Ухвала

04 вересня 2023 року

м. Київ

справа № 355/2012/21

провадження № 61-13010cк23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., розглянув касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора на рішення Баришівського районного суду Київської області від 13 лютого 2023 року у складі судді: Червонописького В. С., та постанову Київського апеляційного суду від 19 липня 2023 року у складі колегії суддів: Шкоріної О. І., Поливач Л. Д., Стрижеуса А. М., у справі за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, третя особа - Головне управління Держгеокадастру у Київській області, про зняття заборони на нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Офісу Генерального прокурора, третя особа - Головне управління Держгеокадастру у Київській області, про зняття заборони на нерухоме майно, у якому просив припинити обтяження у вигляді заборони на відчуження нерухомого майна, яке було накладено згідно постанови від 25 листопада 2009 року Генеральною прокуратурою України, щодо земельної ділянки, кадастровий номер :22:035:0017, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 13 лютого 2023 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 19 липня 2023 року, позов ОСОБА_1 задоволено. Припинено обтяження у вигляді заборони на відчуження нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 9290097 в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, яке було накладено згідно постанови 06/3/2-35372-09 від 25 листопада 2009 року Генеральною прокуратурою України щодо нерухомого майна - земельної ділянки, кадастровий номер :22:035:0017, розташованої за адресою АДРЕСА_1 .

31 серпня 2023 року Офіс Генерального прокурора засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Баришівського районного суду Київської області від 13 лютого 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 19 липня 2023 року.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).

Ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 15 серпня 2022 року справу на підставі статті 19 ЦПК України визнано малозначною.

Офіс Генерального прокурора у касаційній скарзі вказує, що справа є малозначною, але розгляд цієї справи судом касаційної інстанції сприятиме формуванню єдиної правозастосовчої практики у сфері земельних відносин щодо можливості застосування норм ЦК України, які регулюють питання захисту права власності у разі встановлення вироком суду підроблення рішення, яке стало підставою виникнення такого права. Тому є необхідність формування висновку щодо застосування статті 116 ЗК України, статей 321, 328, 391 ЦК України при розгляді судами вищезазначеної категорії справ. Проте особа, яка подала касаційну скаргу, не обґрунтовує, чому саме касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. Посилання у касаційній скарзі на порушення норм матеріального та процесуального права фактично підтверджує незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, з оскарженими судовими рішеннями. І, відповідно, не свідчить, що скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Посилання на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Вказівка в резолютивній частині постанови Київського апеляційного суду від 19 липня 2023 року про можливість її оскарження до Верховного Суду не є підставою для відкриття касаційного провадження судом касаційної інстанції, оскільки оскаржене рішення ухвалено у малозначній справі.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховною Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (ZUBAC v. CROATIA, № 40160/12, § 122, ЄСПЛ, від 05 квітня 2018 року).

Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 ЦПК України).

Таким чином, оскаржені судові рішення ухвалено у малозначній справі. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити Офісу Генерального прокурора у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на рішення Баришівського районного суду Київської області від 13 лютого 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 19 липня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, третя особа - Головне управління Держгеокадастру у Київській області, про зняття заборони на нерухоме майно.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков