Справа № 553/5296/22
№ провадження 2/646/872/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.09.23 м.Харків

Червнозаводський районний суд м. Харкова

у складі: головуючого судді Барабанової В.В.,

за участю секретаря судового засідання Хілінського М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Охорона-9» про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні, -

встановив:

08 березня 2023 року до Червонозаводського районного суду м. Харкова з Ленінського районного суду м. Полтави надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Охорона-9» про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні (на підставі ухвали Ленінського районного суду м. Полтави від 12.12.2022 про направлення позовної заяви за підсудністю).

Позивач просить суд: 1) стягнути з ТОВ «Охорона-9» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з березня 2022 року по вересень 2022 року, що складає 143550 грн. 72 коп.; 2) стягнути з ТОВ «Охорона-9» на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати у розмірі 5448 грн. 35 коп.; 3) стягнути з ТОВ «Охорона-9» на користь ОСОБА_1 недоплачену частину компенсацію за невикористану щорічну відпустку в розмірі 12344 грн. 21 коп.; 4) стягнути з ТОВ «Охорона-9» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 10000 грн. 00 коп.

В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що в період з 01.11.2016 (наказ №30-к від 31.10.2016) по 27.07.2022 (наказ №16-к від 27.07.2022) ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ТОВ «Охорона-9», вказане підтверджується записами у трудовій книжці (серія НОМЕР_1 ).

27.07.2022 ОСОБА_1 звільнено за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України згідно наказу №16-к від 27.07.2022. Позивач зазначає, що вказаним наказом , була також передбачена виплата компенсації за невикористану щорічну відпустку тривалістю 10 календарних днів. Розмірі цієї компенсації підприємством визначено в розмірі 4544,11 грн. та була виплачена ОСОБА_1 27.07.2022 в розмірі 0,11 грн. та 01.08.2022 (після отримання адвокатського запиту №626 від 29.07.2022) в розмірі 4544,00 грн.

У зв`язку з вищенаведеним, при розрахунку середнього заробітку позивачем взята його заробітна плата за січень та лютий 2022 року (згідно з інформацією з банківських виписок за картковим рахунком клієнта за періоди з 01.08.2021 по 01.01.2022, з 01.01.2022 по 01.07.2022 та з 29.08.2022, виданих АТ «УкрСибБанк» від 29.08.2022).

Середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні складає 143550 грн. 72 коп. Позивач вказує, що відповідачем неправильно визначено кількість днів невикористаної відпустки позивача, а отже і неправильно нараховано компенсацію, що в свою чергу свідчить про порушення частин 1, 2 ст. 83 КЗпП України.

Крім того, позивач посилається на те, що 23.08.2022 на адвокатський запит було отримано відповідь ТОВ «ОХОРОНА-9» за вих. №4 від 23.08.2022, відповідно до якого надано копію наказу №16 від 27.07.2022 позивачу передбачена виплата компенсації за невикористану щорічну відпустку тривалістю 10 календарних днів, розмірі цієї компенсації відповідачем визначено у розмірі 4544,11 грн., однак погодитися з цим позивач не може, оскільки тривалість відпустки позивача щорічно склала 24 календарні дні, а отже кількість днів невикористаної відпустки позивача за період з 01.11.2021 по 27.07.2022 складає 18 днів, розмір компенсації за невикористану щорічну відпустку, з урахуванням здійснених виплат складає 12344,21 грн.

Позивач вказує, що відповідач не виплачував заробітну плату, починаючи з березня 2022 року та до липня 2022 року та враховуючи положення ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків її виплати», загальна сума компенсації, яка належить позивачу до виплати складає 5448,35 грн.

Окрім зазначено, позивач зазначає, що незаконними діями ТОВ «ОХОРОНА-9» нанесло позивачу моральну шкоду, яку він оцінює у розмірі 10000,00 грн.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 17.11.2022 позовну заяву залишено без руху.

29.11.2022 позивачем ОСОБА_1 подано до суду заяву про усунення недоліків.

12.12.2022 ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Охорона-9» про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні, передано за підсудністю до Червонозаводського районного суду м. Харкова.

Зазначена цивільна справа відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.03.2023, надійшла у провадження судді Барабанової В.В.

13.03.2023 ухвалою судді Червонозаводського районного суду м. Харкова прийняти до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Охорона-9» про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні, призначено цивільну справу до розгляду в загальному позовному провадженні в підготовче судове засідання.

18.04.2023 на адресу суду від представника позивача ТОВ «Охорона-9» - адвоката Чобітько І.В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначається, що оскільки позивачем не пред`явлено вимогу до роботодавця про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за весь час розрахунку при звільненні відсутні.

Крім того, позивачем не зазначено розмір усіх належних звільненому працівникові сум та розмір сум, які були несвоєчасно виплачені позивачу, що є необхідним для пропорційного розрахунку розмірі середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, що виключає обґрунтованість позовних вимог та є підставою для прийняття рішення про відмову в задоволенні позову.

Розрахунок при звільненні позивача проведено відповідно до вимог чинного законодавства України з врахуванням табелів обліку робочого часу за період січень - лютий 2022 року (з урахування абз. 6 п. 2 Порядку 100 в редакції, що діє з 29.04.2022 (чинна на час звільнення позивача), що виключає законність та обґрунтованість позовних вимог та є підставою для відмови в їх задоволенні.

Крім того, згідно обґрунтування заперечень проти позовної заяви, від початку запровадження в Україні дії правового режиму воєнного стану, відповідачем вжито всіх можливих заходів на виконання вищезазначеного закону для організації трудових відносин в умовах воєнного стану, та перш за все для забезпечення трудових прав та безпеки працівників. Також, 01.03.2022, у зв`язку з ураженням внаслідок бомбардування споруди та автомобільної техніки за місцем знаходження відповідача за адресою: АДРЕСА_1 , пов`язаного з проведенням бойових дій, та оскільки частина працівників товариства виїхали за кордон, або на більш безпечні території України, переховувались від атак в укриттях, не повідомляли своїх безпосередніх керівників про причини відсутності на роботі, не подавали заяви про бажання взяти/продовжити відпустку, товариством прийнято рішення та видано Наказ №10-к від 01.03.2022 «Про оформлення відсутності працівників на робочому місці під час активних бойових дій у м. Харкові». Відсутність на роботі окремих працівників товариства, в тому числі і позивача, у зв`язку із введенням в Україні правового режиму воєнного стану та продовженням активних бойових дій, а саме здійсненням Російською Федерацією ракетних ударів по Харківській області, фактично у зазначений позивачем період часу його відсутності на роботі з 01.03.2022 по 27.07.2022, унеможливлювало забезпечення товариством отримання від позивача будь-яких пояснень щодо його відсутності, заяв.

Письмові пояснення причин своєї відсутності на роботі з початку бойових дій в м. Харкові і по день звільнення, позивач не надав, а лише надіслав 26.07.2022 зі свого телефону на особистий телефонний номер начальника відділу кадрів товариства заяву про звільнення 27.07.2022 та усно повідомив, що він фактично не працює з початку активних бойових дій у м. Харкові і хоче звільнитися у строк, зазначений у його заяві.

Листом від 28.02.2022 № 2021/02.0-7.1 ТПП України засвідчила військову агресію Російської Федерації проти України як форс-мажорні обставини. За таких обставин, затримка розрахунку при звільненні з позивачем триває не з вини роботодавця (відповідача), внаслідок введення бойових дій, а отже у задоволенні позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні необхідно відмовити.

Крім того, ст. 15 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», відшкодування працівникам та роботодавцям пов`язаних із трудовими відносинами грошових сум, втрачених внаслідок збройної агресії проти України, здійснюється за рахунок коштів держави-агресора, а також коштів отриманих з/від відповідних фондів на відновлення України, у тому числі міжнародних, міжнародної технічної та поворотної чи безповоротної фінансової допомоги, інших джерел передбачених законодавством, що зумовлює відмову в позові у цій частині позовних вимог.

Також представник відповідача зазначає, що позивачем не доведено факт заподіяння йому моральних страждань та відсутнє порушення прав позивача у сфері трудових правовідносин необхідно дійти до висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди.

У зв`язку з викладеним відповідач просив відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 .

В судове засідання представник позивача та відповідача з`явилися, просили розгляд справи проводити за їх відсутності.

