КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

11 вересня 2023 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Кашперської Т.Ц. (суддя - доповідач), Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

розглянув в порядку письмового провадження в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на ухвалу Печерського районного суду м. Києва, постановлену в складі судді Підпалого В.В. в м. Київ 18 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про захист честі, гідності та відшкодування моральної шкоди,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

В серпні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом до ТОВ «Інтернет Інвест», просив визнати інформацію про ототожнення ОСОБА_1 із висловом «тушка», а також інформацію про те, що ОСОБА_1 до жовтня 2013 року був членом політичної партії ВО «Батьківщина», поширену в мережі Інтернет на інформаційному порталі «Моя Київщина» (ІНФОРМАЦІЯ_4) - недостовірною та такою, що порушує право на повагу до честі і гідності, принижує честь і гідність ОСОБА_1 , зобов`язати ТОВ «Інтернет Інвест» розмістити на головній сторінці інформаційного порталу «Моя Київщина» тим самим шрифтом, що і спростовуване повідомлення, спростування недостовірної та такої, що порочить честь і гідність позивача, інформації із зазначенням такого: «Спростування! Розповсюджена редакцією інформаційного порталу «Моя Київщина» інформація стосовно ОСОБА_1 про те. що останній був членом політичної партії ВО «Батьківщина» та є «тушкою», - є недостовірною та такою, що принижує честь і гідність, інформацією відповідно до рішення суду», стягнути з ТОВ «Інтернет Інвест» на його користь 1 грн. моральної шкоди.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 18 травня 2023 року справу передано на розгляд до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області.

Позивач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 , не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив скасувати ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 18 травня 2023 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Вказував, що ухвалою від 08 серпня 2017 року Печерським районним судом м. Києва відкрито провадження в даній справі, ухвала сторонами не оскаржувалася та є чинною. При відкритті провадження в справі суд зазначив, що позовна заява відповідає вимогам ст. 118, 119 ЦПК України, справа підсудна Печерському районному суду м. Києва, підстав для зупинення чи закриття провадження у справі немає.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 27 серпня 2019 року відповідача ТОВ «Інтернет Інвест» замінено на відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Вказував, що предмет позову в справі № 757/45701/17 та знеособлення відомостей осіб, причетних до функціонування веб-сайту, створює багатокрокову процедуру встановлення належних відповідачів у справі, яка можлива тільки за активної участі суду, оскільки запитувана інформація може бути надана тільки на його запит. ТОВ «Інтернет Інвест», місцезнаходження якого територіально віднесено до Печерського району м. Києва, було визначено відповідачем, як реєстратора доменного імені ІНФОРМАЦІЯ_5, на якому була розміщена недостовірна інформація, спростувати яку вимагає позивач. Інші суб`єкти порушення прав позивача, яких позивач міг би встановити самостійно, на момент подання позовної заяви йому були невідомі.

Реєстрація (делегування) доменного імені здійснюється для адресації веб-сайту таким доменним іменем. Тільки реєстрант доменного імені отримує від реєстратора доменного імені дані доступу для управління доменним іменем, та відповідно тільки він чи уповноважені ним особи, відповідальні за здійснення адміністративних (технічних) функцій щодо такого доменного імені, мають можливість здійснювати налаштування/зміну адресації доменного імені. Реєстратор доменного імені - суб`єкт, який володіє даними про реєстранта доменного імені. За відсутності у реєстранта доменного імені доказів передачі права користування таким доменним іменем іншій особі, відповідальність за адресацію доменного імені до відповідного веб-сайту та за функціонування такого веб-сайту несе виключно реєстрант доменного імені.

Вказував, що встановлюючи належність кожного з відповідачів у справі, позивач добросовісно користувався своїми процесуальними правами та обов`язками, подаючи до суду інформацію про відповідачів, яку він отримав в процесі розгляду справи та заявляючи клопотання з процесуальних питань.

В судовому засіданні Печерського районного суду м. Києва 18 травня 2023 року головуючий суддя повідомив, що 22 липня 2021 року на адресу суду повернулася відповідь з ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області щодо зареєстрованого місця проживання відповідача ОСОБА_4 , зі змісту якої вбачається, що зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання останнього знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , також суддя повідомив, що відповідь на запит суду щодо реєстрації місця проживання відповідача ОСОБА_3 на адресу суду не надходила.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, місцевий суд помилково застосував положення ч. 1 ст. 27 ЦПК України та помилково не застосував ч. 2 ст. 31 ЦПК України, незаконно направивши справу за підсудністю до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області.

Наголошував, що у спірних правовідносинах провадження в справі було відкрито з дотриманням правил підсудності, але в процесі розгляду справи, через п`ять років з моменту відкриття провадження в справі, внаслідок зміни у складі відповідачів вона стала підсудною іншому суду, що не відповідає положенням ч. 2 ст. 31 ЦПК України.

