Справа номер 487/628/22 Головуючий суду першої інстанції Притуляк І. О.
Провадження номер 22-ц/812/892/23 Доповідач суду апеляційної інстанції Локтіонова О. В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Локтіонової О. В.,

суддів: Серебрякової Т. В., Ямкової О. О.,

із секретарем судового засідання Стрілець К. О.,

за участі представника позивача Ільїна О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 19 грудня 2022 року, ухвалене о 16 год 00 хв під головуванням судді Притуляк І. О. у приміщенні суду у м. Миколаєві, за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна та Заводський відділ державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

У С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2022 року ОСОБА_1 подав до суду вищезазначений позов, який обґрунтовував наступним.

Позивач вказував, що 17 січня 2007 року уклав із акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» (далі АТ КБ «Приватбанк» або Банк) кредитний договір, за умовами якого отримав кредит у сумі 59 000 доларів США для придбання квартири та сплати страхових платежів.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за зазначеним кредитним договором цього ж дня між сторонами було укладено договір іпотеки, за яким ОСОБА_1 передав в іпотеку Банку придбану за кредитні кошти квартиру АДРЕСА_1 .

09 січня 2019 року приватний нотаріус Бондар І. М. вчинила виконавчий напис №43, за яким звернула стягнення на зазначену вище квартиру в рахунок погашення заборгованості у сумі 334 453,85 доларів США, що за курсом НБУ станом на 08 листопада 2018 року дорівнювало 9 330 245,01 грн.

Позивач вказував, що вказаний виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, бо Банк не направляв на його адресу вимогу про погашення заборгованості за кредитом, як передбачено умовами кредитного договору. Крім того, Банк звернувся до нотаріуса поза строками встановленими законом, та стягнув суму, яка не була безспірною.

Посилаючись на зазначені обставини ОСОБА_1 просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №43 від 09 січня 2019 року та розподілити судові витрати.

Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 14 лютого 2022 року зупинено стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса №43 від 09 січня 2019 року.

Заочним рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 19 грудня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Бондар І. М. від 09 січня 2019 року №43, яким звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_1 , в рахунок стягнення заборгованості ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» за кредитним договором №NKN0GK04040006 від 17 січня 2007 року.

З Банку на користь позивача стягнуто витрати на професійну правничу допомогу у сумі 20 000 грн.

З АТ КБ «Приватбанк» у дохід держави стягнуто судовий збір у сумі 992,40 грн.

Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив із того, що досліджені докази вказують на порушення Банком та нотаріусом вимог законодавства, що регламентують порядок вчинення виконавчого напису нотаріусом.

Стягуючи з відповідача витрати на професійну правничу допомогу, суд виходив із того, що позивачем документально підтверджено їх розмір, а тому вони повинні бути йому компенсовані.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 27 червня 2023 року заяву АТ КБ «Приватбанк» про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Аргументи учасників справи

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погодившись з рішенням суду, АТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просило рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу, Банк вказував на те, що належним чином не повідомлявся судом про хід розгляду справи.

Що стосується позовних вимог, то вказував, що виконавчий напис було вчинено нотаріусом з дотриманням вимог чинного законодавства. Письмову вимогу про необхідність усунення порушень кредитного договору Банк надсилав позивачу, але він з власної ініціативи її не отримав.

Щодо стягнення судом першої інстанції витрат на професійну правничу допомогу АТ КБ «Приватбанк» зазначав, що суд не врахував при визначенні їх розміру складність справи та виконані адвокатом роботи, витрачений ним час на виконання послуг, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, дійсність, обґрунтованість та розумність заявленої суми витрат.

Узагальнені доводи та заперечення осіб, які подали відзиви на апеляційну скаргу

Позивач проти задоволення апеляційної скарги заперечував, зазначаючи, що суд першої інстанції правомірно задовольнив його позовні вимоги.

ОСОБА_1 наполягав на тому, що вимогу Банку про погашення кредитної заборгованості він не отримував, що відповідачем належними доказами не спростовано.

Також ОСОБА_1 зауважено на тому, що наданий Банком нотаріусу розрахунок датований 04.01.2019, в той час як письмова вимога на його адресу датована 16.11.2018.

