Справа № 509/5339/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2023 року Овідіопольський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Кириченко П.Л.,

при секретарі Осадченко С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в смт. Овідіополь, Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області, про усунення перешкод в користуванні власністю, шляхом визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням

та зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , Дочірнього підприємства «Комунгосп» Приватного підприємства «ЗІМ-2007», Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області про визнання недійсним розпорядження органу приватизації, визнання недійсним Свідоцтва про право власності на квартиру, недійсним договору купівлі-продажу квартири, вселення-

учасники цивільного провадження за первісним позовом:

позивач ОСОБА_1 та її адвокат Земляков Олексій Анатолійович;

відповідач ОСОБА_2 ;

відповідач ОСОБА_3 ;

відповідач Великодолинська селищна рада Овідіопольського району Одеської області;

учасники цивільного провадження за зустрічним позовом:

позивач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_6 ;

відповідач ОСОБА_2 ;

відповідач ОСОБА_4 ;

відповідач ОСОБА_5 ;

відповідач ОСОБА_1 ;

відповідач Дочірнє підприємство «Комунгосп» Приватного підприємства «ЗІМ-2007»;

відповідач Великодолинська селищна рада Овідіопольського району Одеської області;

ВСТАНОВИВ:

10 грудня 2015 року позивач звернувся до Овідіопольського райсуду Одеської області з позовною заявою про усунення перешкод в користуванні власністю, шляхом визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.

21 березня 2016 року ОСОБА_3 подав зустрічний позов про визнання недійсним розпорядження органу приватизації, визнання недійсним Свідоцтва про право власності на квартиру, недійсним договору купівлі-продажу квартири, вселення.

Позиція сторін:

В обґрунтування своїх позивних вимог позивачка зазначає, що 03.03.2015 року придбала у ОСОБА_5 та ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1 за договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області Русіновою А. Є., реєстровий № 80. На момент продажу у квартирі були зареєстровані відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , яких продавці зобов?язувались зняти з реєстрації протягом двох місяців, але не зробили цього, а відповідачі добровільно не бажають знятися з реєстраційного обліку з вказаної квартири.

З цих підстав позивачка просила суд, усунути їй перешкоди у користуванні власністю шляхом визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме двокімнатною квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

У березні 2016 року відповідач за первісним позовом ОСОБА_3 подав зустрічний позов, який уточнював декілька разів та в останній редакції від 17.01.2018 року (а.с. 412-418, том 3) наголосив, що 31.08.1996 року його батьки: мати ОСОБА_2 та батько ОСОБА_4 одружилися та почали постійно проживати разом за адресою по АДРЕСА_2 . Позивач народився ІНФОРМАЦІЯ_3 та від народження проживав за вказаною адресою. Після розірвання шлюбу батьків у 2010 році відповідач проживав разом з матір?ю за іншою адресою. Позивач вказує, що у 2016 році йому стало відомо, що квартира була приватизована без його участі. У подальшому відповідачі за зустрічним позовом продали квартиру, на що як вказує позивач, вони не мали права.

Позивач вважає, що відповідачі порушили його права, приватизувавши квартиру без його участі та у подальшому продавши квартиру.

З таких обставин він просить суд: визнати недійсним розпорядження органу приватизації № 510 від 21серпня 1997 року про приватизацію квартири за адресою: АДРЕСА_2 ; визнати недійсним Свідоцтво № НОМЕР_1 про право власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , видане Дочірнім підприємством «Комунгосп» акціонерного товариства закритого типу «Аккаржанський завод ЗБВ» 09 вересня 1997 року; визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 від 03.03.2015 року, укладений між ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 ; вселити ОСОБА_3 до квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

Рух справи:

14 грудня 2015 року судом першої інстанції відкрито провадження у справі.

Ухвалою суду від 22 березня 2016 року на квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 був накладений арешт.

21 березня 2016 року відповідач ОСОБА_3 подав до суду зустрічний позов.

18 квітня 2016 року ухвалою суду витребувано докази.

05 травня 2016 року відповідач ОСОБА_3 подав до суду уточнений зустрічний позов.

07 червня 2016 року відповідач ОСОБА_3 подав до суду уточнений зустрічний позов.