Вважав надуманими і такими, що не підтверджуються матеріалами справи, посилання місцевого суду на те, що дії сторони позивача спрямовані на зловживання процесуальними правами та створення штучної підсудності Печерському районному суду м. Києва.

Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37 - 40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ухвала суду першої інстанції щодо передачі справи на розгляд іншого суду віднесена до п. 9 ч. 1 ст. 353 ЦПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, і позивачем не зазначено причин необхідності їх виклику, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Передаючи справу за територіальною юрисдикцією (підсудністю) ухвалою від 18 травня 2023 року, суд першої інстанції виходив з того, що дії сторони позивача спрямовані на зловживання процесуальними правами та створення штучної підсудності за Печерським районним судом м. Києва, а також той факт, що жоден із відповідачів, залучених до розгляду даної справи, не зареєстрований в межах території Печерського районного суду м. Києва, та дійшов висновку про наявність правових підстав для направлення цивільної справи за підсудністю за встановленим судом місцем проживання (перебування) відповідача ОСОБА_4 .

Апеляційний суд не може погодитися з такими висновками, виходячи із наступного.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

За загальним правилом ч. 2 ст. 27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) вказала, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Верховний Суд у постановах від 28 жовтня 2020 року у справі № 761/23904/19 (провадження № 61-9953св20) та від 02 лютого 2022 року у справі № 199/4585/18 (провадження № 61-5734св21) зазначив, що визначення у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 о 17:44 на інформаційному порталі «Моя Київщина» (ІНФОРМАЦІЯ_4) розміщена новина під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2», що освітлює висловлювання позивача у соціальній мережі Facebook. Крім того, вказаний матеріал зазначає таке: « ОСОБА_1 до жовтня 2013 року був членом політичної партії ВО «Батьківщина», а потім заявив про вихід з партії». Розміщення згаданого матеріалу на інформаційному порталі «Моя Київщина» підтверджується експертним висновком за результатами проведеної фіксації і дослідження змісту веб-сторінки у мережі Інтернет № 74/2017-ЕВ-ЦК від 01 серпня 2017 року.

У пункті 6.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 листопада 2019 року у справі № 904/4494/18 (провадження № 12-110гс19) зроблено висновок, що «належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайту, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайту - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайту, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Дані про власника веб-сайту можуть бути витребувані відповідно до положень процесуального законодавства в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет».

Крім того, в постанові Верховного Суду від 25 травня 2022 року в справі № 457/1153/20 (провадження № 61-2446св22) викладено наступне роз`яснення: «Власник веб-сайту - особа, яка є володільцем облікового запису та встановлює порядок і умови використання веб-сайту. За відсутності доказів іншого власником веб-сайту вважається реєстрант відповідного доменного імені, за яким здійснюється доступ до веб-сайту, і (або) отримувач послуг хостингу (стаття 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права»).

Згідно з частиною одинадцятою статті 52-1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» власники веб-сайтів та постачальники послуг хостингу, крім фізичних осіб, які не є суб`єктами господарювання, зобов`язані розміщувати у вільному доступі на власних веб-сайтах та (або) в публічних базах даних записів про доменні імена (WHOIS) таку достовірну інформацію про себе: а) повне ім`я або найменування власника веб-сайту та постачальника послуг хостингу; б) повну адресу місця проживання або місцезнаходження власника веб-сайту та постачальника послуг хостингу; в) контактну інформацію власника веб-сайту та постачальника послуг хостингу, у тому числі адресу електронної пошти, номер телефону, за якими з ними можливо оперативно зв`язатися.

Фізичні особи, які не є суб`єктами господарювання, розміщують у вільному доступі на веб-сайтах, власниками яких вони є, або в публічних базах даних записів про доменні імена (WHOIS) контактну інформацію власника веб-сайту, передбачену пунктом «в» цієї частини.

Відповідно до статті 56 Закону України «Про телекомунікації» адміністрування адресного простору українського сегмента мережі Інтернет включає комплекс організаційно-технічних заходів, необхідних для забезпечення функціонування технічних засобів підтримки адресування, у тому числі серверів доменних назв українського сегмента мережі Інтернет, реєстру домену.UA в координації з міжнародною системою адміністрування мережі Інтернет, спрямованих на систематизацію та оптимізацію використання, обліку та адміністрування доменів другого рівня, а також створення умов для використання простору доменних імен на принципах рівного доступу, захисту прав споживачів послуг Інтернет та вільної конкуренції.

