Справа № 344/5970/23
Провадження № 2/344/1877/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої Кіндратишин Л.Р.

за участю секретаря судового засідання Литвин Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю « СКАЙ ЦЕНТР ЛТД», ОСОБА_2 про визнання частково недійсним договору, -

ВСТАНОВИВ:

07.04.2023 представник позивача звернувся до Івано-Франківського міського суду із позовом, у якому просить на підставі ч.ч.1,3 ст. 215 ЦК України: визначити частково недійсним договір купівлі-продажу майнових прав №2 від 21.02.2022, що укладений між ТОВ « СКАЙ ЦЕНТР ЛТД» та ОСОБА_2 , а саме в частині відчуження ОСОБА_2 майнових прав на машиномісце № НОМЕР_1 , площею 20,2 кв.м. та на машиномісце № НОМЕР_2 , площею 17,7 к.в.м, які розташовані у підвальному поверсі багатоквартирного будинку за адресою : АДРЕСА_1 ( в районі забудови у межах АДРЕСА_2 ).

В обґрунтування позову зазначено, що 07.11.2017 між ОСОБА_1 (довірителем) та ТОВ «СКАЙ ЦЕНТР ЛТД» ( повіреним) було укладено договір доручення №0611/17-3, у відповідності до якого довіритель доручає, а повірений зобов`язується за винагороду здійснити від імені та за рахунок довірителя всі юридичні дії по організації будівництва об`єкта, що за адресою : комплекс багатоквартирних житлових будинків в районі забудови у межах АДРЕСА_2 ( АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 , а після введення в експлуатацію багатоквартирного житлового будинку, передати довірителю об`єкт та всі необхідні документи для оформлення права власності на нього. Право власності довірителя на об`єкт, підлягає оформленню після введення в експлуатацію багатоквартирного будинку в цілому.

Об`єктом у розумінні договору є два паркомісця- №3 та №4, що знаходяться в цокольному приміщенні у комплексі багатоквартирних житлових будинків в районі забудови в межах АДРЕСА_2 ( АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 .

Станом на 16.05.2028 позивач повністю виконала свої зобов`язання за договором доручення, повністю оплатила договірну ціну.

Натомість у 2022 році позивачці стало відомо про те, що ТОВ « СКАЙ ЦЕНТР ЛТД» 21.02.2022 уклав з громадянином ОСОБА_2 договір купівлі-продажу майнових прав №2, у якому серед інших об`єктів нерухомого майна, неправомірно вказано і про відчуження ОСОБА_2 2-х машиномісць ( №3-П та №4-П). Фактично це ті машиномісця, право власності на які мала набути позивач за договором доручення, відповідно які ТОВ « СКАЙ ЦЕНТР ЛТД» вже не мало права відчужувати, оскільки попередньо такі були проінвестовані ОСОБА_1 виключно вона мала набути їх у власність.

Таким чином, договір купівлі продажу майнових прав №2 від 21.02.2022, укладений між ТОВ « СКАЙ ЦЕНТР ЛТД» та ОСОБА_2 , вважає недійсним.

24.04.2023 ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито загальне позовне провадження.

08.06.2023- ухвалою суду відмовлено у прийнятті зустрічного позову.

30.05.2023- постановлено ухвалу про витребування доказів.

22.06.2023 ухвалою суду закрито підготовче провадження.

24.05.2023 від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Цепенди А. надійшов відзив на позов. У позові просить відмовити. В обґрунтування заперечень зазначено, що на підставі договору доручення, на який посилається ОСОБА_1 право власності на об`єкт не може виникнути. ОСОБА_1 як довіритель може доручати здійснити ті дії, на вчинення яких вона сама має право.

Право на здійснення будівництва на земельній ділянці, що на АДРЕСА_1 , належить саме ТОВ « СКАЙ ЦЕНТР ЛТД», а не ОСОБА_1 . Вважає, що за договором доручення ОСОБА_1 оплатила не вартість самого об`єкту будівництва, а виключно гонорар повіреного за юридичні дії з організації будівництва. Оскільки право власності на об`єкт будівництва до ОСОБА_1 не перейшло та не могло перейти за договором доручення, то будь-які вимоги ОСОБА_1 щодо належного виконання умов вказаного договору можуть бути предметом окремого судового спору.

Разом з тим, серед об`єктів, що зазначені в договорі, відсутні вказані об`єкти. Натомість серед об`єктів, зокрема, є машиномісця № НОМЕР_1 , площею 20,2 кв.м., №4-П площею 17,7 кв.м., які розташовані у підвальному поверсі багатоповерхового житлового будинку, що по АДРЕСА_1 . Такі об`єкти відрізняються описом, площею, місцезнаходженням, що унеможливлює їх ототожнення.

Жодних доказів того, що паркомісця №3 та № НОМЕР_3 , що заходяться в цокольному приміщенні в комплексі багатоквартирних житлових будинків в районі забудови в межах АДРЕСА_2 ( АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 , накладається чи є тим самим об`єктом, що й два машиномісця № НОМЕР_1 , площею 20,2 кв.м., та №4-П, площею 17,7 кв.м., що розташовані у підвальному поверсі багатоквартирного житлового будинку за адресою : АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 не надано.

Разом з тим, вважають, оскільки довіреність, що видана ТОВ « СКАЙ ЦЕНТР ЛТД» на ім`я ОСОБА_3 №09/10 від 09.10.2017, відсутня ( на підставі якої і було підписано договір доручення), то встановити ні обсяг повноважень Мотуз А.Д., ні термін повноважень, ані факт видачі та існування такої довіреності неможливо.

Крім цього, ТОВ « СКАЙ ЦЕНТР ЛТД» було зобов`язане створити та передати право власності на об`єкти нерухомого майна ОСОБА_2 не пізніше 01.03.2022. Однак, таке ухиляється від виконання зобов`язань. У зв`язку з чим ОСОБА_2 звернувся до ТОВ « СКАЙ ЦЕНТР ЛТД» з позовною вимогою про визнання права власності на спірні об`єкти нерухомого майна.

У жовтні 2022 року ОСОБА_4 було подано клопотання про залучення до участі в справі №344/6387/22 в якості третьої особи, а у квітні 2023 року позовну вимогу про визнання права власності на майнові права.

Відтак, позовна заява про визнання частково недійсним договору є передчасною.

Представник позивача адвокат Ярицький Л.І. у вступному слові позовні вимоги підтримав, з підстав та мотивів, що викладені письмово. Просив позов задоволити.

Представник відповідача ТОВ « СКАЙ ЦЕНТР ЛТД» не з`явився, причин своєї неявки суду не повідомив, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи.

Представник відповідача адвокат Міськів О.Т. проти позову заперечила. Просила у позові відмовити, зокрема з підстав, що викладені у відзиві.

Суд дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків.

06.11.2017 між ОСОБА_1 ( довірителем) та Товариством з обмеженою відповідальністю « СКАЙ ЦЕНТР ЛТД» ( повіреним), в особі Мотуз Антоніни Дмитрівни, що діє на підставі довіреності №09/10 від 09.10.2017 та на підставі Статуту, укладено договір доручення №0611/17-3, за яким довіритель доручає, а повірений зобов`язується за винагороду, від імені та за рахунок довірителя здійснити всі юридичні дії по організації будівництва об`єкта двох паркомісць №3 та №4, що знаходяться в цокольному приміщенні комплексі багатоквартирних будинків в районі забудови у межах АДРЕСА_2 ( №1 та №2 по генплану). Після введення в експлуатацію багатоквартирного житлового будинку передати довірителю об`єкт і всі необхідні документи для оформлення права власності на нього ( п.1, п.2.1. договору доручення). Право власності довірителя на об`єкт підлягає реєстрації. Таке виникає з моменту завершення будівництва, прийняття його до експлуатації та передачі його за актом довірителю ( п. 2.4. договору доручення).

Термін виконання доручення за таким договором не пізніше кінця другого півріччя 2018 року ( п.2.3. договору доручення).

Згідно п.2.5. довіритель ознайомлений та погодився з тим, що остаточна площа паркомісць буде визначена відповідно до результатів обмірів зроблених Обласним бюро технічної інвентаризації чи іншими суб`єктом ( з урахуванням 100 % площі лоджій та балконів).

Ціна за договором доручення складає 30 000 дол. США, яка включає винагороду повіреного 20% за виконання зобов`язань за таким договором, яка перераховується на розрахунковий рахунок взаємоузгоджену ціну у гривнях до 20.12.2018 ( п.5).

За п. 6.2. договору доручення, об`єкт передається довірителю в момент підписання акту прийому передачі ( а.с. 10-12).

Згідно з довідкою №10 від 16.05.2018, ТОВ « СКАЙ ЦЕНТР ЛТД», ОСОБА_1 здійснила повний розрахунок за договором доручення №0611/17-3, від 06.11.2017 ( а.с. 14)

Разом з тим, відповідно до договору №2 купівлі-продажу майнових прав від 21.02.2022, що укладений між ТОВ « СКАЙ ЦЕНТР ЛТД» ( продавець), в особі директора Томачинської Вероніки Олегівни, та ОСОБА_2 ( покупець), останнім придбано машиномісця в кількості 41, за номерами з 1-П по 41 П включно, загальною площею 814,1 к.в., що розташовані у підвальному поверсі житлового будинку за адресою : АДРЕСА_1 . До договору додається план-схема об`єктів нерухомого майна, яка є невід`ємною частиною договору ( п.2 договору) ( в районі забудови у межах АДРЕСА_2 ) ( а.с 15-17).