У зв`язку із здійсненням розгляду справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши докази, наявні у матеріалах заяви, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю, з огляду на наступне.

Судом було встановлено, що в період з 01.11.2016 (наказ №30-к від 31.10.2016) по 27.07.2022 (наказ №16-к від 27.07.2022) ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ТОВ «Охорона-9», вказане підтверджується записами у трудовій книжці (серія НОМЕР_1 ).

27.07.2022 ОСОБА_1 звільнено за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України згідно наказу №16-к від 27.07.2022.

Згідно доводів позивача, що вказаним наказом , була також передбачена виплата компенсації за невикористану щорічну відпустку тривалістю 10 календарних днів. Розмір цієї компенсації підприємством визначено в розмірі 4544,11 грн. та була виплачена ОСОБА_1 27.07.2022 в розмірі 0,11 грн. та 01.08.2022 (після отримання адвокатського запиту №626 від 29.07.2022) в розмірі 4544,00 грн. однак погодитися з цим позивач не може, оскільки тривалість відпустки позивача щорічно склала 24 календарні дні, а отже кількість днів невикористаної відпустки позивача за період з 01.11.2021 по 27.07.2022 складає 18 днів, розмір компенсації за невикористану щорічну відпустку, з урахуванням здійснених виплат складає 12344,21 грн.

Крім того, позивач вказував, що при розрахунку середнього заробітку позивачем взята його заробітна плата за січень та лютий 2022 року (згідно з інформацією з банківських виписок за картковим рахунком клієнта за періоди з 01.08.2021 по 01.01.2022, з 01.01.2022 по 01.07.2022 та з 29.08.2022, виданих АТ «УкрСибБанк» від 29.08.2022). Середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні складає 143550 грн. 72 коп. Позивач вказує, що відповідачем неправильно визначено кількість днів невикористаної відпустки позивача, а отже і неправильно нараховано компенсацію, що в свою чергу свідчить про порушення частин 1, 2 ст. 83 КЗпП України.

На підтвердження вказаного, позивачем до позовної заяви додано виписки за картковим рахунком ОСОБА_1 за вказані ним періоди. Також позивачем додано розрахунок середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, згідно якого середньоденна заробітна плата за січень - лютий 2022 року становить 938,24 грн., та середній заробіток за березень-вересень становить 143550, 72 коп. Крім того, додано розрахунок компенсації за несвоєчасну виплачену заробітну плату, яка розраховано за період березень-липень 2022 шляхом помноження суми заборгованості на процент коефіцієнту індексації та становить 5448, 35 грн.

За ч.4 ст.82 ЦПК обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

За ст.117 КЗпП, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений ч.1 цієї статті.

Відповідно до ст. 2 ЗУ «Про оплату праці» основна заробітна плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Згідно із п. 2, 8 Постанови КМУ від 08.02.1995 за №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати»

Обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Час, протягом якого працівник згідно із законодавством не працював і за ним не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду. З розрахункового періоду також виключається час, за який відсутні дані про нараховану заробітну плату працівника внаслідок проведення бойових дій під час дії воєнного стану (абз. 1,4, 6 п.2).

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

При обчисленні середньої заробітної плати за два місяці, виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, середньоденна заробітна плата визначається шляхом ділення суми, розрахованої відповідно до абзацу п`ятого пункту 4 цього Порядку, на число робочих днів за останні два календарні місяці, що

передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, згідно з графіком підприємства, установи, організації. (абз. 1,2 п. 8).

Як встановлено судом, відповідно до наказу ТОВ «ОХОРОНА-9» від 01.03.2022 №10-к «Про оформлення відсутності працівників на робочому місці під час активних дій у м. Харкові» з 01.03.2022 визнаються відсутніми на робочому місці з поважних причин та такими, що не підпорядковуються правилам внутрішнього трудового розпорядку з припиненням виплати заробітної плати працівники за списком згідно з додатком до цього наказу (згідно долученого відповідачем додатку до наказу у списку відсутніх на робочому місці зазначений позивач ОСОБА_1 (посада охоронник). Також згідно даного наказу визначено, що відсутність працівників на роботі у табелі обліку використання робочого часу відмічати позначкою «І» (інші види неявок, код «30»).