Адміністрування адресного простору українського сегмента мережі Інтернет здійснюється уповноваженою організацією для: 1) створення реєстру доменних назв і адрес мережі українського сегмента мережі Інтернет; 2) створення реєстру доменних назв у домені.UA; 3) створення та підтримки автоматизованої системи реєстрації та обліку доменних назв і адрес українського сегмента мережі Інтернет; 4) забезпечення унікальності, формування та підтримки простору доменних назв другого рівня в домені.UA; 5) створення умов для використання адресного простору українського сегмента мережі Інтернет на принципах рівного доступу, оптимального використання, захисту прав споживачів послуг Інтернет та вільної конкуренції; 6) представництва та захисту у відповідних міжнародних організаціях інтересів споживачів українського сегмента мережі Інтернет. Адміністрування адресного простору мережі Інтернет у домені.UA здійснюється недержавною організацією, яка утворюється самоврядними організаціями операторів/провайдерів Інтернет та зареєстрована відповідно до міжнародних вимог. Утворення адресного простору, розподіл і надання адрес, маршрутизація інформації між адресами здійснюються відповідно до міжнародних вимог.

Відповідно до пункту 1 розпорядження Кабінету Міністрів України від 22 липня 2003 року № 447-р «Про адміністрування домену «.UA» об`єднання підприємств «Український мережевий інформаційний центр» (далі - ОП «УМІЦ») створено з метою управління адресним простором українського сегмента мережі Інтернет, обслуговування та адміністрування системного реєстру та системи доменних імен домену верхнього рівня «.UA».

ОП «УМІЦ» уповноважено здійснювати адміністрування адресного простору українського сегмента мережі Інтернет і з метою сприяння захисту прав осіб від порушень у мережі Інтернет акредитувало та підтвердило компетентність Консорціума «Український центр підтримки номерів і адрес» Департаменту «Центр компетенції» (далі - УЦПНА) у здійсненні відповідних функцій щодо українського сегмента мережі Інтернет.

Згідно із статутом ОП УМІЦ останнє не може надавати послуги третім особам у разі якщо для надання таких послуг воно акредитувало інші організації і скеровує осіб, які звертаються, та суди до УЦПНА за отриманням інформації, у тому числі про власників веб-сайту.

У пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити у позовній заяві.

Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації.

Дані про власника веб-сайта можуть бути витребувані відповідно до положень ЦПК України в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет».

До позовної заяви, серед інших доказів, ОСОБА_1 додано копію експертного висновку за результатами проведеної фіксації і дослідження змісту веб-сторінки у мережі Інтернет від 01 серпня 2017 року, складеного Консорціумом «Український центр підтримки номерів і адрес», згідно якого реєстратором доменного імені ІНФОРМАЦІЯ_5 досліджуваної веб-сторінки є ТОВ «Інтернет Інвест», яке знаходиться за адресою м. Київ вул. Залізничне шосе, 47 . Відомості про реєстранта доменного імені скриті (а. с. 14 - 17 т. 1).

Відкриваючи провадження в даній справі ухвалою від 08 серпня 2017 року, Печерський районний суду м. Києва встановив, що позовна заява відповідає вимогам ст. 118, 119 ЦПК України, справа підсудна Печерському районному суду м. Києва, підстав для зупинення чи закриття провадження у справі немає (а. с. 22 т. 1).

В листопаді 2017 року та в березні 2018 року представник позивача звертався до суду з клопотаннями про витребування даних про власника веб-сайту та про реєстранта доменного імені ІНФОРМАЦІЯ_5, оскільки ідентифікатори, зазначені на веб-сайті, не дають можливість Центру компетенції УЦПНА встановити ці обставини (а. с. 51 - 53, 82 - 86 т. 1).

Листом від 15 лютого 2019 року Печерським районним судом м. Києва витребувано від ТОВ «Хостмайстер», ТОВ «Омніленс» та ТОВ «Інтернет Інвест» дані про власника веб-сайту ІНФОРМАЦІЯ_5, дані про володільця облікового запису, що використовується для розміщення веб-сайту, дані отримувача послуг хостингу щодо розміщення програмного забезпечення веб-сайту ІНФОРМАЦІЯ_3 на спеціалізованому веб-сервері та забезпечення доступу до нього з мережі Інтернет, дані про реєстранта доменного імені ІНФОРМАЦІЯ_3 з підтверджуючими документами (а. с. 133 - 135 т. 1).

Листом ТОВ «Інтернет Інвест» від 12 березня 2019 року на запит суду повідомлено, що замовниками послуги з реєстрації доменного імені ІНФОРМАЦІЯ_3 є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а. с. 137 - 138 т. 1).

12 серпня 2019 року представник позивача звернувся до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача та залучення співвідповідачів, якими є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а. с. 150 т. 1).

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 27 серпня 2019 року, занесеною до протоколу судового засідання, відповідача ТОВ «Інтернет Інвест» замінено на відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (а. с. 160 - 161 т. 1).