За п.2.4. договору продавець заявляє, що права на вищевказані об`єкти нерухомого майна не є об`єктом судового розгляду, не є під забороною ( арештом), і не є предметом застави, на них відсутні права третіх осіб, нікому не продані, не подаровані, не відчужені іншим способом, як внесок до статутного фонду юридичних осіб не передані.

Право власності на об`єкти нерухомого майна виникає у покупця з моменту підписання Акут прийому передачі. Право власності на об`єкти нерухомого майна за покупцем оформляється на підставі даного договору та акту прийму передачі, укладеного і підписаного сторонами ( п.2.5).

Договір відповідає дійсним намірам і не носить характеру фіктивного чи удаваного правочину ( п. 2.6.)

Загальна сума договору - 7 383 639 грн. ( п.3.1.).

За п. 4.3 договору сторони погодили, що продавець надає покупцю завірену своєю печаткою копію документа про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта. Після передачі продавцем покупцю документів визначених у п.4.3. даного договору, зобов`язання продавця та покупця за даним договором вважаються виконаними.

Пунктом 5.1.1 договору, зазначено, що обов`язком продавця є створити об`єкти нерухомого майна не пізніше 01.03.2022.

Згідно з довідкою ТОВ « СКАЙ ЦЕНТР ЛТД» від 21.02.2022 за № 2102/22-І, що надано ОСОБА_2 , з таким проведено розрахунок за договором №2, купівлі-продажу майнових прав від 21.02.2022 ( а.с. 48).

Разом з тим, надано додаток до вказаного договору №2 купівлі-продажу майнових прав на нерухоме майно від 21.02.2022 план схему.

Стороною, відповідача ОСОБА_2 надано технічний паспорт на машино-місця 3-П ( площею 20,2 к.в.м, підвал) та 4-П ( 17,7 кв.в.) за адресою АДРЕСА_1 , що складений ТОВ Є. КОНСТРАКШН 18.02.2022.

Згідно з довідкою ТОВ « СКАЙ ЦЕНТР ЛТД» від 26.05.2022, яка видана ОСОБА_2 про те, що придбані ним нежитлові приміщення у підвальному поверсі багатоквартирного житлового будинку за адресою : АДРЕСА_1 , ( в районі забудови у межах АДРЕСА_2 , а саме машиномісця в кількості 41 штук за номерами з 1-П по 41-П включно та комори в кількості 11 штук згідно договорів купівлі-продажу майнових прав від 21.02.2022, не перебувають під арештом, забороною щодо них не ведуться нові спори, вони не заставлені, не перебувають у податковій заставі, відносно них не укладено будь-яких договорів з відчуження чи передачі у користування іншим особам.

Відповідно до відповіді, яка надана адвокату Кобрин О.М., директором Томачинською В.О. ТОВ « СКАЙЦЕНТР ЛТД» повідомило, що серед документації, яка передана, як директору, будь-якої довіреності, виданої на ім`я ОСОБА_3 немає, ні підтвердити, ні спростувати існування такої немає можливості ( а.с. 49).

На виконання ухвали суду від 30.05.2023, ТОВ « СКАЙ ЦЕНТР ЛТД» від 06.06.2023, надано письмову відповідь про те, що станом на час надання такої відповіді багатоповерховий житловий будинок, що за адресою : м. Івано-Франківськ, район забудови в межах вулиць Короля Данила, Пилипа Орлика, Бельведерська ( дозвіл на будівництво від 18.04.2006 за №69 та повідомлення про внесення змін №ІУ 69) в експлуатацію не введено. Поштова адреса будинку не присвоєна. Адреса : АДРЕСА_1 - юридична адреса земельної ділянки, яка передана ТОВ « СКАЙ ЦЕНТР ЛТД» в оренду, відповідно до договору оренди землі від 14.12.2018 для будівництва та обслуговування багатоквартирного житлового будинку з об`єктами торгово-розважальної інфраструктури. У розпорядженні товариства відсутня проектно-кошторисна документація, відповідно не взмозі повідомити яка кількість машиномісць (паркомісць) передбачалась. Також директор не володіє спеціальними знаннями, щоб визначити місце розташування запитуваних паркомісць ( а.с. 111).

