ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

06 вересня 2023 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 742/283/16-ц

Головуючий у першій інстанції Коваленко А. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1174/23

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - судді Шитченко Н.В.,

суддів Мамонової О.Є., Онищенко О.І.,

позивач: Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 17 лютого 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

У С Т А Н О В И В:

Заочним рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 17 лютого 2016 року стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 солідарно на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № DN81AR18820110 від 18 лютого 2008 року, яка виникла станом на 08 грудня 2015 року, у розмірі 231 306,08 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» по 1 734,79 грн в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору

У червні 2023 року ОСОБА_3 звернулася із заявою про перегляд заочного рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 17 лютого 2016 року, в якій одночасно просила поновити строк на звернення до суду з такою заявою.

Доводи заяви зводяться до того, що при розгляді у 2016 році справи ОСОБА_3 не була повідомлена про дату, час і місце судових засідань, зокрема, судового засідання, на якому ухвалено заочне рішення. Жодної судової повістки відповідачці вручено не було, вона не отримувала копії ухвали про відкриття провадження та копії позовної заяви з додатками. 13 серпня 2011 року ОСОБА_1 зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 та змінила прізвище. Уся поштова кореспонденція направлялася відповідачці за місцем її реєстрації: АДРЕСА_1 , однак ще до укладення шлюбу вона постійно проживала та працювала у м. Києві, що підтверджується актом ЖЕК-318 від 17 травня 2023 року. Факт тривалого проживання відповідачки за вказаною адресою підтверджено також старшим державним виконавцем Прилуцького міськрайонного ВДВС ГТУЮ в Чернігівській області Молошною Л.І., яка 12 грудня 2017 року постановою передала виконавчий документ до Деснянського РВ ДВС ГТУЮ у м. Києві, пославшись на довідку Білорічицької сільської ради про непроживання боржниці на території сільської ради. Наведені обставини позбавили ОСОБА_3 можливості надати суду докази та навести заперечення проти позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк», тобто має місце порушення її права на справедливий судовий розгляд.

Зазначила, що у квітні 2023 року ОСОБА_3 зареєструвалася у мобільному додатку «ДІЯ», з якого дізналася про наявність відкритого щодо неї виконавчого провадження № 50930257. Після скерованого до Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області адвокатського запиту про надання інформації 23 травня 2023 року на електронну адресу представника заявниці адвоката Тараненка Я.Ю. надійшли копії рішення суду від 04 липня 2011 року у справі № 2-925/2011, заочного рішення суду від 17 лютого 2016 року у справі № 2/742/175/16. Заявницю повідомлено, що указані справи знищено згідно з актами від 22 липня 2022 року № 1, від 10 квітня 2019 року № 4. Посилаючись на те, що із заочним рішенням ОСОБА_3 ознайомилась лише 23 травня 2023 року, заявниця просила поновити строк на подання заяви про перегляд заочного рішення.

Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 20 липня 2023 року заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення від 17 лютого 2016 року залишено без задоволення.

Суд першої інстанції, залишаючи заяву про перегляд заочного рішення без задоволення, виходив з того, що при його ухваленні судом було вжито всі заходи для належного повідомлення заявниці про розгляд справи та не зазначено достатніх підстав для перегляду заочного рішення.

Районний суд дав оцінку доводам заявниці про отримання заочного рішення 23 червня 2023 року, зазначивши, що долучений нею розрахунок заборгованості станом на 08 грудня 2015 року міг бути отриманий лише разом із позовною заявою та долученими до неї матеріалами. Судом констатовано, що проживання заявниці у м. Києві не є достатньою підставою для поновлення процесуального строку, оскільки нею не дотримано обов`язку зареєструвати місце свого проживання, а посилання відповідачки на передачу у 2017 року виконавчого провадження до м. Києва за місцем її проживання свідчить про обізнаність останньої про наявність заочного рішення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 , посилаючись на ухвалення судового рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати заочне рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 17 лютого 2016 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № DN81AR18820110 від 18 лютого 2008 року у розмірі 231 306,08 грн відмовити повністю.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що станом на 02 листопада 2009 року заборгованість ОСОБА_3 перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором складала 80 940,27 грн. Після того, як у судовому порядку звернуто стягнення на заставне майно - автомобіль Samand LX, 2007 року випуску, р.н. НОМЕР_1 , що належав на праві власності ОСОБА_3 , позивачем продовжено нарахування процентів, комісії та пені, що є неправомірним і таким, що суперечить правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, який викладено у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12.

