Справа № 466/4374/22 Головуючий у 1 інстанції: Едер П.Т.
Провадження № 22-ц/811/641/23 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2023 року м. Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

секретаря: Цьони С.Ю.,

з участю: апелянта ОСОБА_1 та його представника адвоката Балуцького Р.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 01 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зобов`язання до вчинення дій та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору припиненим,-

встановив:

В червні 2022 року ОСОБА_2 звернувся до Шевченківського районного суду м. Львова з позовом до ОСОБА_1 про зобов`язання до вчинення дій.

Просив суд постановити рішення, яким зобов`язати ОСОБА_1 виконати зобов`язання, взяте ним та визначене умовами попереднього договору купівлі - продажу земельних ділянок та на протязі 30-ти днів з моменту набрання рішенням законної сили укласти основний договір купівлі-продажу на умовах, визначених попереднім договором (основний договір додаю) між ним та ОСОБА_2 щодо земельних ділянок:

:09:002:0157 площею 0,0445га;

610137500:09:002:0158 площею 0,0191га;

:09:002:0159 площею 0,014га.;

:09:002:0160 площею 0,014га;

:09:002:0161 площею 0,0139га;

:09:002:0162 площею 0,0138га;

:09:002:0163 площею 0,0182га - адреса розміщення ділянок АДРЕСА_1 .

Покликався на те, що 03 грудня 2021 року між ним, ОСОБА_2 та Відповідачем ОСОБА_1 було укладено попередній договір купівлі-продажу земельних ділянок, в якому було визначено та погоджено Сторонами усі істотні умови, на яких буде укладено основний договір купівлі-продажу земельних ділянок.

Сторони договору домовились у строк до 01 березня 2022 року укласти договір купівлі - продажу семи земельних ділянок, які будуть утворені внаслідок поділу двох земельних ділянок: кадастровий номер :09:002:0092 площею 0,1000га, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та належить відповідачу на праві приватної власності та ділянку за кадастровим номером :09:002:0093 площею 0,0375га, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , яка також належить продавцю - відповідачу на праві приватної власності.

У зв`язку із введенням воєнного стану в Україні з 24 лютого 2022 року усі реєстри, в тому числі Державний реєстр речових прав на нерухоме майно був закритим, тому укласти Основний Договір купівлі-продажу у строк до першого березня 2022 року не було можливим, тобто фактичною перешкодою для укладення Основного Договору купівлі - продажу земельних ділянок стали Форс-мажорні обставини.

Позивач вважає, що у спірних правовідносинах виконання умов попереднього договору від 03.12.2021 наявні Форс-мажорні обставини.

Після відкриття реєстрів Відповідач не виконує обов`язку, взятого на себе щодо укладення основного договору купівлі-продажу вищевказаних ділянок, які відповідно до умов попереднього договору купівлі-продажу було поділено на сім.

05 серпня 2022 року Відповідачем ОСОБА_1 у справі подано зустрічну позовну заяву до ОСОБА_2 про визнання договору припиненим.(а.с.130-132)

В обґрунтування зустрічних позовних вимог позивач зазначив, що дійсно між ним, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено попередній договір, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Бєлопольською І.Р. та зареєстрованим в реєстрі за № 4794.

Покликався на те, що до визначеної в Попередньому договорі дати, договір купівлі - продажу земельних ділянок (основний договір) укладений не був. До 01.03.2022р. пропозицій укласти основний договір, всупереч п. 2.12 Попереднього договору, від ОСОБА_2 йому не надходили.

Відтак, вважав, що зобов`язання укласти основний договір, встановлене укладеним між ним, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 попереднім договором припинилось 01.03.2022р..

Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 01 лютого 2023 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зобов`язання до вчинення дій - задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_1 виконати зобов`язання, визначене умовами попереднього договору купівлі-продажу земельних ділянок від 03 грудня 2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Бєлопольською I.P., та на протязі 30-ти днів з моменту набрання рішенням законної сили укласти основний договір купівлі-продажу на умовах, визначених попереднім договором між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 від 03 грудня 2021 року щодо земельних ділянок: :09:002:0157 площею 0.0445 га;

:09:002:0158 площею 0.0191 га; :09:002:0159 площею 0.014 га.; :09:002:0160 площею 0.014 га.; :09:002:0161 площею 0.0139 га.; :09:002:0162 площею 0.0138 га; :09:002:0163 площею 0,0182 га, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 992, 40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві гривні, 40 копійок) сплаченого судового збору.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору припиненим - відмовлено.

Рішення суду оскаржив відповідач(позивач за зустрічним позовом) ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі зазначає, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, та неповним з`ясуванням усіх обставин справи.

Зокрема, покликається на те, що висновок суду, що укладенню основного договору купівлі-продажу земельних ділянок у встановлений Попереднім договором термін перешкоджали форс-мажорні обставини (введення воєнного стану та закриття нотаріусам доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно), є необгрунтовним оскільки, основний договір без жодних перешкод міг бути укладений у період з 24.01.2022 року до 24.02.2022р.