Ухвалою суду від 18 серпня 2016 року зустрічний позов ОСОБА_3 прийнято до спільного розгляду з первісним позовом.

07 лютого 2017 року відповідач ОСОБА_3 подав до суду уточнений зустрічний позов.

17 січня 2018 року відповідач ОСОБА_3 подав до суду уточнений зустрічний позов.

24 квітня 2018 року до участі у справі в якості співвідповідача залучено Великодолинську селищну раду Овідіопольського району Одеської області.

У вересні 2018 року представником позивача ОСОБА_1 адвокатом Земляковим О. А. до суду подано відзив від 18 вересня 2018 року на уточнений зустрічний позов.

30 січня 2019 року до суду надійшло заперечення на відзив від представника ОСОБА_3 адвоката Руденко С.Ю.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Земляков О. А. подав до суду заперечення від 28 березня 2019 року.

Від представника позивача за первісним позовом ОСОБА_1 адвоката Землякова О.А. надійшла заява про розгляд справи без його участі з проханням первісний позов задовольнити, а у задоволенні вимог ОСОБА_3 відмовити.

Оскільки згідно п. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи може подати клопотання про розгляд справи без його участі, то суд, враховуючи подане адвокатом Земляковим О. А. клопотання вважає за можливе розглянути справу за його відсутністю.

Представник Великодолинської с/ради Одеського району Одеської області до суду не з`явився, хоча був повідомлений про час та місце слухання справи.

Відповідачі за первісним позовом та позивач і відповідачі за зустрічним позовом, які неодноразово повідомлялися про дати судових засідань, до суду не з`явилися про причини неявки суд не повідомили.

З огляду на цю обставину суд зазначає, що Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989р.у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц роз`яснив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи та можливість дізнатися про дати призначення судових засідань на сайті Овідіопольського районного суду; баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін без фіксування судового процесу.

Дослідивши письмові докази суд дійшов до висновку, що позовні вимоги позивача за первісним позовом ОСОБА_1 підлягають задоволенню, а зустрічний позов ОСОБА_3 підлягає залишенню без задоволення.

Обставини, які встановлені судом:

ІНФОРМАЦІЯ_4 у ОСОБА_4 та ОСОБА_2 народився син ОСОБА_3 - відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним.

09 вересня 1997 року на підставі Розпорядження органу приватизації № 510 від 21.08.1997 року ОСОБА_5 та ОСОБА_4 Дочірнім підприємством «Комунгосп» акціонерного товариства закритого типу «Аккаржанський завод ЗБВ» видано Свідоцтво № 510 від 09 вересня 1997 року про право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно до матеріалів інвентарної справи № 3231 на квартиру АДРЕСА_1 (а.с.193-209) станом на момент приватизації у спірній квартирі було зареєстровано дві особи ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .

Відповідно до п. 20 Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженого Наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству 15.09.1992, № 56, при оформленні заяви на приватизацію квартири (будинку) громадянин бере на підприємстві, що обслуговує жилий будинок, довідку про склад сім`ї та займані приміщення.

У довідці вказуються члени сім`ї наймача, які прописані та мешкають разом з ним, а також тимчасово відсутні особи, за якими зберігається право на житло (п. 21 Положення).

Відповідно до Довідки, що видана Дочірнім житлово-комунальним підприємством «Комунгосп» акціонерного товариства закритого типу «Аккаржанський завод ЗБК» (а.с. 201) та Довідки про склад сім?ї, видана Дочірнім житлово-комунальним підприємством «Комунгосп» акціонерного товариства закритого типу «Аккаржанський завод ЗБК» (а.с. 203) ОСОБА_5 на час приватизації була зареєстрована та фактично проживала за адресою: АДРЕСА_2 та ОСОБА_4 був зареєстрований у квартирі та за ним зберігалося право на житло.

Згідно будинкової книги для прописки громадян, проживаючих в будинку АДРЕСА_2 (а.с. 11-13) відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 зареєстрований в вказаній квартирі 02.04.2004 року.

Відмітка у паспорті ОСОБА_3 також свідчить про те, що він зареєстрований у спірній квартирі 02.04.2004 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 придбала у ОСОБА_5 та ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1 за договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області Русіновою А.Є., реєстровий № 80.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності . Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно з ч.1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст.ст. 317 та 383 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, а також на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном.

