Головуючий у І інстанції Твердохліб Ю.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

13 вересня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Матвієнко Ю.О., суддів Гуля В.В., Мельника Я.С., розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 20 квітня 2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2021року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 05.11.2019року у розмірі 152 699,38грн., яка складається з: 126 179,26 грн. - заборгованість за кредитом, в т.ч.: 95 083,55 грн. - заборгованість за поточним тілом кредита, 31 095,71 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита; 6 435,18 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 20 084,94 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625; 0,00 грн. - нарахована пеня; 0,00 грн. - нарахована комісія.

Обгрунтовуючи вимоги, позивач посилався на те, що відповідач звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву № б/н від 05.11.2019 року, згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Таким чином, відповідно до виявленого бажання, відповідачу було відкрито кредитний рахунок (що підтверджується Випискою по рахунку, яка додається до позову) та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку.

У подальшому, відповідач, ознайомившись із умовами обслуговування кредитних карток та підписавши паспорт споживчого кредиту від 11.03.2020 pоку, отримав картку типу:

Преміальна картка World Black Edition (кредитний ліміт до 200 000,00 грн.).

Номер та строк дії отриманої кредитної картки зазначено у довідці про отримання карток та виписці по рахунку, що додаються до позовної заяви.

Інформація щодо встановлення та зміни розміру кредитного ліміту підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, яка також додається до позову.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п. 2.1.1.2.5 Договору, на підставі якого відповідач при укладанні Договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку.

Власник картрахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, який відповідно до п. 1.1.1.44 Договору - короткостроковий кредит, який надається Банком Клієнту у разі перевищення суми операції за платіжною карткою над сумою залишку коштів на його Рахунку в розмірі ліміту кредитування.

Пунктом 1.1.5.1 Договору передбачена можливість зміни Тарифів та інших невід`ємних частин Договору, про що Банк повідомляє Клієнтів щодо внесених змін шляхом використання будь-якого з наступних каналів: розміщення інформації на офіційному сайті Банку www.pivatbank.ua; розміщення інформації у відділеннях Банку; смс-повідомлення на фінансовий номер телефону Клієнта; повідомлення на електронну пошту Клієнта; інформування у Системі «Приват24» або «Приват24 для бізнесу»; IVR- дзвінки; повідомлення через банкомат та термінали самообслуговування; месенджері (Telegram, Viber та ін.); шляхом направлення листа поштою тощо.

У разі незгоди зі змінами «Умов та правил надання банківських послуг» або «Тарифів» клієнт має право надати Банку заяву про розірвання Договору, виконавши умови п. 2.1.1.6.5 Договору.

Згідно п. 1.1.2.1.2. Договору відповідач зобов`язаний вчасно здійснювати оплату банківських послуг відповідно до тарифів Банку, здійснювати погашення заборгованості у строки та в розмірах, визначених Договором.

Відповідно до п. 1.1.3.1.5 Договору відповідач доручив Банку списувати кошти рахунків Клієнта у межах сум, що підлягають сплаті Банку за Договором, у разі настання термінів платежів (договірне списання), у межах платіжного ліміту рахунка. Списання коштів здійснюється відповідно до встановленого законодавством порядку.

Відповідно до п. 2.1.1.3.1 Договору в разі несплати Мінімального платежу до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено трати за рахунок кредитного ліміту, зобов`язання Клієнта вважаються простроченими.

Відповідно до п. 2.1.1.6.1. Договору сторони узгодили, що в разі затримань Клієнтом сплати частини кредиту та/або процентів, які підлягають сплаті в порядку, передбаченому п. 2.1.1.3.1. Договору, щонайменше на один календарний місяць, Банк має право вимагати повернення кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі відсотки за фактичний строк його користування, в повному обсязі, виконати інші зобов`язання за Договором, в тому числі щодо сплати пені, в повному обсязі.

Згідно п.2.1.1.2.12. сторони дійшли згоди, що в разі починаючи з 181-го дня моменту порушення зобов`язань Клієнта з погашення кредиту, Клієнт зобов`язується сплатити на користь Банку заборгованість по кредиту, а також проценти від сум неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості «в розмірі - 74,4% - для преміальних карток: Platinum, World Black Edition, World Elit, Infinite, VISA Signature».

Позивач свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Натомість відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору.

У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з врахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 20.01.2021 року має заборгованість у розмірі 152 699,38 грн., яка складається з: 95 083,55 грн. - заборгованість за поточним кредитом; 31 095,71 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 6 435,18 заборгованість за нарахованими відсотками; 20 084,94 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; нарахованої пені 0,00 грн., нарахованої комісії 0,00 грн.

Таким чином, згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором загальна сума заборгованості відповідача за невиконання умов договору станом на 20.01.2021 року становить 152699,38 грн.