Відповідно до табелю обліку використання робочого часу, що наданий відповідачем, ОСОБА_1 , який перебував на посаді охоронника у ТОВ «ОХОРОНА-9» з березня місяця 2022 року був відсутній на роботі та не працював, а відповідно до розрахунку при звільненні №3 від 27.07.2022 стосовно ОСОБА_1 заробітна плата з березня 2022 року не нараховувалася.

Таким чином, розрахунок при звільненні ОСОБА_1 , який здійснений ТОВ «ОХОРОНА-9» відповідає вимогам законодавства, а саме Постанови КМУ від 08.02.1995 за №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (абз. 6 п.2 в редакції на час звільнення позивача), та підстав враховувати розрахунок середнього заробітку за період з березня по вересень 2022 року, що наданий позивачем не має, що має наслідком безпідставності та необґрунтованості позовних вимог в цій частині.

Крім того, статтею 83 КЗпП України визначено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

При цьому до стажу роботи, що дає право на щорічну основну відпустку зараховуються: зокрема, час, коли працівник фактично не працював, але за ним, згідно з законодавством, зберігалися місце роботи (посада) та заробітна плата повністю або частково (п. 2 ч. 1 ст. 9 ЗУ «Про відпустки»).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач був звільнений 27.07.2022, факт отримання чи нарахування заробітної плати у період з березня по липень 2022 року не підтверджений, іншого обґрунтування підстав для врахування стажу за вказаний період, що дає право на отримання компенсації за відпустку саме за цей період позивачем не надано, а отже належні докази що компенсація відповідача стосовно позивача проведена за 10 днів є не достатньою, враховуючи вищенаведені вимоги законодавства, відсутні.

У зв`язку з викладеним врахування вказаного періоду за позовними вимогами щодо компенсації втрати частини заробітної плати також не відповідає чинному законодавству з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 3,4 ст. 10, ст. 15 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили.

У разі неможливості своєчасної виплати заробітної плати внаслідок ведення бойові дії, строк виплати заробітної плати може бути відтермінований до моменту відновлення діяльності підприємства.

Відшкодування працівникам та роботодавцям пов`язаних із трудовими відносинами грошових сум, втрачених внаслідок збройної агресії проти України, здійснюється за рахунок коштів держави-агресора, а також коштів, отриманих з/від відповідних фондів на відновлення України, у тому числі міжнародних, міжнародної технічної та/або поворотної чи безповоротної фінансової допомоги, інших джерел, передбачених законодавством.

Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан, дія якого в подальшому неодноразово продовжувалася.

Згідно із актом Головного інспектора ВЗНС по Київському району ХМТГ ХРУ ГУ ДСНС України в Харківській області Щербини С.В. (у складі комісії) про пожежу від 25.05.2022, встановлено факт пожежі, що мала місце 01.03.2022 за адресою: АДРЕСА_1 (власник ТОВ «ОХОРОНА-9»), внаслідок якої знищено, зокрема, господарча споруда за вказаною адресою, причина пожежі проведення бойових (воєнних) дій.

Відповідно до абз. 1 ст. 237-1 КЗпП України відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн., у зв`язку з порушенням його трудових прав, що завдало йому моральні страждання.

Разом з тим, оскільки судом не встановлено підстав для задоволення позовних вимог що є первісними щодо вимоги про відшкодування моральної шкоди, яка є похідною, суд відмовляє у її задоволенні.

Враховуючи вищевикладене, в задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі.

Понесені позивачем витрати на підставі ст.141 ЦПК слід покласти на позивача.

Керуючись ст. ст.10, 11, 12, 13, 81, 263-265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Охорона-9» про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні відмовити.

Рішення може бути оскаржено повністю або частково учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи, інтереси та (або) обов`язки до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ;

Представник позивача: Адвокатське об', місцезнаходження: м. Харків, просп. Героїв Харкова, буд. 144, оф. 809;

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ОХОРОНА-9», , місцезнаходження: м. Харків, вул. Садова, буд. 10/12;

Представник відповідача: адвокат Чобітько Ігор Вікторовича, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №966 від 30.05.2001, місцезнаходження: м. Харків, м. Харків, пров. Короленка, буд. 19.

Суддя: В.В. Барабанова