П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2023 року

м. Рівне

Справа № 555/489/22

Провадження № 22-ц/4815/970/23

Головуючий у Березнівському районному суді

Рівненської області: суддя Старовецька Ю.В.

Рішення суду першої інстанції проголошено

(вступна і резолютивна частини)

о 16 год. 50 хв. 19 квітня 2023 року у м. Березне

Рівненської області

Повний текст рішення складено: 16.06.2023

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: суддя Хилевич С.В.

судді: Боймиструк С.В., Шимків С.С.

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ;

відповідач: Комунальний заклад "Територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг)" Березнівської міської ради Рівненської області;

за участі: позивача та його представника - адвоката Губар Наталії Всеволодівни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Губар Наталії Всеволодівни на рішення Березнівського районного суду Рівненської області від 19 квітня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального закладу "Територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг)" Березнівської міської ради Рівненської області про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

У квітні 2022 року в суд звернувся ОСОБА_1 з позовом до Комунального закладу "Територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг)" Березнівської міської ради Рівненської області (далі - КЗ "Центр соціального обслуговування") про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і відшкодування моральної шкоди. Мотивуючи вимоги, вказувалося про те, що 03 вересня 2001 року був прийнятий на роботу на посаду завідуючого стаціонарного відділення постійного та тимчасового перебування одиноких пенсіонерів в с.Друхів Березнівського територіального центру соцобслуговування, правонаступником якого є відповідач.

18 березня 2022 року відповідно до наказу №18-к від того ж дня «Про звільнення ОСОБА_1 » між сторонами припинено трудові відносини у зв`язку з появою позивача на роботі у нетверезому стані на підставі п.7 ст.40 КЗпП України. Вважає звільнення з роботи незаконним.

Так, 21 лютого 2022 року працівники роботодавця, в т.ч. і його керівник, відвідали Відділення стаціонарного догляду для постійного або тимчасового проживання у с. Друхів з метою проведення позапланової інвентаризації запасів. Позивач разом з ними зайшов до сестри-господині ОСОБА_2 . На той час вона перебувала у хворобливому стані. Між тим, директор КЗ "Центр соціального обслуговування" одразу наказав підлегли працівникам скласти акти про виявлення її на робочому місці у стані сп`яніння. ОСОБА_1 пояснював, що вона не вживала спиртне, а почувається зле і вживала лікарські засоби. Натомість керівник наказав працівникам скласти відповідні акти про виявлення у стані сп`яніння щодо позивача. Вважає, що відповідачем була порушена процедура, передбачена при звільненні працівника за п.7 ст. 40 КЗпП України.

Також роботодавцем не додержано вимог ст.43 КЗпП України, оскільки звільнення відбулося без попередньої згоди виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Крім іншого, звільнення на підставі п.7 ст.40 КЗпП України є одним із видів дисциплінарного стягнення, а тому питання доцільності застосування такого виду дисциплінарного стягнення має бути врахована з метою додержання принципу співмірності. Позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем більше 20 років, неодноразово мав заохочення, позитивні характеристики, був звільнений за появу на роботі у нетверезому стані, факт чого відповідачем не підтверджений. Тому обрання такого виду дисциплінарного стягнення не може вважатися співмірним, виходячи з засад розумності та справедливості.

Також вважає, що незаконним звільненням з роботи роботодавець завдав йому моральної шкоди, яка полягає в нервовому стресі та душевних стражданнях, розмір якої оцінив у 10 000 гривень.

Рішенням Березнівського районного суду від 19 квітня 2023 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позову до КЗ "Центр соціального обслуговування"про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і відшкодування моральної шкоди.

У поданій через свого представника - адвоката Губар Н.В. апеляційній скарзі ОСОБА_1 , вважаючи оскаржуване рішення незаконним і необґрунтованим, що полягало у неправильному застосуванні норм матеріального права та невідповідності висновків суду обставинам справи, просить його скасувати і ухвалити нове - про задоволення позову повністю.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, зазначалося про неврахування показань свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , які підтвердили, що самої обставини вживання 21 лютого 2022 року спиртних напоїв позивачем вони не бачили. Висновку про перебування його на робочому місці у нетверезому стані члени комісії, які складали відповідні акти, дійшли за зовнішніми ознаками. При цьому ОСОБА_1 не заперечував проти медичного освідування на предмет алкогольного сп`яніння, однак відповідного письмового направлення відповідно до пункту 4 Тимчасової інструкції про порядок медичного освідчення для встановлення факту зловживання алкоголем і стану сп`яніння, затвердженої заступником Міністра охорони здоров`я СРСР 01 серпня 1988 року №06-14/33-14, йому не було надано. Тобто відповідачем було порушено процедуру розірвання трудового договору з підстави, передбаченої п. 7 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Вважає, що підстав для вжиття алкогольних напоїв, про що зазначено в акті, у нього не було, адже жодна з його дочок не одружувалася. Більше того, сімейний лікар ОСОБА_7 , що була допитана в судовому засіданні як свідок, стверджувала, що позивач хворіє на гіпертонічну хворобу і у разі хвилювання у нього можливе почервоніння обличчя.

