Справа № 158/1645/22 Головуючий у 1 інстанції: Сіліч Ю. Л.
Провадження № 22-ц/802/655/23 Доповідач: Осіпук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 серпня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Осіпука В. В.,

суддів - Матвійчук Л. В., Федонюк С. Ю.,

з участю секретаря судового засідання Губарик К. А.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа виконавчий комітет Ківерцівської міської ради Волинської області, про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, за апеляційною скаргою відповідача за первісним позовом ОСОБА_3 на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 28 березня 2023 року,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів.

Покликалась на ті обставини, що вона з 16 вересня 2007 року перебувала у шлюбі з відповідачем ОСОБА_3 . Заочним рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 21 січня 2016 року шлюб між ними було розірвано. Від спільного проживання у шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_4 , який хоча і зареєстрований за адресою відповідача, але проживає разом із нею та знаходиться на її повному утриманні.

Також позивач зазначала, що відповідач ОСОБА_3 час від часу допомагав їй матеріально утримувати сина, але робив це не систематично і у недостатньому розмірі.

Враховуючи наведене, а також те, що ОСОБА_3 є здоровим та працездатним, просила суд ухвалити рішення, яким стягувати з відповідача на свою користь аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

У вересні 2022 року відповідач ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Вказував, що з 16 вересня 2007 року він перебував у шлюбі з ОСОБА_1 . Заочним рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 21 січня 2016 року шлюб між ними було розірвано. Від шлюбу у них є неповнолітній син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який, за їх спільною із відповідачем згодою, з 21 квітня 2015 року, зареєстрований у його квартирі та спільно з ним проживає і перебуває на його утриманні.

Крім того позивач зазначав, що його бувша дружина ОСОБА_1 вихованням їх сина не займається і матеріально його не утримує. У зв`язку із чим ОСОБА_3 просив суд ухвалити рішення, яким стягувати з ОСОБА_1 на свою користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів її заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно,з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини.

Позивач вказувала, що після розірвання шлюбу їх з відповідачем син ОСОБА_4 проживав разом із нею у квартирі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , хоча фактично є зареєстрований у квартирі відповідача за адресою: АДРЕСА_2 .

Також зазначала, що їх син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи з серпня 2022 року став проживати разом із батком ОСОБА_3 . Зміна місця постійного проживання сина негативно вплинула на його поведінку та навчання, оскільки відповідач не здійснює належний догляд за сином і налаштовує його проти неї.

Враховуючи наведені обставини, та діючи в інтересах сина ОСОБА_4 , позивач ОСОБА_1 просила суд визначити місце проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із нею.

01 грудня 2022 року представником позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 до суду було подано клопотання про об`єднання цивільної справи за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини в одне провадження із справою за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини.

Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 01 грудня 2022 року клопотання представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Булат Ю.В. про об`єднання цивільної справи задоволено, постановлено зазначені вище цивільні справи об`єднати в одне провадження.

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 28 березня 2023 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору виконавчий комітет Ківерцівської міської ради про визначення місця проживання дитини задоволено. Визначено місце проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задоволено. Ухвалено стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду 11 серпня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, відповідач за первісним позовом ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовів заявлених ОСОБА_1 відмовити, а поданий ним зустрічний позов задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не було надано належної правової оцінки наявним у матеріалах справи доказам, не враховано інтереси дитини, та її думку щодо проживання саме з батьком і як наслідок ухвалено незаконне рішення.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково, а провадження у справі в частині визначення місця проживання дитини закриттю з наступних підстав.

Встановлено, що з 16 вересня 2007 року сторони спору ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі, який був розірваний заочним рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 21 січня 2016 року (а.с.7).

В шлюбі у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 09 серпня 2009 року, який зареєстрований і на час звернення ОСОБА_1 з позовом до суду проживає разом із батьком - відповідачем за позовом про визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 8, 25-28).

Нормами чинного цивільного законодавства, зокрема, главою 4 підрозділу 1 розділу 2 Цивільного Кодексу України, визначено, що фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, є малолітньою особою (ст.31 ЦК України), а фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років є неповнолітньою особою (ст.32 ЦК України).

Відповідно до вимог ч. ч. 2, 3, ст. 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Частина друга статті 47 ЦПК України надає можливість неповнолітнім особам віком від 14 до 18 років особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді у справах, що виникають з відносин, у яких вони особисто беруть участь, якщо інше не встановлено законом.

Вказані норми кореспондуються із нормами Сімейного Кодексу України.

Частиною першою статті 18 СК України визначено, що кожен учасник сімейних відносин, який досяг 14 років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу, а частиною четвертою статті 152 СК України визначено право дитини на звернення за захистом своїх прав та інтересів безпосередньо до суду, якщо вона досягла 14 років.

У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Так, статтею 161 СК України визначено порядок вирішення спору між матір`ю та батьком щодо місця проживання малолітньої дитини.

При цьому, згідно частини третьої статті 160 СК України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.18 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11, при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст.160 СК, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Аналіз наведених норм матеріального і процесуального права, роз`яснень Верховного Суду України, дають підстави вважати, що у разі спору місце проживання дитини у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом, проте при вирішенні вказаного питання, що стосується дитини, яка досягла 14 років, слід керуватися частиною третьою статті 160 СК України та положеннями статті 29 ЦК України.

Наведене також відповідає позиції Верховного Суду, висловленій в постановах від 12 листопада 2018 року по справі №344/16920/16-ц та від 25 січня 2018 року по справі № 537/5119/15-ц.

Згідно наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Ківерцівського районного управління юстиції Волинської області, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на даний час досяг чотирнадцяти років, а відтак, з цього часу втратив статус малолітньої дитини і вправі сам визначати місце свого проживання.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст.255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу відповідача за первісним позовом ОСОБА_3 слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції у даній справі в частині задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини - їх неповнолітнього сина ОСОБА_4 скасувати та провадження у даній цивільній справі у цій частині закрити.

Керуючись ст. ст.255, 374, 377, 381-384, 389 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу відповідача за первісним позовом ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 28 березня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа виконавчий комітет Ківерцівської міської ради Волинської області, про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів в частині задоволених позовних вимог про визначення місця проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа виконавчий комітет Ківерцівської міської ради Волинської області про визначення місця проживання дитини закрити.

Ухвала набирає законної сили з дня її постановлення і може бути оскаржена в касаційному порядку упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді