Справа № 188/1679/23
Провадження № 2-о/188/59/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2023 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Місюра К.В.

при секретарі: Лисяк А.Є.

за участю представників сторін:

від заявника: не з`явилась

від зацікавленої особи: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме: факт смерті,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області з заявою про встановлення факту смерті її матері, громадянки України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В обґрунтування своїх вимог заявниця зазначила, що 20.08.2023 року при раптовому погіршенні самопочуття, внаслідок довготривалої хвороби (порушення серцевого ритму та кардіомепатії ішемічної) та похилого віку померла її мати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за місцем вимушеної евакуації та тимчасового проживання, а саме: у місті Старий Оскол, Білгородської області, Російської Федерації. Заявниця зазначає, що нею був отриманий документ, що посвідчує факт смерті її матері, а саме: «справка о смерти» (форма № 11), видана 21.08.2023р., а також «свидетельство о смерти». Заявник зазначає, що оскільки ці документи оформлені без додержання вимог законодавства України та унеможливлюють оформлення документів, що засвідчують факт смерті, згідно діючого законодавства України, вона змушена звернутися до суду з відповідною заявою для встановлення факту смерті на території непідконтрольній українській владі або території, на якій ведуться активні бойові дії.

В судове засідання заявниця не з`явилася, просила слухати справу в її відсутність, заявлені вимоги підтримує, просить задовольнити.

Представник заінтересованої особи Кропивницького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Кропивницькому районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в судове засідання не з`явився, будь-яких заяв та клопотань до суду не надходило.

Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до переконання, що у задоволенні заяви необхідно відмовити з наступних підстав.

Зі змісту ст. 4 ЦПК України вбачається, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорювальних прав, свобод чи інтересів.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У відповідності до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи, зокрема, про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Згідно ч. 2 ст. 317 ЦПК України справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду.

Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. При цьому слід мати на увазі, що встановлення з зазначених підстав факту смерті відрізняється від встановлення факту реєстрації смерті (яке провадиться на підставі п. 4 ст. 273 ЦПК і полягає у з`ясуванні, насамперед, обставин не самої події смерті, а її реєстрації в органах реєстрації актів громадянського стану) та від оголошення особи померлою, яке провадиться за правилами глави 35 ЦПК.

Судом встановлено, що батьками ОСОБА_3 є ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження.

28.07.1987 року ОСОБА_5 та ОСОБА_3 уклади шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу від 28.07.1987 року.

Відповідно до довідки № 3525- від 06.06.2022 року ОСОБА_1 є внутрішньо переміщена особа, яка була зареєстрована в АДРЕСА_1 .

Відповідно до «свидетельства о смерти» ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Старий Оскол, Білгородської області, Російська Федерація.

Відповідно до довідки про смерть № С-00740, виданої 21.08.2023 року встановлено, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , причина смерті: порушення серцевого ритму, кардіоміопатія ішемічна, гіпертензійна хвороба серцево-судинна.

Заявниця посилається, на те, що судам слід розглядати категорію справ про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України та території, де ведуться активні бойові дії, без обмеження у доступі до правосуддя.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Відповідно до п. 1 Постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України "Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей" запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України.

Згідно з ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Статтею 17 ч.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна.

Згідно зі ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Згідно ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання.

Пунктом 5 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 52/2 від 18 жовтня 2000 року, передбачено, що підставами для проведення державної реєстрації смерті, зокрема є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть).

Між тим, в даному випадку в підтвердження факту смерті своєї мами заявниця надає довідку та свідоцтво про смерть встановленого зразка для громадян Російської Федерації. Тобто документи видано іншою державою і не мають жодного відношення до тимчасово окупованих територій України.

При оцінці наданих суду документів в якості доказів суд приходить до висновку, що в даній ситуації громадянка України ОСОБА_2 померла не на тимчасово окупованій території України, або на території, де ведуться активні бойові дії, а в м. Старий Оскол Білгородської області Російської Федерації, що є територією іншої держави Російська Федерація.

В контексті наявної ситуації Державну реєстрацію актів цивільного стану громадян України, які проживають або тимчасово перебувають за кордоном, в тому числі і смерті, проводять дипломатичні представництва і консульські установи України.

Свідоцтва про державну реєстрацію смерті, видані компетентними органами іноземних держав, визнаються дійсними в Україні у разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України (відповідно до статті 13 Закону України «Про міжнародне приватне право»). Такі свідоцтва не підлягають заміні на свідоцтва українського зразка і не впливають на визнання вказаного факту.

Керуючись ст. 3, 4, 13, 76-81, 89, 258-259, 263-265, 293, 315 ЦПК України, ст. 4 Конституції України, Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», Законом України «Про громадянство України», Законом України "Про міжнародне приватне право", суд, -

УХВАЛИВ :

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Старий Оскол, Білгородська область, Російська Федерація.

Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду через Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя К. В. Місюра