Звертає увагу на те, що заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровськ від 11 березня 2013 року стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором № DN81AR18820110 від 18 лютого 2008 року у розмірі 225 159,41 грн, тобто відбулось подвійне стягнення за судовими рішеннями, що суперечить ст. 61 Конституції України.

Наголошує на тому, що позивачем не надано інформації про суму, за якою реалізовано автомобіль Samand LX, 2007 року випуску, р.н. НОМЕР_1 , та розмір заборгованості після зарахування до неї суми від реалізації автомобіля, внаслідок чого прийнято неправомірне рішення.

Відзив на апеляційну скаргу від АТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_2 у встановлений судом строк не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а заочне рішення без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як свідчить заочне рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 17 лютого 2016 року, 18 лютого 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 укладено кредитно-заставний договір № DN81AR18820110, за умовами якого банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 107 653,38 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом 9,60% на рік на суму залишку заборгованості, зі строком повернення до 17 лютого 2015 року.

Відповідно до п.2.1 указаного кредитного договору позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використати та повернути кредит і сплатити проценти за користування кредитом, а також інші платежі відповідно до умов договору.

Згідно з п.4.1 договору за користування наданим кредитом у період списання коштів із кредитного рахунку до дати погашення кредиту позичальник сплачує проценти за ставкою визначеною у ст.17.1.7 договору.

Відповідно до п.4.4 договору погашення заборгованості здійснюється шляхом сплати щомісячних платежів відповідно до ст.17.8 договору, до складу яких входять платежі за винагородою (у випадку її наявності), процентами та кредитом.

Згідно з п.14.2 договору у випадку порушення позичальником зобов`язань, передбачених ст.ст.6.2.2 та 6.2.3 договору, щодо сплати винагород та процентів, позичальник сплачує пеню у розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 грн. за кожен день прострочки.

Відповідно до ст.14.3 договору у випадку порушення позичальником зобов`язання щодо повернення основної суми кредиту передбаченого ст.6.2.4 договору, позичальник сплачує пеню у розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 грн. за кожен день прострочки. При цьому проценти за користування кредитом на суму такого простроченого платежу додатково до вищевказаної пені не нараховуються.

Згідно з п.14.9 кредитного договору у разі порушення позичальником будь-якого грошового зобов`язання за договором понад 30 календарних днів, банк має право нарахувати, а позичальник зобов`язується сплатити банку штраф у розмірі 250 грн + 5% від суми невиконаного зобов`язання.

Відповідно до п.14.10 кредитного договору, нарахування неустойки за цим договором здійснюється протягом 3 років з дня коли відповідне зобов`язання повинно бути виконано відповідною стороною.

18 лютого 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_2 укладено договір поруки, за умовами якого ОСОБА_2 (поручитель) зобов`язався відповідати перед кредитором за виконання зобов`язання за кредитним договором від 18 лютого 2008 року №DN81AR18820110 в тому ж розмірі, що і ОСОБА_1 .

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 березня 2013 року на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 стягнуто заборгованість за кредитним договором № DN81AR18820110 від 18 лютого 2008 року у розмірі 225 159,41 грн. Стягнуто на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 солідарно заборгованість у розмірі 10 000 грн.

08 грудня 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» провів розрахунок заборгованості ОСОБА_1 за кредитно-заставним договором № DN81AR18820110 від 18 лютого 2008 року, яка становить 455 212,82 грн, що складається з заборгованості за кредитом 74 323,65 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом 52 182,87 грн, заборгованості за комісією за користування кредитом 24 850,25 грн, а також пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором 303 856,05 грн, штраф (фіксована частина) - 250 грн, штраф (процентна складова) 11 002,67 грн.

Оскільки заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 березня 2013 року з відповідачів на користь позивача стягнуто 235 159,41 грн заборгованості за вищевказаним кредитним договором, позивач звернувся до суду та просив стягнути з відповідачів суму боргу, яка становить різницю між заборгованістю, яка виникла станом на 08 грудня 2015 року та сумою, яка стягнута рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 березня 2013 року, та становить 231 306,08 грн.

Позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 солідарно на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № DN81AR18820110 від 18 лютого 2008 року, яка виникла станом на 08 грудня 2015 року у розмірі 231 306,08 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» по 1 734,79 грн в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору (а.с. 40-41).

Ухвалюючи заочне рішення, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 отримала кредит, зобов`язань щодо його повернення не виконала, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка підлягає стягненню солідарно з неї та ОСОБА_2 як поручителя, який зобов`язався перед банком нести відповідальність за невиконання ОСОБА_1 умов договору кредиту. Судом заначено, що відповідачі у судове засідання не з`явилися, про причини своєї неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення заочного рішення, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Статтею 228 ЦПК України 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення заочного рішення, передбачалося, що заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Підстави скасування заочного рішення передбачені ст. 288 ЦПК України. Згідно із ч. 1 указаної норми заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Отже, для скасування заочного рішення суду першої інстанції належить встановити як поважність причин неявки в судове засідання відповідача, так і те, що наявні докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

З доводів ОСОБА_3 вбачається, що у 2016 році поштова кореспонденція направлялася за місцем її реєстрації: АДРЕСА_1 , проте в указаний період вона разом із чоловіком ОСОБА_4 постійно проживала та працювала у м. Києві, що підтверджується актом ЖЕК-318 від 17 травня 2023 року (а.с. 15).

Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення заочного рішення, судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі.

Згідно із ч. 1 ст. 77 ЦПК України 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення заочного рішення, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Апеляційний суд, оцінюючи те, чи було належно повідомлено заявницю про дату, час та місце розгляду справи, враховує, що на момент вирішення спору судом першої інстанції (17 лютого 2016 року) ОСОБА_3 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Саме за цією останньою відомою адресою, суд першої інстанції повідомляв заявницю про розгляд справи, а отже, судова повістка вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Судом першої інстанції обґрунтовано враховано, що, додавши у 2023 році до заяви про перегляд заочного рішення складений ПАТ КБ «ПриватБанк» розрахунок заборгованості за договором № DN81AR18820110 від 18 лютого 2008 року станом на 08 грудня 2015 року, який районним судом враховано при ухваленні заочного рішення, заявниця підтвердила обізнаність про існування цієї судової справи, оскільки такий розрахунок ОСОБА_1 могла отримати лише разом із позовною заявою та долученими до неї матеріалами справи.

Колегія суддів відхиляє, як необґрунтовані, доводи апеляційної скарги про те, що заявниця отримала наведений розрахунок заборгованості ПАТ КБ «ПриватБанк» після встановлення мобільного застосунку «ДІЯ», оскільки вони носять характер непідтверджених припущень. Доказів на підтвердження вказаних обставин суду надано не було, а за змістом ст. 81 ЦПК України доказування (а отже і рішення суду) не може грунтуватися на припущеннях.

Судом першої інстанції вірно враховано, що проживання ОСОБА_3 у м. Києві без реєстрації, що підтверджено актом ЖЕК-318 від 17 травня 2023 року, не є підставою для поновлення процесуального строку, оскільки нею не дотримано обов`язку зареєструвати місце проживання.

Наведені відповідачкою у заяві про перегляд заочного рішення доводи про те, що 12 грудня 2017 року старшим державним виконавцем Прилуцького міськрайонного ВДВС ГТУЮ в Чернігівській області Молошною Л.І. передано виконавчий документ до Деснянського РВ ДВС ГТУЮ у м. Києві з тих підстав, що згідно із довідкою Білорічицької сільської ради боржниця не проживає на території сільської ради, свідчить про обізнаність останньої про наявність заочного рішення суду.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що намагання відповідачки переглянути в 2023 році ухвалене в 2016 році заочне рішення носить ознаки процесуальних зловживань.