Також, у частині 3 статті 98 ЖК України встановлено, що тимчасові жильці зобов`язані на вимогу власника будинку негайно звільнити приміщення, яке вони займають. У разі відмови в цьому, підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення.

Стаття 109 ЖК України вказує, що виселення із жилих приміщень допускається з підстав, встановлених законом та в судовому порядку.

Положення статей 98, 116 ЖК України передбачають підстави виселення, зокрема тимчасових жильців, оскільки після того, як особа, до якої вони вселились, позбулась права власності, вони стали тимчасовими жильцями.

Аналіз вказаних норм дає підстави стверджувати, що права власника житлового будинку, квартири визначені ст.ст. 317, 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов`язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом особами, які заселилися до нього зі згоди колишнього власника, у випадку зміни власника.

Виникнення права осіб на користування житлом та обсяг цих прав залежить від наявності у особи, зі згоди якої вони вселилися, права власності на це житло, а отже, припинення права власності цієї особи на житло припиняє право осіб, які з її згоди були вселені, на користування ним.

Право відповідачів, які не є власниками спірної квартири, на користування нею були похідними від прав колишнього власника цієї квартири, а з припиненням його права власності, припинилося й право користування житлом відповідача.

Оскільки позивач за первісним позовом є новим власником квартири, який не давав згоди на вселення та реєстрацію у ній відповідачів за первісним позовом, а останні вселилися та проживають у квартирі зі згоди колишнього власника, позовні вимоги за первісним позовом підлягають задоволенню.

За вказаних обставин, суд вважає, що слід задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме двокімнатною квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

З урахуванням наявних у матеріалах справи доказів, суд приходить до висновку, що приватизація квартири за адресою: АДРЕСА_2 здійснена у відповідності до ЗУ «Про приватизацію державного і комунального майна» за № 2269, Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженого Наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству 15.09.1992,№ 56.

Окрім того, позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_3 належними, допустимими та достовірними доказами під час судового розгляду відповідно до ст.ст.77-78 ЦПК України не доведено право на участь у приватизації кватири за адресою: АДРЕСА_2 , тому позовні вимоги про визнання недійсним розпорядження органу приватизації №510 від 21 серпня 1997 року про приватизацію квартири за адресою: АДРЕСА_2 підлягають залишенню без задоволення.

Враховуючи, що позовні вимоги про визнання недійсним Свідоцтва № НОМЕР_1 про право власності на квартиру, визнати недійсним договору купівлі-продажу квартири, та вселенням є похідним від позовної вимоги про визнання недійсним розпорядження органу приватизації, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог у цій частині також слід відмовити.

Судові витрати

При подані позову позивач за первісним позовом сплатила судовий збір у повному обсязі в розмірі 487,20 грн., суд прийшов до висновку, що позов є обґрунтований, а тому відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача в рівних частках, а саме 243,60 грн. з кожного. Вини відповідача Великодолинської селищної ради Одеського району Одеської області в подані позову не має в частині позовних вимог щодо селищної ради не знайшли свого обґрунтування, а тому підстави для розподілу судових витрат в частині селищної ради відсутні.

Керуючись ст.ст.3-7,10-13,18,76-83,95,133,141,174,213,228,229,241-246,258,259,263-268, 272, 273 ЦПК України, ст.ст. 16, 319, 386, 391 ЦК України, ст.ст. 9,71,72,116 ЖК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області про усунення перешкод в користуванні власністю, шляхом визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме двокімнатною квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішення суду є підставою для зняття ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,з реєстраційного обліку з квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 (код НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (код НОМЕР_3 ) судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 (код НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 (код НОМЕР_3 ) судовий збір у розмірі 243,60 грн.

У задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , Дочірнього підприємства «Комунгосп» Приватного підприємства «ЗІМ-2007», Великодолинської селищної ради Одеського (кол. Овідіопольського) району Одеської області, про визнання недійсним розпорядження органу приватизації, визнання недійсним Свідоцтва про право власності на квартиру, недійсним договору купівлі-продажу квартири, вселення - відмовити.

Копію рішення направити сторонам у справі.

Рішення може бути оскаржене в палату по цивільним справам Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції в 30-денний строк з дня його проголошення.

Суддя: Кириченко П.Л.