На наведені обставини суд уваги не звернув.

Оскільки звільнення на підставі п. 7 ч. 1 ст. 40 КЗпП України є одним із видів дисциплінарного стягнення, тому питання доцільності його застосування мають бути враховані з метою додержання принципу співмірності, про що викладено у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі №761/26558/15. При цьому залишено без уваги те, що заявник перебував у трудових відносинах з роботодавцем понад 20 років, отримував заохочення у 2007, 2010, 2011, 2014 роках, нагороджувався за багаторічну сумлінну працю і позитивно характеризується за місцем свого проживання.

Щодо кримінального провадження №0000184 від 03 серпня 2022 року, то вважає, що про його існування позивачу не було відомо. Тим більше, це провадження відкрите на підставі заяви ОСОБА_8 , який її подав, швидше за все, за проханням директора КЗ "Центр соціального обслуговування" і стосується невстановленої особи, яка заволоділа грошовими коштами.

Окрім цього, переконаний, що керівник роботодавця упереджено відносився та відноситься до нього, оскільки незадовго до звільнення 18 березня 2022 року ОСОБА_1 вперше за трудову діяльність притягнутий до дисциплінарної відповідальності.

У поданому відзиві КЗ "Центр соціального обслуговування", вважаючи оскаржуване рішення законним і обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги.

Як з`ясовано судом, ОСОБА_1 03 вересня 2001 року прийнятий на посаду завідуючого стаціонарного відділення постійного та тимчасового перебування одиноких пенсіонерів Березнівського територіального центру по соціальному обслуговуванню. Відповідно до рішення Березнівської районної ради №796 від 26 лютого 2010 року даний територіальний центр перейменовано на Комунальний заклад «Територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг)» Березнівської районної ради, а згодом - на КЗ «Центр соціального обслуговування».

Відповідно до наказу №6 від 21.02.2022 КЗ «Центр соціального обслуговування» призначено проведення позапланової вибіркової інвентаризації залишків продуктів харчування у відділенні стаціонарного догляду та матеріальних цінностей. З даним наказом ознайомлені: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 .

З акту від 21 лютого 2022 року вбачається, що комісія в складі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 склали його про те, що 21 лютого 2022 року в 11 год. 50 хв. вони приїхали в стаціонарне відділення с.Друхів провести позапланову інвентаризацію продуктів харчування на виконання наказу №6 від 21.02.2022 року. Вийшовши з машини, вони почули гучний гомін, який лунав з приміщення котельні. Відчинивши двері в котельню, вони побачили сторонніх незнайомих осіб, які розпивали спиртні напої і з приміщення повіяв стійкий запах алкоголю. Серед них був присутній і завідувач відділенням ОСОБА_13 , який стояв із стопкою в руках і запросив їх приєднатися. Позивач їм пояснив причину такого застілля, а саме, що його дочка одружилася.

Акт від 21 лютого 2022 року складений комісією в складі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про те, що завідувач відділенням ОСОБА_1 був на робочому місці в нетверезому стані, а саме при спілкуванні з порожнини рота відчувався сильний запах алкоголю, координація його рухів була невпевнена та порушена, мова була частково незрозуміла, плутався в словах при спілкуванні, вживав нецензурні слова, лице було дуже червоного кольору, а його поведінка не відповідала обстановці, в якій він перебував.

З акту від 21 лютого 2022 року, складеного комісією в складі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , видно, що позивач на вимогу директора КЗ "Центр соціального обслуговування" відмовився дати пояснення з приводу вживання спиртних напоїв на робочому місці, наявності вираженого запаху алкоголю, на що ОСОБА_1 відмовився. Надалі керівник роботодавця запропонував йому відвідати лікарню на предмет освідування, на що позивач теж заперечив.

Відповідно до наказу КЗ «Центр соціального обслуговування» №7 від 21 лютого 2022 року ОСОБА_1 відсторонено від виконання посадових обов`язків завідувача відділенням стаціонарного догляду для постійного та тимчасового проживання. Обов`язки завідувача відділенням покладено на медичну сестру вищої категорії ОСОБА_14 .

Того ж дня комісією в складі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 складено акт про те, що директор КЗ «Центр соціального обслуговування» оголосив наказ №7 від 21 лютого 2022 року в присутності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_14 , запропонувавши цим працівникам підписати даний наказ. Медична сестра ОСОБА_14 підписала наказ, а ОСОБА_1 і ОСОБА_2 від підпису відмовились.

Відповідно до протоколу №1 загальних зборів трудового колективу КЗ «Центр соціального обслуговування» від 03 серпня 2021 року уповноваженим представником трудового колективу обрано головного бухгалтера Драганчук В.

17 березня 2022 року уповноваженою особою КЗ «Центр соціального обслуговування» надано згоду щодо звільнення позивача з посади завідувача відділення стаціонарного догляду на підставі п. 7 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Наступного дня, 18 березня 2022 року, відповідачем видано наказ №18-к, яким ОСОБА_1 звільнено із займаної посади завідувача відділенням стаціонарного догляду для постійного або тимчасового проживання з 18 березня 2022 року у зв`язку з появою на роботі в нетверезому стані за пунктом 7 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. З наказом позивач ознайомився того ж дня, зробивши при цьому рукописне застереження про свою незгоду, адже наведена причина не відповідає дійсності і відсутні докази про перебування у нетверезому стані; пояснень від нього не вимагалося.

Вважаючи, що наказ від 18 березня 2022 року №18-к "Про звільнення ОСОБА_1 " суперечить вимогам закону, у квітні 2022 року в суд звернувся позивач з позовом до КЗ "Центр соціального обслуговування" про визнання його незаконним та скасування, понволення на посаді завідувача відділення стаціонарного догляду для постійного або тимчасового проживання, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування 10 000 гривень моральної шкоди.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив із відсутності правових і фактичних підстав для задоволення вимог позивача, позаяк сукупністю доказів у справі підтверджено те, що 21 лютого 2022 року ОСОБА_1 , знаходячись на робочому місці, перебував у нетверезому стані.

Оскільки поновлено на роботі може бути лише працівника, якого звільнено незаконно, з порушенням порядку розірвання трудового договору або за межами підстав, передбачених законом чи договором, чи за відсутності підстав для звільнення, а надані роботодавцем докази свідчать про вчинення позивачем дисциплінарного проступку, тому мотивів для задоволення позову встановлено не було і його залишено без задоволення.

З такими висновками погоджується і колегія суддів.

Згідно із пунктом 7 ч. 1 ст. 40, ст.ст. 139, 140, 147, 148, 149, 235 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем, зокрема, лише у випадку появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння.

Працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження роботодавця, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна роботодавця, з яким укладено трудовий договір.

Трудова дисципліна на підприємствах, в установах, організаціях забезпечується створенням необхідних організаційних та економічних умов для нормальної високопродуктивної роботи, свідомим ставленням до праці, методами переконання, виховання, а також заохоченням за сумлінну працю.

У необхідних випадках заходи дисциплінарного впливу застосовуються стосовно окремих несумлінних працівників.

За порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення:

1) догана;

2) звільнення.

Дисциплінарне стягнення застосовується роботодавцем безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

До застосування дисциплінарного стягнення роботодавець повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

При обранні виду стягнення роботодавець повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

У разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Щодо доводів апеляційної скарги про неврахування судом показань свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , які в судовому засіданні вказували пр. оте, що вони особисто не бачили і не були присутні при вживанні позивачем спиртних напоїв, то з ними погодитися не можна.

З роз`яснень, даних Пленумом Верховного Суду України у пункті 25 своєї постанови №9 від 06 листопада 1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів", вбачається, що вирішуючи позови поновлення на роботі осіб, трудовий

договір з якими розірвано за п.7 ст.40 КЗпП України, суди повинні мати на

увазі, що з цих підстав можуть бути звільнені з роботи працівники

за появу на роботі у нетверезому стані, у стані наркотичного або

токсичного сп`яніння в будь-який час робочого дня, незалежно від

того, чи були вони відсторонені від роботи, чи продовжували

виконувати трудові обов`язки. Для працівника з ненормованим

робочим днем час знаходження на роботі понад встановленої його

загальну тривалість вважається робочим.

Нетверезий стан працівника або наркотичне чи токсичне

сп`яніння можуть бути підтверджені як медичним висновком, так і

іншими видами доказів (ст. 27 ЦПК України (1501-06)) (аналогічні положення містяться і

в ст. 76 ЦПК України (1618-ІV)), яким суд має дати відповідну оцінку.