Посилання ОСОБА_3 на те, що заборгованість за кредитним договором № DN81AR18820110 від 18 лютого 2008 року протиправно стягнуто із відповідачів за двома судовими рішення, що суперечить ст. 61 Конституції України, колегія суддів відхиляє як необґрунтовані. Ухвалюючи заочне рішення, що переглядається, районний суд у мотивувальній частині відобразив те, що заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 березня 2013 року з відповідачів на користь позивача стягнуто 235 159,41 грн заборгованості за кредитним договором № DN81AR18820110 від 18 лютого 2008 року. ПАТ КБ «ПриватБанк» у позові просив стягнути з відповідачів суму боргу, яка становить різницю між заборгованістю, що виникла станом на 08 грудня 2015 року, та сумою, яка стягнута рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 березня 2013 року, що становить 231 306,08 грн.

Доводи ОСОБА_3 щодо відсутності інформації про суму реалізації автомобіля Samand LX, 2007 року випуску, р.н. НОМЕР_1 , та розміру заборгованості після зарахування коштів від його реалізації, не знайшли свого підтвердження та спростовуються наявними у справі доказами. Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 04 липня 2011 року по справі № 2-925/2011 в рахунок погашення заборгованості за кредитно-заставним договором № DN81АR18820110 від 18 лютого 2008 року звернуто стягнення на предмет застави: автомобіль Samand LX, 2007 року випуску, кузов № НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належав на праві власності ОСОБА_1 шляхом продажу вказаного транспортного засобу ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям вказаного автомобілю з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ПАТ КБ № «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

16 листопада 2012 року реалізовано заставне майно - автомобіль Samand LX, 2007 року випуску, р.н. НОМЕР_1 , за ціною 26 244 грн, на підтвердження чого позивачем надано меморіальний ордер від 16 листопада 2012 року (а.с. 67), а також виписку по рахунку ОСОБА_1 , яка підтверджує порядок зарахування заборгованості по кредитному договору № DN81АR18820110 від 18 лютого 2008 року (а.с. 65 зворот).

Відповідачкою не надано належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності заборгованості за кредитним договором № DN81АR18820110 від 18 лютого 2008 року станом на день подачу позову.

Ураховуючи те, що інші доводи апеляційної скарги є ідентичними доводам заявниці, викладеним у заяві про перегляд заочного рішення, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи відповідаки. Судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Вирішуючи питання про необхідність скасування судового рішення через значний (через 7 років) проміжок часу, необхідно врахувати, що одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відступ від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. п.46 рішення у справі «Устименко проти України», п.п.51,52 рішення у справі «Рябих проти Росії», п.31 рішення у справі «Марушин проти Росії», п.61 рішення у справі «Брумареску проти Румунії»).

У пункті 34 рішення від 10 травня 2012 року у справі «Безрукови проти Росії», Європейський Суд відмітив, що хоча продовження строку оскарження і проводиться на розсуд національних судів, останні, на думку Суду, повинні визначити, чи виправдовують підстави для подібного продовження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує межі розсуду суду ні в тривалості, ні в підставах для визначеності нових тимчасових строків.

У справах щодо України Європейський Суд неодноразово відзначав, що відступи від принципу правової визначеності виправдані лише у випадках необхідності при обставинах істотного і непереборного характеру (справи: Салов проти України, п.93, Проценко проти України, п.26, Кравченко проти Росії, п.45). Зокрема, відступ від принципу правової визначеності допустимий не в інтересах правового пуризму, а з метою виправлення помилки, що має фундаментальне значення для судової системи (рішення у справі Сутяжник проти Росії, п.38).

Перевіривши доводи заявниці, урахувавши принцип правової визначеності, те, що заяву про перегляд заочного рішення подано через сім років з моменту його ухвалення, а також те, що на даний час цивільну справу № 2/747/175/16 знищено, апеляційний суд вважає, що відсутні підстави для висновку про неналежність повідомлення ОСОБА_1 районним судом про час та місце судового розгляду, та про те, що надані відповідачкою докази свідчать про відсутність у неї заборгованості за кредитом на час звернення ПАТ КБ «ПриватБанк» з даним позовом. За обставинами справи не встановлено і відповідачка на це у скарзі не посилається, наявність помилки, що має фундаментальне значення для судової системи, яку слід виправити, скасувавши через значний проміжок часу заочне рішення, яке оскаржується.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а заочне рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 17 лютого 2016 року без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а заочне рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 17 лютого 2016 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуюча: Н.В. Шитченко

Судді: О.Є. Мамонова

О.І. Онищенко