01 жовтня 2019 року судом направлено інформаційний запит до КП «Головний інформаційно-обчислювальний центр» Реєстру територіальної громади м. Києва про реєстрацію місця проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а. с. 163 - 164 т. 1).

22 липня 2023 року на адресу суду повернулась відповідь з ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області щодо зареєстрованого місця проживання відповідача ОСОБА_4 , зі змісту якої вбачається, що зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання останнього знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (а. с. 7 т. 2).

Таким чином, із матеріалів справи вбачається, що Печерським районним судом м. Києва при відкритті провадження в справі ухвалою від 08 серпня 2017 року встановлено підсудність даної справи даному суду та провадження в справі відкрите з додержанням правил підсудності, однак в подальшому відбулася заміна відповідача ТОВ «Інтернет Інвест» та залучено співвідповідачів, зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання одного з яких ( ОСОБА_4 ) знаходиться у м. Біла Церква Київської області поза межами територіальної підсудності Печерського районного суду м. Києва, а відомості щодо реєстрації місця проживання іншого відповідача ( ОСОБА_3 ) на адресу суду станом на час постановлення оскаржуваної ухвали не надходили.

Відтак судом першої інстанції помилково не застосовано до ч. 2 ст. 31 ЦПК України, відповідно до якої справа, прийнята судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому суду, за винятком випадків, коли внаслідок змін у складі відповідачів справа належить до виключної підсудності іншого суду.

Підстав для віднесення даного спору до справ виключної підсудності судом не встановлено.

Крім того, апеляційний суд не може погодитися з висновками суду першої інстанції щодо дій сторони позивача, які, на думку суду, спрямовані на зловживання процесуальними правами та створення штучної підсудності Печерському районному суду м. Києва, виходячи з наступного.

Верховним Судом у постановах від 08 грудня 2021 року у справі № 2-25/2006 (провадження № 61-14703св20), від 16 листопада 2022 року в справі № 520/97/18 (провадження № 61-7737св21) викладено правовий висновок наступного змісту: «Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер; необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою (пункти 3 та 4 частини другої статті 44 ЦПК України).

Отже, на осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов`язки. Під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.

Зловживання процесуальними правами як особливий різновид цивільного процесуального правопорушення полягає в тому, що при зловживанні процесуальними правами відбувається порушення умов реалізації суб`єктивних цивільних процесуальних прав. Це положення відповідає загальнотеоретичним розробкам конструкції зловживання правом, в яких воно нерідко визначається як поведінка, що перевищує (або порушує) межі здійснення суб`єктивних прав. Суб`єкт цивільного судочинства свої цивільні процесуальні права має здійснювати відповідно до їх призначення, яке або прямо визначено змістом того чи іншого суб`єктивного права, або вочевидь випливає з логіки існування того чи іншого суб`єктивного процесуального права.

Зловживання процесуальними правами може мати форму штучного ускладнення цивільного процесу, ускладнення розгляду справи в результаті поведінки, що перешкоджає винесенню рішення у справі або вчиненню інших процесуальних дій.

Ознакою зловживання процесуальними правами є не просто конкретні дії, а дії, спрямовані на затягування розгляду справи, створення перешкод іншим учасникам процесу.

Вирішення питання про наявність чи відсутність факту зловживання віднесене на розсуд суду, що розглядає справу».

Разом із тим, створення стороною позивача дій, спрямованих на затягування розгляду справи або створення перешкод іншим учасникам процесу з матеріалів даної справи не вбачається, а отже висновки суду першої інстанції щодо зловживання позивачем процесуальними правами є необґрунтованими.

Апеляційний суд враховує, що заміна неналежного відповідача є правом позивача, прямо передбаченим ст. 51 ЦПК України, яким останній скористався, і що при зверненні з даним позовом він не міг передбачити, що зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання принаймні одного з належних відповідачів не буде відноситися до територіальної підсудності Печерського районного суду м. Києва.

Виходячи із вищевикладеного, ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 18 травня 2023 року не можна вважати законною та обґрунтованою, висновки суду першої інстанції про передачу справи на розгляд іншому суду за підсудністю є помилковими і не ґрунтуються на вимогах процесуального закону, оскільки судом першої інстанції було помилково застосовано п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України, яка не підлягала застосуванню, та не застосовано ч. 2 ст. 31 ЦПК України, яка підлягала застосуванню, відтак ухвала суду першої інстанції не може залишатися в силі і має бути скасована.

Відповідно до приписів п. 3, 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню із направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції відповідно до вимог ст. 379 ЦПК України, оскільки ухвала, що перешкоджає подальшому провадженню, постановлена із порушенням норм процесуального права.

Керуючись ст. 7, 367, 374, 379, 381, 382, 389 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 ,задовольнити.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 18 травня 2023 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: Кашперська Т.Ц.

Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.