Справа № 301/364/23
П О С Т А Н О В А

іменем України

06 вересня 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

судді-доповідачки Готри Т. Ю.,

суддів Кожух О. А., Кондора Р. Ю.,

за участі секретаря судового засідання Гусоньки З. П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, Приватна нотаріуска Хустського районного нотаріального округу Гецко Алла Іванівна, Приватний виконавець Ярошевський Дмитро Андрійович, Іршавський відділ державної виконавчої служби у Хустському районі Закарпатської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, припинення та скасування державної реєстрації обтяження нерухомого майна, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Попович Віталій Іванович, на ухвалу Іршавського районного суду Закарпатської області від 07 березня 2023 року, повний текст ухвали складено 13.03.2023, постановлену суддею Бобик О.І.,

у с т а н о в и в:

У січні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним вище позовом та просила суд: 1) визнати за нею в порядку спадкування за законом право власності на житловий будинок із належними до нього надвірними спорудами АДРЕСА_1 , загальною площею 114,3 м кв., житлова 49,1 кв м, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 ; 2) припинити та скасувати державну реєстрацію обтяжень нерухомого майна, накладені на об`єкт житлової нерухомості, тобто на зазначений будинок, та вилучити з Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єкту нерухомого майна обтяження щодо даного житлового будинку, а саме: - номер запису обтяження 590977 від 08.04.2013, вчиненого державною реєстраторкою Іршавського районного управління юстиції Закарпатської області Парадою О.В., на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 1478974 від 08.04.2013 щодо арешту нерухомого майна належного ОСОБА_2 ; - номер запису про обтяження 10656616 від 03.08.2015, здійсненого державним реєстратором Іршавського районного управління юстиції Закарпатської області Варваринцем Є.Є., на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження за № 23364267 від 03.08.2015 щодо арешту нерухомого майна ОСОБА_2 , рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 23364267 від 03.08.2015; - номер запису про обтяження 33679362 від 15.10.2018, вчиненого державним реєстратором приватним виконавця Ярошевським Д.А., на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження за № 60303743 від 15.10.2019 щодо арешту нерухомого майна ОСОБА_2 , рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 49174101 від 15.10.2019; - арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 12679975 від 02.07.2012, реєстратор Закарпатська філія ДП «Інформаційний центр» Мін`юсту, на підставі постанови про арешт майна боржника ОСОБА_2 та заборони на його відчуження № 33207277, виданий 14.06.2012 Відділом ДВС Іршавського РУЮ. Також просила вирішити питання про судові витрати.

Ухвалою Іршавського районного суду Закарпатської області від 07 березня 2023 року заяву позивачки ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Попович В.І., про відмову від частини позовних вимог задоволено.

Прийнято відмову позивачки ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Попович В.І., від позовної вимоги про припинення та скасування державної реєстрації обтяження нерухомого майна за № 33679362, зареєстрованого державним реєстратором Ярошевським Д.А. 15.10.2019, на підставі постанови про арешт майна боржника, серія та номер: 60303743, виданий 15.10.2019, видавник приватний виконавець Ярошевський Д.А., підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 49174101 від 15.10.2019, приватний виконавець Ярошевський Д.А., та закрито в цій частині позовних вимог провадження у справі.

Провадження у цій справі зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 301/1951/22 за позовом Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Не погоджуючись із цієї ухвалою суду в частині зупинення провадження у справі позивачка ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Попович В.І., подала на неї апеляційну скаргу внаслідок її незаконності та необґрунтованості через порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Скарга обґрунтована тим, що місцевий суд дійшов помилкового висновку про необхідність зі власної ініціативи зупинення провадження у цій справі до набрання законної сили рішення цього ж суду від 08.02.2023 в іншій справі № 301/1951/22, про що її представник наголошував у судовому засіданні.

Зазначала, що суд належним чином не обґрунтував і не вмотивував неможливість вирішення цієї справи до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 301/1951/22, та остання справа не призводить до об`єктивної неможливості розгляду цієї справи і зібрані докази дозволяють установити й оцінити обставини, які є предметом судового розгляду у даній справі.

З огляду на наведене просила оскаржену ухвалу суду в частині зупинення провадження у справі скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 інші учасники справи не скористалися.

Учасники справи, їх представники у судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому їх неявка, на переконання колегії суддів та відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідачку, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Предметом і межами апеляційного розгляду є ухвала суду в частині зупинення провадження у справі.

Зупиняючи провадження у цій справі, місцевий суд виходив із того, що існує об`єктивна неможливість розгляду даної справи до вирішення іншої цивільної справи № 301/1951/22 за позовом АТ «ТАКСОМБАНК» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, а відтак суд дійшов висновку про наявність підстав для зупинення провадження у справі на підставі пункту 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України.

Проте колегія суддів із таким висновком суду першої інстанції погодитися не може, оскільки такого суд першої інстанції дійшов із порушенням норм процесуального права з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Розумність строків розгляду справи судом є одним із принципів /основною засадою/ цивільного судочинства (пункт 10 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини неодноразово зауважував, що розумність тривалості провадження повинна оцінюватись із урахуванням обставин справи та таких критеріїв як складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також важливості спору для заявника.