В подальшому, позивач подав до суду заяву про зменшення позовних вимог (а.с.159, том 1), у якій просив суд стягнути з відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором, яка станом на 03.12.2021 року становить 127 620,40грн., з яких: 126 179,26 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 1 441,14 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. Крім цього, просив стягнути з відповідача понесені Банком судові витрати.

14.06.2022 року заочним рішенням Святошинського районного суду міста Києвапозов задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість за кредитним договором в розмірі 127 620,40 грн. (а.с.175-177, том 1).

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 20.12.2022року скасовано заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с.198-199, том 1).

У лютому 2023 року від позивача до суду надійшла заява про зменшення позовних вимог (а.с.1-3, том 2), в якій Банк просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договоромб/н від 05.11.2019 року, яка станом на 06.02.2023 року становить 107 620,40 грн., з яких: 107 620,40 грн. - заборгованість за тілом кредиту в т.ч. 107 620,40 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, а також суму сплаченого позивачемсудового збору.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 20.04.2023 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено (а.с.13-15, том 2).

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ«ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 05.11.2019 року в розмірі 107 620 грн. 40 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судові витрати у розмірі 2 290 грн. 49 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 подав на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просиврішення суду скасувати та ухвалити по справі нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Обгрунтовуючи скаргу, посилався на те, що 03.07.2019 року Велика Палата ВерховногоСуду розглянула справа № 342/180/17, у якій зазначила, що позичальник не підписував відповідні правила, а відтак, банк не має право нараховувати проценти та неустойку, та зобов`язаний повернути лише тіло кредиту.

Таким чином, відповідач зобов`язаний повернути лише неповернуте тіло кредиту (при його наявності). Святошинський районний суд м. Києва підтвердив, що за таких умов, з урахуванням практики Верховного Суду, банк має право вимагати повернення фактично отриманої суми кредиту. Зі змісту позовної заяви та розрахунку заборгованості вбачається, що банк вимагає стягнення саме фактично виданої суми кредиту у розмірі 107 620 грн. 40 коп. (станом на 06.02.2023 року), що є заборгованістю за простроченим тілом кредиту, але в судовому рішенні не враховано безпідствне зарахування Банком коштів на сплату процентів, які повинні йти на погашення тіла кредиту.

При цьому, відповідач додатково погасив кредит у розмірі 50 000,00 грн. впродовж періоду розгляду справи у суді в 2021-2022 р.р. Відповідні докази надавались в суді першої інстанції.Однак, суд не врахував сплачені проценти, які позивач зараховував не на погашення тіла кредиту.

Крім цього, відповідач вказував на те, що максимальний кредитний ліміт становив 134 000,00 грн. (вказано банком у витягу по картковому рахунку - запис "про збільшення кредитного ліміту до 134 000,00 грн." від 21.11.2019 року), а в розрахунку заборгованості позивач сам пише, що погашення заборгованості за тілом кредиту становить 211 819,33 гривень, тобто на 77 819,33 гривень більше, ніж було надано відповідачу. Таким чином, враховуючи, що банк має право вимагати тільки фактично отриману суму кредиту, відповідач повністю погасив тіло кредиту, навіть з переплатою.

Якщо проаналізувати витяг з особового карткового рахунку, то можна відслідкувати тенденцію, що позивач нараховував проценти та списував заборгованість шляхом погашення процентів, які він не мав право нараховувати.

Відповідно до розрахунку заборгованості, відповідач погашав кредит (друга колонка справа), а саме: 9 000 грн. 24/09/2020; 18 069,04 грн. 01/07/2020; 75 700 грн. 30/06/2020; 42 000 грн. 24/06/2020; 22 500 грн. 25/05/2020; 45 109,29 грн. 23/04/2020; 5 800 грн. 16/04/2020, а також 50 000,00 грн., які були внесені впродовж періоду розгляду справи. Загалом відповідач сплатив по кредиту 268 178,33 грн., що на 134 178,33 грн. більше, ніж було надано відповідачу.

У відзиві (поясненнях) на апеляційну скаргу, які надійшли від представника позивача АТ КБ «Приват Банк» - адвоката Деркач О.Р., остання проти задоволення скарги відповідача заперечила та просила залишити рішення суду першої інстанції без змін, як таке, що ухвалене з додержанням вимог закону.

Згідно приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки ціна позову в даній справі (152 699 грн. 38 коп.) менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, її апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивач має банківську ліцензію за № 22 на право надання банківських послуг від 05 жовтня 2011 року, визначених частиною третьою статті 47 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» та інші дозволи НБУ щодо здійснення банківської діяльності та Статут АТ КБ «ПриватБанк» (а.с.49, 54-55 том 1).

Як вбачається з матеріалів справи, 05.11.2019 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір б/н шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

Розмір кредитного ліміту змінювався, що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку (а.с.17, том 1).