А тому відсутні підстави вважати, що заборгованість є безспірною.

Щодо заперечень апелянта відносно стягнутих судом витрат на професійну правничу допомогу, позивачем зазначено, що висновок суду першої інстанції про необхідність їх стягнення у заявленому розмірі є правомірним, оскільки відповідає правовим позиціям, викладеним у постановах Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

17 січня 2007 року ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого став АТ КБ «Приватбанк», укладено кредитний договір №NKN0GK04040006, відповідно до якого позивач отримав у борг 59 000 доларів США строком до 16 січня 2027 року, з яких 50 000 доларів США на придбання квартири АДРЕСА_1 та 9 000 доларів США на оплату страхових внесків. Щомісячно позивач зобов`язувався сплачувати Банку 656,36 доларів США для погашення заборгованості по кредитному договору (т.1 а.с.14-19).

Цього ж дня з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між позивачем та Банком було укладено договір іпотеки, за умовами якого ОСОБА_1 передав в іпотеку Банку належну йому вищезазначену квартиру, звернення стягнення на яку передбачалось у разі невиконання позивачем умов кредитного договору. Пункт 22 Договору передбачає право звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса (т.1 а.с.20-27).

09 січня 2019 року до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І. М. надійшла заява Банку від 04 січня 2019 року про вчинення виконавчого напису на копії договору іпотеки, у якій зазначено про те, що станом на 08 листопада 2018 року ОСОБА_1 має заборгованість за кредитним договором у сумі 334 463,85 доларів США, що за курсом НБУ станом на 08.11.2018 року еквівалентно 9 330 523,98 грн, яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 49 512,31 доларів США, заборгованості по сплаті відсотків у сумі 70 317,66 доларів США, заборгованості по сплаті комісії у сумі 11 269,18 доларів США та пені у сумі 203 364,70 доларів США. Строк, за який проводиться стягнення, - 11 років 9 місяців 22 дні, а саме з 17.01.2007 до 08.11.2018 (т.1 а.с.86).

До заяви Банком було додано копію письмової вимоги від 16 листопада 2018 року про усунення порушень кредитного договору, адресовану ОСОБА_1 , у якій Банк вимагав від позивача виконання всіх боргових зобов`язань протягом 30 календарних днів з дати відправлення письмової вимоги, а саме погашення кредитної заборгованості в сумі 334 463,85 доларів США, що станом на 08.11.2018 року еквівалентно 9 330 523,98 грн, яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 49 512,31 доларів США, заборгованості по сплаті відсотків у сумі 70 317,66 доларів США, заборгованості по сплаті комісії у сумі 11 269,18 доларів США та пені у сумі 203 364,70 доларів США (т.1 а.с.96).

На підтвердження направлення цієї вимоги Банком надано фіскальний чек ПАТ «Укрпошта від 04 грудня 2018 року та опис вкладення до листа на ім`я ОСОБА_1 (т.1 а.с.97-98).

09 січня 2019 року приватний нотаріус Бондар І. М. вчинила виконавчий напис №43, яким звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_1 , в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором у сумі 334 453 доларів США, що за курсом НБУ станом на 08.11.2018 року еквівалентно 9 330 245,01 грн, яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 49 512,31 доларів США, заборгованості по сплаті відсотків у сумі 70 317,66 доларів США, заборгованості по сплаті комісії у сумі 11 269,18 доларів США та пені у сумі 203 354,70 доларів США.Строк, за який проводиться стягнення, - 11 років 9 місяців 22 дні, а саме з 17.01.2007 до 08.11.2018 (т.1 а.с.113).

26.10.2021 року головним державним виконавцем Заводського ВДВС у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Опятою Ю. Ю. відкрито виконавче провадження №67263865 з виконання вищезазначеного виконавчого листа (т.1 а.с.13).