Відповідно до пункту 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається, зокрема в порядку цивільного судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють установити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

В абзаці четвертому пункту 33 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» судам роз`яснено, що, визначаючи наявність передбачених статтею 201 ЦПК України 2004 року (стаття 251 чинного ЦПК України) підстав, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, як зазначено у пункті 4 частини першої цієї статті - неможливість розгляду цивільної справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства, застосовується у тому разі, коли в цій іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду України від 07 жовтня 2015 року у справі

№ 6-1367цс15 зазначено, що зупинення провадження у справі це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 грудня 2021 року в справі № 761/33089/20 (провадження № 61-18470св21) вказано, що тлумачення пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України свідчить, що обов`язкове зупинення провадження у справі можливе за наявності у сукупності таких умов: 1) об`єктивної неможливості розгляду справи до вирішення іншої справи, тобто неможливість для суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі; 2) пов`язаність справ пов`язаною зі справою є така інша справа, в якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть уплинути на подання й оцінку доказів у даній справі; у тому числі йдеться про факти, які мають преюдиційне значення.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2022 року у справі № 357/10397/19 (провадження № 61-5752сво21) вказано, що «метою зупинення провадження у справі згідно з пунктом 6 частини першої статті 251 ЦПК України є виявлення обставин (фактів), які не можуть бути з`ясовані та встановлені в цьому провадженні, але мають значення для справи, провадження у якій зупинено. Об`єктивна неможливість розгляду справи до вирішення іншої справи полягає у тому, що рішення суду в іншій справі встановлює обставини, які впливають на збирання та оцінку доказів у справі, провадження у якій зупинено, зокрема факти, що мають преюдиційне значення. З огляду на вимоги закону для вирішення питання про зупинення провадження у справі суду слід у кожному конкретному випадку з`ясовувати: як пов`язана справа, яка розглядається, зі справою, що розглядається іншим судом; чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду справи. Отже, необхідність в зупиненні провадження у справі виникає у випадку, якщо неможливо прийняти рішення у конкретній справі до ухвалення рішення в іншій справі. Тобто між справами, що розглядаються, повинен існувати тісний матеріально-правовий зв`язок, який виражається в тому, що факти, встановлені в одній із справ, будуть мати преюдиційне значення для іншої справи. Разом із тим необхідно враховувати, що відповідно до пункту 6 частини першої статі і 251 ЦПК України суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду».

Для вирішення питання про зупинення провадження у справі суду необхідно у кожному конкретному випадку з`ясовувати: як пов`язана справа, яка розглядається, зі справою, що розглядається іншим судом; чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду справи.

Отже, необхідність у зупиненні провадження у справі виникає у випадку, якщо неможливо ухвалити рішення у цій справі до ухвалення рішення в іншій справі. Тобто між справами, що розглядаються, повинен існувати тісний матеріально-правовий зв`язок, який виражається в тому, що факти, встановлені в одній із справ, будуть мати преюдиційне значення для іншої справи.

Аналогічні висновки викладені і в постанові Верховного Суду від 28 червня 2023 року у справі № 303/5165/21 (провадження № 61-8662св22).

На переконання колегії суддів, визначаючи наявність підстав, передбачених ст. 251 ЦПК України, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд першої інстанції не врахував, що така підстава для зупинення провадження у справі, визначена у пункті 6 частини першої цієї статті, застосовується у тому разі, коли в іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Окрім того, місцевий суд не зазначив, у чому полягає неможливість розгляду цієї справи до вирішення справи № 301/1951/22, чи є ці справи пов`язані спільним предметом чи підставою та яким чином рішення по справі № 301/1951/22 може вплинути на вирішення цієї справи.

Зазначивши справу № 301/1951/22, до вирішення якої зупиняється провадження у цій справі, суд першої інстанції не проаналізував предмети та підстави позовів у справах і не вказав обставини, які б давали підстави для висновку, що набрання законної сили судовим рішенням у справі № 301/1951/22 виключає можливість на підставі наявних доказів самостійно встановити при розгляді цієї справи наявність обставин, якими позивачка ОСОБА_1 обґрунтувала свої вимоги в даній справі.

Колегія суддів уважає, що розгляд справи № 301/1951/22 не перешкоджає з`ясуванню обставин у цій справі та не є правовою підставою для зупинення провадження на підставі пункту 6 ч. 1 статті 251 ЦПК України.

Водночас колегія суддів зауважує, що сама по собі взаємопов`язаність цих двох справ не свідчить про неможливість розгляду однієї справи, тобто цієї справи, до набрання законної сили судового рішення в іншій цивільній справі.

Зупинивши провадження у справі, суд порушив право позивачки на розумні строки розгляду справи.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції від 16 грудня 1992 року).

У справі Беллет проти Франції від 04 грудня 1995 року ЄСПЛ зазначив, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права .

Пунктом 1 статті 6 Конвенції визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення ЄСПЛ у справі Фрідлендер проти Франції від 27 червня 2000 року).

Схожі висновки зроблені і Верховним Судом у постанові від 22 грудня 2021 року у справі № 452/1872/20 (провадження № 61-17807св21).

Отже, колегія суддів констатує, що судом першої інстанції було порушено процесуальні норми у процесі розгляду справи, що є підставою для скасування оскаржуваної ухвали суду в межах апеляційного розгляду справи.

Зіставлення змісту наведених суджень із розумінням положень п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України переконує у тому, що оскаржене судове рішення про зупинення провадження у справі не може бути залишене у силі, оскільки висновки, зазначені в ньому, не є обґрунтованими і таке зупинення суперечить принципу ефективності судового процесу, направленому на недопущення затягування розгляду справи, та перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Відповідно до пункту 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З огляду на викладене, апеляційний суд доходить висновку, що доводи апеляційної скарги є слушними, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскаржена ухвала суду, відповідно до вимог ст. 379 ЦПК України, - скасуванню з одночасним направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 374, 379, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Попович Віталій Іванович, задовольнити.

Ухвалу Іршавського районного суду Закарпатської області від 07 березня 2023 року в частині зупинення провадження у цій цивільній справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 301/1951/22 за позовом Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 12 вересня 2023 року.

Суддя-доповідачка

Судді