Згідно з частиною першою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

За змістом статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2020 року в справі № 761/26815/17 зроблено висновок, що недійсність правочину, договору, акта органу юридичної особи чи документа як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати.

У розумінні приписів статей 203, 215 ЦК України оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, але на час розгляду справи судом має право власності чи інше речове право на предмет правочину та/або претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи про визнання правочину недійсним спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи також може полягати в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала (перебували) у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав. При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину враховуються загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було на час пред`явлення позову порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене та в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний та ефективний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулося.

Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Так, відповідно до частини першої статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частинами першою, другою та третьою статті 656 ЦК України передбачено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав.

Отже, вказані норми регламентують, що за договором купівлі-продажу продавець має право передавати або зобов`язуватися передавати виключно те майно, власником якого він є або ж майно, яке буде створено (набуто) ним у власність у майбутньому.

Частиною першою статті 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

У частині другій статті 331 ЦК України чітко визначено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Статтею 2 Закону України "Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю" визначено, що об`єкт інвестування - квартира або приміщення соціально-побутового призначення (вбудовані в житлові будинки або окремо розташовані нежитлові приміщення, гаражний бокс, машиномісце тощо) в об`єкті будівництва, яке після завершення будівництва стає окремим майном.

Право власності на нерухоме майно виникає з моменту прийняття його в експлуатацію, якщо таке передбачено законом чи договором, а повноцінним об`єктом у розумінні ЦК України такий об`єкт стає після його державної реєстрації, оскільки жодних виключень щодо необхідності державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухомі речі, як передбачено в частині першій статті 182 та частині другій статті 331 ЦК України для новоствореної речі, якою є машномісце в новозбудованому будинку, цивільне законодавство не містить.

Аналіз статті 19 Закон України "Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю" дає підстави для висновку про те, що після завершення будівництва та здачі будинку в експлуатацію машиномісце як окремий об`єкт цивільних правовідносин ще не існує і набуває юридично статусу об`єкта цивільних правовідносин лише після державної реєстрації, здійсненої відповідно до чинного законодавства.

При цьому, законодавством встановлено первинний спосіб набуття права власності на річ, на яку раніше не було і не могло бути встановлене право власності інших осіб, а інвестор як особа, за кошти якої і на підставі договору з яким був споруджений об`єкт інвестування, є особою, якою набувається первісне право власності на новостворений об`єкт інвестування. Тобто інвестор після виконання умов інвестування набуває майнові права (тотожні праву власності) на цей об`єкт і після завершення будівництва об`єкта нерухомості набуває права власності на об`єкт інвестування як первісний власник шляхом проведення державної реєстрації речових прав на зазначений об`єкт за собою.

Згідно з частиною п`ятою статті 12 ЦПК України, яка також покладає і на суд певні обов`язки зі створення для сторін змагального процесу, суд керує ходом судового процесу, сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Верховний Суд неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Так, у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених згаданими актами або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або не настання певної події.

Вимогами ст.ст. 13, 81 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Верховний Суд у Постанові від 02 червня 2022 року у справі № 602/1455/20 вказав, що у цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок розглядати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі, та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Формування змісту й обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно в межах заявлених ними вимог і наданих доказів (статті 12, 13 ЦПК України).

Як встановлено в ході судового розгляду, фактичними підставами для подання позову є те, що сторона позивача вважає машиномісце №3-П площею 20,2 кв.м. та машиномісце № НОМЕР_2 , площею 17,7 к.в.м, які розташовані у підвальному поверсі багатоквартирного будинку за адресою : АДРЕСА_1 , тими ж машино-місцями, що і №3 та №4, які визначені як об`єкт за договором доручення. При цьому, жодних належних, достатніх та достовірних доказів ідентичності таких об`єктів не надає.

Також, сторони у справі не надали доказів зареєстрованого права власності на спірні об`єкти, зокрема на машино-місця №4-П та №3-П; введення будинку у якому такі розташовані у експлуатацію.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

У розумінні закону, суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Враховуючи, як вже вище зазначено, що вимоги заінтересованої особи про визнання правочину недійсним спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Однак, сторона позивача не довела, що спірні об`єкти нерухомості є тими ж, що зазначені у договорі доручення, а саме паркомісця № НОМЕР_4 та АДРЕСА_2 , без зазначення точного місця їх розташування, параметрів, що б дозволяло їх ідентифікувати як паркомісця - машиномісце № НОМЕР_1 площею 20,2 кв.м. та машиномісце № НОМЕР_2 , площею 17,7 к.в.м, які розташовані у підвальному поверсі багатоквартирного будинку за адресою : АДРЕСА_1 ( в районі забудови у межах АДРЕСА_2 ). Відтак, фактично сторона позивача, продовжує перебувати у тому стані, що і до укладення оскаржуваного договору купівлі-продажу.