З перевіреної сукупності доказів, яким судом було дано правильну і вичерпну правову оцінку, видно, що 21 лютого 2022 року після 11 години ОСОБА_1 перебував на робочому місці у нетверезому стані. Цей факт встановлено актами про виявлення розпивання алкоголю на роботі, про виявлення на роботі в нетверезому стані, про відмову надати пояснення та відмову від освідування, складеними того ж дня відповідальними працівниками КЗ "Центр соціального обслуговування" ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 . Акти вказують про наявність у позивача стійкого алкогольного запаху, порушення і непевність координації рухів плутанина у вимові, почервоніння обличчя, а його поведінка не відповідала обстановці, в якій перебував. Тобто зовнішні ознаки очевидно засвідчили нетверезий стан позивача. Зміст актів особи, які їх складали, підтвердили в судовому засіданні.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Не заслуговують на увагу аргументи заявника про неврахування судом попередніх заходів заохочення, застосованих до ОСОБА_1 , що призвело до неспівмірності вчиненого дисциплінарного проступку та обрання стягнення, яке не відповідає обставинам справи.

Так, згідно з наказом №128-к від 26 жовтня 2021 року завідувачу відділенням стаціонарного догляду для постійного та тимчасового проживання ОСОБА_1 за неналежне виконання посадових обов`язків було оголошено догану.

Відповідно до наказу №147-к від 13 грудня 2021 року щодо позивача за неналежне виконання посадових обов`язків було застосовано дисциплінарне стягнення у виді догани.

На підставі рішення Березнівського районного суду Рівненської області від 13 липня 2022 року наказ №147-к від 13 грудня 2021 року «Про оголошення догани ОСОБА_1 " визнано незаконним та скасовано.

З довідки Комунального некомерційного підприємства «Березнівський центр первинної медичної допомоги» вбачається, що ОСОБА_1 дійсно знаходиться на «Д» обліку в медичному закладі із діагнозом: "Артеріальна гіпертензія ІІ, помірно-важка за рівнем АТ. Дисметаболічна кардіоміопатія. СН1.ФКІІ.Сольова артропатія".

З копій почесних грамот, що містяться у матеріалах справи, вбачається, що ОСОБА_1 в 2007, 2010, 2011, 2014 роках нагороджувався за багаторічну сумлінну працю.

Згідно з характеристикою, виданою за місцем проживання позивача, він характеризується як товариський, доброзичливий, ініціативний, бере активну участь у житті села, до адміністративної відповідальності не притягувався.

Відповідно до нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_15 повідомила, що станом на 19 квітня 2022 року на території України в зареєстрованому шлюбі не перебуває.

З нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_16 видно, що станом на момент підписання цього документу вона у зареєстрованому шлюбі і у фактичних шлюбних відносинах не перебуває і до цього часу не перебувала.

Тому не встановлено розбіжностей у застосуванні правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі №761/26558/15, - на чому наполягає заявник.

Спростовуються обставинами справи та вимогами закону і покликання автора апеляційної скарги на упереджене ставлення керівника КЗ "Центр соціального обслуговування" до ОСОБА_1 , адже не ґрунтуються на фактичних даних і тому є припущеннями.

Не можна погодитися і з доводами про те, що позивачу не пропонувалося пройти освідування на предмет алкогольного сп`яніння та надати письмові пояснення, позаяк заперечуються змістом відповідного акту від 21 лютого 2022 року. Поготів, висновком Верховного Суду, який викладений у постанові від 17 червня 2020 року у справі №341/1751/17, стверджується, що невиконання власником або уповноваженим ним органом обов`язку зажадати письмове пояснення від працівника та недодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений представленими суду доказами. Тому відсутність письмових пояснень працівника сама по собі не є підставою для скасування оспорюваного наказу про накладення дисциплінарного стягнення.

Крім того, у засіданні апеляційного суду позивач сам підтвердив, що керівником КЗ "Центр соціального обслуговування" йому пропонувалося в усному порядку пройти медичне освідування на предмет алкогольного сп`яніння. Проте також усно він відмовився від проходження такого освідування.

Решта аргументів заявника також є безпідставними і тому апеляційним судом відхиляються.

Повно і правильно з`ясувавши обставини справи та встановивши, що при вирішенні спірних правовідносин до застосування не підлягають норми матеріального права, на застосуванні яких наполягав позивач, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Перегляд судового рішення у суді апеляційної інстанції забезпечує виконання головного завдання appelatio - дати новим судовим розглядом додаткову гарантію справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. Ця гарантія полягає в тому, що сам факт другого розгляду дозволяє уникнути помилки, що могла виникнути при першому розгляді. Апеляція, по суті, є надання новим судовим розглядом додаткової гарантії справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист.

Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при його ухваленні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Губар Наталії Всеволодівни залишити без задоволення, а рішення Березнівського районного суду Рівненської області від 19 квітня 2023 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено: 26.09.2023

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: С.В.Боймиструк

С.С.Шимків