Крім того, Приватному нотаріусу Львівського міського нотаріального округу Бєлопольській Ірині Романівні, яка посвідчувала Попередній договір забезпечено доступ до єдиних та державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції України, в тому числі до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з 03.05.2022 року, відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 03.05.2022р. № 760/5 «Про затвердження переліку нотаріусів, якими в умовах воєнного стану вчиняються нотаріальні дії щодо цінного майна».

Лист ОСОБА_2 яким наголошувалось на необхідності з`явитися йому 15 червня 2022 року о 10.00 год. до даного нотаріуса для укладення та посвідчення основних договорів купівлі-продажу земельних ділянок датований 31.05.2022р., отриманий ним 06.06.2022р.. тобто по спливу майже одного місяця від дня, коли названі позивачем обставини форс-мажор перестали існувати.

Вважає, що вказана обставина є ще одним підтвердженням того факту, що саме ОСОБА_2 безпідставно зволікав із укладенням основних договорів купівлі-продажу земельних ділянок та не виконав взяті на себе зобов`язання за Попереднім договором

Просить рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2 та задовольнити його позовні вимоги.

27 березня 2023 року позивачем ОСОБА_2 подано відзив на апеляційну скаргу(а.с.238-241)

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

В силу положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи первісний позов про зобов`язання до вчинення дій, суд першої інстанції виходив з того, що у зв`язку із введенням воєнного стану в Україні з 24 лютого 2022 року усі реєстри, в тому числі Державний реєстр речових прав на нерухоме майно був закритим, тому укласти Основний Договір купівлі-продажу у строк до першого березня 2022 року не було можливим, а отже фактичною перешкодою для укладення Основного Договору купівлі - продажу земельних ділянок стали Форс-мажорні обставини. Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову про визнання договору припиненим, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач фактично ухиляється від виконання договірних зобов`язань.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.

Матеріалами справи та судом встановлено, що 03 грудня 2021 року між, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено попередній договір купівлі - продажу земельних ділянок, в якому було визначено та погоджено Сторонами усі істотні умови на яких буде укладено основний договір купівлі-продажу земельних ділянок(а.с.6-7).

Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Бєлопольською І.Р. та зареєстрованим в реєстрі за №4794.

Згідно пункту 1 даного договору, Сторони домовились у строк до 01 березня 2022 року укласти договір купівлі-продажу семи земельних ділянок, які будуть утворені внаслідок поділу двох земельних ділянок: кадастровий номер :09:002:0092 площею 0,1000 га, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та належить відповідачу на праві приватної власності та ділянку за кадастровим номером :09:002:0093 площею 0,0375 та, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , яка також належить продавцю-відповідачу на праві приватної власності. Цільове призначення земельних ділянок: 02.01- для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Пунктом 2.7 попереднього договору купівлі-продажу земельних ділянок сторонами була визначена та погоджена ціна продажу у гривневій сумі, еквівалентній 160000 (сто шістдесят тисяч) доларів США за курсом НБУ.

Пунктом 2.8 попереднього договору купівлі-продажу земельних ділянок визначено порядок проведення плати, а саме забезпечувальний платіж в сумі 545800 (п`ятсот сорок п`ять тисяч вісімсот) гривень, що еквівалентно 20000 (двадцять тисяч) доларів США покупець оплачує продавцю станом на день укладення попереднього договору купівлі - продажу земельних ділянок, решта суми оплачується в день підписання основного договору купівлі-продажу земельних ділянок,

Згідно пункту 3 попереднього договору купівлі-продажу земельних ділянок одностороння відмова від виконання договору не допускається.

Відповідно до пункту 2.12 Попереднього договору, за домовленістю сторін місце нотаріального посвідчення основного договору визначається покупцем - ОСОБА_2 .

Згідно п.4 Попереднього договору у разі, якщо Продавець ухиляється від виконання зобов`язань за цим договором(тобто ухиляється від укладення основного договору) більше ніж на 10 днів, Продавець повертає Покупцю забезпечувальний платіж протягом 10 днів від дня ухилення виконання зобов`язання за цим договором.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, лише 31 травня 2022р. ОСОБА_2 направив письмове повідомлення ОСОБА_1 , в якому просив з`явитись 15 червня 2022р. о 10.00 год. до приватного нотаріуса ЛМНО Бєлопольської І.Р. для укладення і посвідчення основних договорів купівлі-продажу земельних ділянок.(а.с.8-11)