Судом роз`яснювалось необхідність подання доказів.

Передача машиномісць як за договором доручення, так і за договором купівлі-продажу мала відбутися після завершення відповідних етапів будівництва, здачі будинку в експлуатацію, підписання між сторонами акту прийому.

У позові позивач зазначила, про те, що у 2022 році дізналась про оспорюваний правочин, однак не зазначає за яких обставин, та яким чином визначила ( ідентифікувала) спільність об`єктів за договором купівлі-продажу майнових прав та за договором доручення.

Разом з тим, сторони повідомили про перебування на розгляді у Івано-Франківському міському судді Івано-Франківської області цивільної справи №344/6387/22 за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СКАЙ ЦЕНТР ЛТД», за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів ОСОБА_5 , про визнання майнових прав на об`єкти незавершеного будівництва, та за позовом третіх осіб, які заявляють самостійні права щодо предмета спору - ОСОБА_1 , ОСОБА_6 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СКАЙ ЦЕНТР ЛТД» про визнання майнових прав.

Слід зазначити, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 01 жовтня 2019 року у справі № 910/3907/18 (провадження № 12-46гс19). Відтак застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача.

Так, у постанові від 29 вересня 2020 року у справі № 688/2908/16-ц (провадження № 14-28 цс 20) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що правочин, спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним, відповідно до частин першої, другої статті 228 ЦК України вважається таким, що порушує публічний порядок. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Відтак, встановивши, що оспорювані позивачем правочини спрямовані на незаконне заволодіння належним позивачу об`єктом інвестування, суди повинні були дійти висновку про нікчемний характер таких правочині.

У постанові від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18, пункти 69, 70) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що визнання нікчемного правочину недійсним не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин недійсний у силу закону.

Відтак, у постанові № 359/5719/17, від 14 вересня 2021 року, були викладені висновки Великої Палати Верховного Суду, про те, що інвестор наділений правами, тотожними правам власника нерухомого майна, пов`язаними зі створенням об`єкту нерухомого майна, а тому в разі порушення його речових прав на стадії до введення об`єкту нерухомості в експлуатацію він має право на звернення до суду за їх захистом шляхом пред`явлення позову про визнання за ним його майнових прав та витребування своєї власності з незаконного володіння іншої особи (статті 392, 388 ЦК України). При цьому не вимагається визнання недійсними нікчемних правочинів, які спрямовані на незаконне заволодіння майном інвестора іншими особами (стаття 228 ЦК України).

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті і є підставами для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства.

На підставі наведеного, суд дійшов висновку, що за наслідками розгляду даної справи стороною позивача не доведено порушеного права за заявлених нею підстав ( спільність об`єкту майнових прав за договору доручення та договором купівлі-продажу майнових прав), меж заявлених позовних вимог. Разом з тим, за умови доведення порушення права, воно не може бути відновлене шляхом визнання частково недійсним договору купівлі - продажу майнових прав №2, від 21.02.2022. Адже, у спірних правовідносинах належним способом захисту порушеного права позивача є, зокрема, вимоги про визнання за позивачем ОСОБА_1 майнових прав, та за належних підстав і доведення, якщо того вимагатимуть правовідносини витребування майна з чужого незаконного володіння. Відтак, позов до задоволення не підлягає.

Враховуючи, що у позові відмовлено, судові витрати позивачу не відшкодовуються.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 4, 12, 13,15-16, 76-83, 141, 223, 247, 259, 263, 264, 265, 273 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У позові ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СКАЙ ЦЕНТР ЛТД», ОСОБА_2 про визнання частково недійсним договору відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП : НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_5 ;

Представник позивача : адвокат Ярицький Любомир Ігорович, адреса : Бельведерська, 27, м. Івано-Франківськ;

Відповідач 1: Товариства з обмеженою відповідальністю « СКАЙ ЦЕНТР ЛТД», , адреса: Г. Хоткевича, 65, корп..2, кв. 38, м. Івано-Франківськ.

Відповідач 2 : ОСОБА_2 , РНОКПП : НОМЕР_6 , адреса: АДРЕСА_6 ;

Представник відповідача 2 : адвокат Міськів Оксана Тарасівна, « Адвокатське об`єднання « Моріс груп», адреса : вул. Острозьких, 8, б, м. Київ.

Повне рішення складено 12.09.2023.

Суддя Івано-Франківського міського суду Кіндратишин Л.Р.