Позиція апеляційного суду та нормативно-правове обґрунтування

Згідно з частиною першою статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Серед іншого порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзив, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Щодо належного повідомлення відповідача про розгляд справи

Стаття 8 ЦПК України передбачає, що ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до норм статті 128 ЦПК України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку.Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

Матеріали справи свідчать, що АТ КБ «Приватбанк» 07 грудня 2022 року отримало повістку про розгляд справи 19 грудня 2022 року, отже у належний термін до початку судового засідання, що вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.

Вказане доводить, що відповідача належним чином було повідомлено про дату, час і місце розгляду справи.

Таким чином посилання відповідача на те, що суд першої інстанції розглянув справу за його відсутності без належного повідомлення про дату, час і місце засідання суду, не знайшло свого підтвердження.

Щодо розгляду судом позовних вимог.

Відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення вказаної нотаріальної дії визначається Законом України «Про нотаріат», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5 та Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права.

У частині першій статті 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі №305/2082/14-ц (провадження №14-557цс19).

Відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172. Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається шляхом надіслання йому кредитором письмової вимоги про усунення порушень. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між ним та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису.

Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання.

Вказаний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 30 вересня 2019 року в справі №357/12818/17 та від 27 серпня 2020 року у справі №554/6777/17.

Матеріали справи відомостей про отримання позивачем відповідного повідомлення від відповідача не містять.

У нотаріальному процесі при стягненні боргу за кредитним договором на підставі виконавчого напису нотаріуса боржник участі не приймає, а тому врахування його інтересів має забезпечуватися шляхом надіслання повідомлення письмової вимоги про усунення порушення (письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Повідомлення надіслане стягувачем боржнику є документом, що підтверджує безспірність заборгованості та обов`язково має подаватися при вчиненні виконавчого напису.

Процедура стягнення боргу на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів:

- перший, підготовчий етап, який включає повідомлення боржника. Цей етап спрямований на забезпечення прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса;

- другий етап учинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, в тому числі й повідомлення боржника (письмова вимога про усунення порушення чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису).

Недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до статей 76, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з нормами статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За встановлених обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Неотримання позивачем вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавило його можливості бути вчасно поінформованим про наявність заборгованості та надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вказаних вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Згідно з частинами першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Матеріали справи свідчать, що 07 лютого 2022 року позивач сплатив за надання професійної правничої допомоги адвокатом Ільїним О. В. 20 000 грн.

Вказана сума була сплачена за виконання таких робіт: здійснення аналізу документів та замовлення з наданням усної консультації (3000 грн), аналіз законодавства та судової практики (3000 грн), складання позовної заяви (6000 грн), складання заяви про забезпечення позову (1500 грн), виготовлення чотирьох екземплярів позовної заяви та копіювання додатків (1500 грн), направлення до канцелярії суду позовної заяви з відповідними додатками та заяви про забезпечення позову (1500 грн), усна консультація (1500 грн), складання та направлення до суду клопотання про витребування доказів (750 грн), дослідження доказів, витребуваних судом (1250 грн).

Відповідач заперечує вказану суму витрат, вважаючи її неспівмірною зі складністю справи та витраченим часом адвоката.

Колегія суддів дійшла висновку про часткову слушність доводів відповідача, оскільки вказана справа не є складною та не вимагала багато часу для її підготовки у суді.

Колегія суддів вважає, що об`єктивною сумою витрат, які підлягають стягненню з відповідача є 10 000 грн.

Вказана сума є співмірною зі складністю справи, виконаними адвокатом роботами, витраченим на них часом.

За такого колегія суддів вважає, що висновок районного суду про наявність у повному обсязі підстав для задоволення вимог позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу не відповідає обставинам справи та вимогам законодавства, а тому рішення суду у вказаній частині підлягає зміні у бік зменшення цих витрат до 10 000 грн.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункти 1 і 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга Банку підлягає частковому задоволенню, а саме оскаржуване рішення суду підлягає зміні в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу та залишенню без змін у частині вирішення позовних вимог.

Керуючись ст.374-376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 19 грудня 2022 року змінити в частині стягнення з акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу з 20 000 грн на 10 000 грн.

В іншій частині вказане рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий О. В. Локтіонова

Судді Т. В. Серебрякова

О. О. Ямкова

Повний текст постанови складено 20 вересня 2023 року.