Також судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 14 червня 2022р. на вказане письмове повідомлення, яке отримав 06.06.2022р., повідомив позивача ОСОБА_2 , що з 03.12.2021р. до 06.06.2022р. пропозицій щодо укладення основного договору, згідно п.2.12 укладеного попереднього договору, від позивача не надходило. Крім того, повідомив, що він перебуває на лікуванні та у визначений день щодо укладення та посвідчення 15.06.2022р. основних договорів купівлі продажу перебуватиме на лікуванні. Просив повідомити реквізити банківського рахунку для повернення забезпечувального платежу.(а.с.140-142)

Крім того, як вбачається із наказу Міністерства юстиції України від 03.05.2022р. №1760/5 «Про затвердження переліку нотаріусів, яким в умовах воєнного стану вчиняються нотаріальні дії щодо цінного майна», приватному нотаріусу Бєлопольській І.Р. з 03.05.2022р. дозволено вчиняти дії щодо цінного майна та забезпечено доступ до єдиних державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції України, в тому числі до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.(а.с.143-144)

Із врахуванням наведеного, а також встановлених судом обставин, колегія суддів приходить до висновку, що зобов`язання за попереднім договором припинилось, оскільки пропозицій укласти основний договір, всупереч п.2.12 Попереднього договору, від ОСОБА_2 відповідачу в строк до 01.03.2022р. не надходило і не надсилалось, що не заперечив і сам позивач за первісним позовом.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

У статтях 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів, в тому числі, вільне волевиявлення учасника правочину.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина перша статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 635 ЦК України встановлено, що попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору.

Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства.

Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.

Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладено протягом строку (у термін), встановлений попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Ознакою завдатку є те, що він слугує доказом укладення договору, на забезпечення якого його видано, і одночасно є способом платежу та способом забезпечення виконання зобов`язання.

З огляду на викладене, на відміну від завдатку, аванс - це лише спосіб платежу. Він не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати, яка підлягає поверненню у випадку невиконання зобов`язання.

Правила статті 570 ЦК України поширюються на випадки, коли договір було укладено, але одна із сторін ухиляється від його виконання.

Внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникнути на підставі договору купівлі-продажу.

Судом встановлено, що основний договір купівлі-продажу між сторонами не укладено.

Положення частини другої статті 635 ЦК України містять спеціальну норму, якою передбачено перелік правових наслідків порушення попереднього договору.

Цією нормою встановлено обов`язок сторони, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.

За змістом статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Примусове виконання зобов`язання в натурі суперечить принципу вільного волевиявлення учасника правочину та вимогам статті 635 ЦК України про правові наслідки порушення зобов`язання за попереднім договором.

Відповідно до частини третьої статті 635 ЦК України зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку, встановленого попереднім договором.

Припинення зобов`язання з попереднього договору внаслідок не укладення основного договору протягом встановленого попереднім договором строку унеможливлює спонукання до укладення основного договору в судовому порядку, визнання такого договору дійсним, виконання обов`язку в натурі чи виникнення основного договірного зобов`язання як правової підстави для виникнення в набувача права власності на майно.

Відповідно до статті 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Згідно із частиною третьою статті 640 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Укладення попереднього договору та виконання умов, які у ньому були передбачені, є лише передумовами для укладення основного договору, і не заміняє собою основний договір. Навпаки, внаслідок не укладення основного договору зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється.

На виконання вимог статті 263 ЦПК України апеляційний суд враховує висновок Верховного Суду України у постанові від 02 вересня 2015 року (провадження 3 6-226цс14) про те, що положення частини другої статті 635 ЦК України містять спеціальну норму, якою передбачено перелік правових наслідків порушення попереднього договору.

Позовних вимог про відшкодування збитків, завданих простроченням укладення договору, передбаченого попереднім договором, позивач ОСОБА_2 не заявляв.

Аналогічна правова позиція міститься в постановах ВС від 23.01.2018р.(справа №2-2544/10), від 16.05.2019р.(справа №450/563/17), від 03.06.2021р.(справа№522/970/18) та від 25.11.2021р.(справа №461/3197/18)

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_2 про зобов`язання до вчинення дій слід відмовити, а зустрічний позов ОСОБА_1 про визнання договору припиненим слід задовольнити.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, неправильно застосував норми матеріального права, які регулюють дані правовідносини, порушив норми процесуального права та як наслідок дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог та відмови у задоволенні зустрічного позову.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що в силу вимог ст. 376 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, то відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин,що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч. 1 п.2, 376, 381 - 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 01 лютого 2023 року скасувати та ухвалити нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зобов`язання до вчинення дій відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору припиненим задовольнити.

Визнати припиненим попередній договір від 03.12.2021 р., укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Бєлопольською І.Р. та зареєстрованим в реєстрі за №4794.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 судовий збір за подання зустрічної позовної заяви в розмірі 992,40 грн. та за подання апеляційної скарги в розмірі 3220,80 грн.

Скасувати вжиті судом заходи забезпечення позову згідно ухвали Шевченківського районного суду м.Львова про забезпечення позову від 29.06.2022р.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 06 вересня 2023 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді: Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.