Справа № 184/1577/23
Номер провадження 2/184/560/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2023 рокум. Покров

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Томаш В.І.,

за участю секретаря судового засідання Попівніч Н.І.,

розглянувши в м. Покров цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Покровської міської ради Дніпропетровської області, третя особа: ОСОБА_2 «про визнання права власності», -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить визнати за ним право власності за набувальною давністю на 2/3 частини квартири по АДРЕСА_1 , з яких 1/3 частка належала йому та 1/3 частина належала його сину ОСОБА_3 , оціночна вартість якої становить 36400грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в березні 2011 року він як основний винаймач квартири, його дружина ОСОБА_2 та його рідний син ОСОБА_3 приватизували в рівних частинах квартиру АДРЕСА_2 . Приблизно в червні 2011 року їхній син ОСОБА_4 почав мешкати зі своєю дівчиною в їхній квартирі, а потім і зовсім у вересні 2011 року виїхав до російської федерації на постійне місце проживання отримати громадянство. З вересня 2011 року він відкрито, добросовісно і безперервно володіє та користується 1/3 частиною вказаної квартири без будь-яких правових підстав (безтитульне володіння чужим майном), поводячись як власник. І з того часу ОСОБА_3 до квартири не приїздив, не цікавився нею та не здійснював комунальні платежі. За цей час він з дружиною неодноразово робили ремонт в квартирі, постійно сплачують комунальні платежі та підтримують її в належному стані. Де на даний час знаходиться син, їм невідомо так як ще до повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України зв`язок з ним був втрачений. Відомо тільки те, що він перебуває на території росії. Весь цей час на його частку в квартири не він, ніхто інший не претендував. Він добросовісно нею користується, тому вважає, що має право на право власності на 1/3 частину квартири за набувальною давністю. Відповідач як власник 1/3 частини квартири добровільно залишив спірну квартиру і дуже тривалий час без поважних причин не проживає в ній. Жодних перешкод в реалізації його права проживання у спірній квартирі і користуванні нею він йому не чинив, більше того відповідач заявляв, що це його з матірю квартира і він в жодному разі на неї не претендує. У вище вказаній квартирі він та його дружина зареєстровані та фактично проживають з 11 червня 1989 року по теперішній час, тобто більше 34 роки. Він не укладав ніяких договорів ні з якими особами на користування зазначеним житлом. Після виїзду ОСОБА_5 до російської федерації, а це вже більше дванадцяти років, останній не проживає у вказаній квартирі, не сплачує комунальні послуги, не надає коштів та не докладає зусиль для належного утримання вказаної квартири. На теперішній час він має право оформити внаслідок збігу строку, визначеного саме законом, так як власник частки квартирі добровільно відмовився від володіння нею, в зв`язку з чим змушений звернутися до суду з вказаним позовом.

Позивач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд розглянути справу за його відсутності.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, але надав суду заяву, в якій просить розглянути справу за відсутності їх представника, при прийнятті рішення по справі покладаються на розсуд суду.

Третя особа в судове засідання не з`явилась, але надала суду заяву, в якій просить розглянути справу за її відсутності, проти заявлених позовних вимог не заперечує.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Вислухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч.1 ст. 2 ЦПК України).

Суд враховує приписи ч.4 ст.82 ЦПК України, які встановлюють, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Суд, при розгляді позовних вимог, враховує, що відповідно до вимог ч.1 ст.5 Цивільного процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно до ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 10.03.2011 року, на праві приватної спільної власності по 1/3 частині ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 належить квартира АДРЕСА_2 (а.с.4).

Згідно ч.5 ст.55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ч.1, ч.4 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно володіє майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність).

Відповідно до ч.4 ст.344 ЦК України, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. В контексті ч.1 ст.344 ЦК України «добросовісністю» є не вчинення особою перешкод власнику майна у реалізації ним свого права власності на майно протягом строку, визначеного у цій нормі. На забезпечення можливості власника бути обізнаним про те, що інша особа володіє її майном, і реалізувати умови про відкритість володіння.

Згідно Постанови ВСУ від 27.09.2018р. при зверненні до суду з вимогами про визнання власності на нерухоме майно, позивачем має бути доведено факт існування такого нерухомого майна, відкритість та безперервність, володіння ним без правової підстави добросовісність заволодіння майном, факт володіння спірним майном протягом строку, який складає не менше 10 років. З моменту спливу строку набувальної давності у позивача, як давнісного володільця, за загальним правилом, і виникло право власності на нерухоме майно, яким позивач відкрито та безперервно володію. Положення ст. 328 ЦК України передбачає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено На теперішній час, я маю право оформити за внаслідок збігу строку, визначеного саме законом, так як власник частки квартирі добровільно відмовився від володіння нею.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі №910/17274/17 зроблено висновок, згідно котрого умовами набуття права власності за набувальною давністю на підставі статті 344 ЦК України наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. У чинному ЦК України набувальна давність розглядається як спосіб набуття права власності. Набувальна давність поширюється на випадки фактичного безпідставного володіння чужим майном за певних умов. Для набуття права власності на майно за набувальною давністю згідно з правилами ст. 344 ЦК України, по-перше, необхідно, щоб заволодіння майном було добросовісним, тобто особа при заволодінні майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Разом з тим факт обізнаності особи про те, що вона не є власником речі, не виключає добросовісності володіння за умови, що заволодіння майном не відбулося з порушенням норм права (викрадення, шахрайство). По-друге, таке володіння повинно бути відкритим, тобто очевидним для всіх інших осіб, при цьому володілець має ставитись до цього майна як до власного (експлуатувати, вживати необхідні заходи для утримання майна в належному стані тощо). Приховування володільцем свого володіння майном є порушенням, протягом всього строку собою право власності для реєстрації права власності на нерухоме майно.

По-третє, володіння майном повинно бути безперервним протягом встановлених законом строків (відповідно до ч.2 ст.344 ЦК України особа, яка володіє майном, до часу свого фактичного володіння може приєднати час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є). Цей строк відповідно до ст.344 ЦК України для нерухомого майна встановлений тривалістю десять років, а для рухомого майна - п`ять років. Таким чином, виходячи зі змісту ст.344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи і які повинен довести позивач, є такі: - майно може бути об`єктом набувальної давності; - добросовісність володіння; - відкритість володіння; - давність володіння та його безперервність; - відсутність інших осіб, які претендують на це майно; - відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності.

Згідно п.8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила ст.344 ЦК України, про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

У рішенні від 30.11.2004 року у справі «Case of Oneryildis v. Turkey» Європейський суд визнав, що поняття «майно» охоплює не лише річ, яка реально існує (матеріальна складова), але також стосується засобів право домагання (юридична складова), включаючи право вимоги, відповідно до якого особа може стверджувати, що вона має принаймні «законне сподівання» стосовно ефективного здійснення права власності.

В п.13 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07.02.2014 року дано роз`яснення, що можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також ч. 4 ст. 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.ст.321,328 ЦК України право власності є непорушним та набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Також суд зазначає, що за весь час відкритого володіння позивачем зазначеною квартирою, ніякі інші особи не звертались до нього із питання визнання права власності на неї.

Таким чином, позовні вимоги щодо визнання за позивачем права власності за набувальною давністю обґрунтовані, так як ґрунтуються на вимогах закону, а з боку позивача належними доказами доведено, що він дійсно добросовісно, відкрито та безперервно володіє нерухомим майном, а саме квартирою АДРЕСА_2 протягом більше 12 років і це є підставою для набуття позивачем права власності на це майно, що передбачено ст. 344 ЦК України і не суперечить положенням Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав».

При таких обставинах заявлені вимоги знайшли підтвердження в суді і суд вважає можливим визнати право власності на квартиру АДРЕСА_2 - за позивачем для подальшого користування й одержання необхідних документів, що підтверджує право власності на об`єкт нерухомості.

При цьому, суд зазначає, що розглядаючи даний позов та задовольняючи вимоги позивача - права та інтереси будь-яких осіб не порушуються.

Керуючись ст.ст.15, 16, 39, 328, 344 Цивільного кодексу України, ст.ст. 12, 81, 258-259, 263-265, 352, 354-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Покровської міської ради Дніпропетровської області, третя особа: ОСОБА_2 «про визнання права власності» - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_1 ) право власності в порядку набувальної давності на 2/3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 , (за документами АДРЕСА_3 , з яких 1/3 частка належна ОСОБА_1 та 1/3 частина належала ОСОБА_3 , загальною площею 44,2 квадратних метрів, площа житлових приміщень (2) 28,9 квадратних метрів, оціночна вартість якої становить 36400 (тридцять шість тисяч чотириста гривень) 00 копійок.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Повний текст рішення складено 11.09.2023 року.

Суддя Орджонікідзевського міського суду В. І. Томаш