх часткове задоволення, виходячи з наступного .

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від т31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно з п. 5 вищезазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Обов`язок доказування наявності моральної шкоди покладається на позивача.

Обґрунтовуючи підстави звернення з вимогами про відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 посилалася на те, що протиправними діями відповідача, які мали досить тривалий характер, їй завдана значна моральна шкода внаслідок не можливості розпоряджатися належним їй майном, відчуттям беззахисності та розпачу перед свавіллям відповідача.

Вказувала на досить тривалий період існування такого стану, коли вона була позбавлена можливості займатись своєю діяльністю та мати у своєму володінні належне їй дороговартісне майно у вигляді косметичної продукції, з обмеженим строком придатності.

Зважаючи на наявність негативних наслідків морального характеру внаслідок неможливості розпорядження позивачем своїм майном, його втрату та в подальшому тривалий захист своїх порушених прав (протягом 10 років), колегія суддів вважає доведеним завдання ОСОБА_1 моральної шкоди, яка підлягає стягненню в сумі 10000 грн., що відповідатиме критеріям достатності та справедливості.

При постановленні нового рішення по справі, колегія суддів, керуючись загальними принципами розподілу судових витрат в порядку ст. 141 ЦПК України та з врахуванням норм п. 6 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь держави судового збору в сумі 18603 грн., що складається з 7441,20 грн. при подачі позовної заяви та 11161,80 грн. при подачі апеляційної скарги, від сплати яких ОСОБА_1 звільнена.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.п. 3, 4, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі її представника ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Зміївського районного суду Харківської області від 30 липня 2021 року скасувати та постановити нове.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення шкоди, завданої злочином задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 895023 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 10000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 18603 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 12 вересня 2023 року.

Судді: О. І. Обідіна С. Б. Бутенко О. В. Прядкіна