Встановлено, що АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконувавналежним чином.

До кредитного договору банк додав розрахунок заборгованості станом на 20.01.2021 року, виписку за договором №б/н станом на 22.01.2021 року, витяг з Тарифів обслуговування преміальних кредитних картокта витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

З виписки вбачається, що відповідач користувався кредитною карткою, знімав та поповнював готівку, тобто реалізував своє право на користування кредитним лімітом.

Встановлено, що відповідач не виконував належним чином свої зобов`язання за договором, за яким в результаті цього виникла заборгованість, яка станом на 06.02.2023 року становить 107 620,40 грн., з яких: 107 620,40 грн.- заборгованість за тілом кредиту в т.ч. 107 620,40 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача тіла кредиту в розмірі 107 620,40 коп., суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог позивача.

Однак з такими висновками суду повністю погодитись не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У відповідності з ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Згідно з ч.1 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Особливістю договору приєднання є те, що позичальник приймає й погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов. Саме такий договір був укладений і виконувався сторонами, що підтверджується розрахунком заборгованості та випискою по рахунку, з яких вбачається, що відповідач ОСОБА_1 користувався карткою і до січня 2021 року вносив кошти на погашення кредиту. Вимог про визнання цього договору недійсним в цілому або його частин недійсними, а також про зміну або розірвання договору з передбачених законом підстав, відповідач не заявляв, в зв`язку із чим, виходячи з презумпції правомірності правочину, задекларованої у ст. 204 ЦК України, доведеним є факт існування між сторонами договірних відносин, які виникли на підставі укладеного між ними 05.11.2019 року договору приєднання.

З матеріалів справи чітко вбачається, що відповідачу ОСОБА_1 було встановлено кредитний ліміт, він неодноразово поповнював рахунок, користувався кредитним лімітом.

Оскільки наявними в матеріалах справи письмовими доказами підтверджується факт укладення між сторонами договору та факт існування за договором заборгованості внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх обов`язків по сплаті кредиту, висновок суду про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за простроченим тілом кредиту є обґрунтованим, оскільки із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що внаслідок неналежного виконання обов`язків за кредитним договором у відповідача виникла заборгованість за простроченим тілом кредиту у загальному розмірі (визначеному позивачем при зверненні до суду) 107 620,40 грн., яка і підлягала стягненню, зважаючи на те, що наданий позивачем розрахунок заборгованості, як належний, допустимий і достовірний доказ, відповідачем спростований не був.

При цьому слід зазначити, що відповідач не заперечує факту отримання ним кредитної картки та користування нею.

Таким чином, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, враховуючи вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому АТ КБ «ПриватБанк» при зверненні до суду мав право вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої та неповернутої суми кредитних коштів.

Разом з тим, суд першої інстанції, дійшовши обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором, допустив помилку при визначенні розміру заборгованості відповідача за тілом кредиту, оскільки не в повній мірі врахував здійснений відповідачем під час розгляду справи платіж у розмірі 50 000,00 грн. на погашення наявної заборгованості, що підтверджується наданими відповідачем квитанціями та відображено у наданому позивачем розрахунку, який долучено до заяви про зменшення позовних вимог (а.с.2-3, том 2), що впливає на визначення розміру непогашеної заборгованості відповідача за тілом кредиту.

Так, з матеріалів справи вбачається, що під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідачем на погашення заборгованості сплачено 50 000,00 грн., що підтверджується наданими відповідачем квитанціями (а.с.186-188, том 1) та не заперечується позивачем.

При цьому, із розрахунку заборгованості та відповідно до пояснень, наданих у відзиві на апеляційну скаргу вбачається, що із сплачених відповідачем коштів Банком 31 463,38 грн. зараховано на погашення прострочених відсотків (а.с.2-3, том 2).

На думку колегії суддів, такі дії позивача щодо розподілу сплачених ОСОБА_1 під час розгляду справи коштів не відповідають вимогам закону, враховуючи наступне.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 05.11.2019 року ОСОБА_1 підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк» (а.с.19, том 1).

Відповідач заповнив анкету-заяву, в якій зазначив персональні дані, підтвердив факт ознайомлення з Умовами і Правилами надання банківських послуг та Тарифами, правилами користування, розміщеними на сайті www/privatbank.ua. Також підтвердив, що згоден з тим, що дана анкета-заява разом з пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами, складають між ним та банком договір надання банківських послуг.

Інших відомостей, зокрема, щодо розміру кредитного ліміту, строків здійснення періодичних платежів, розміру, порядку нарахування та погашення відсотків за прострочення погашення боргових зобов`язань, розміру, порядку нарахування та погашення штрафних санкцій та інших умов анкета-заява не містить.

Надані представником позивача витяг з Тарифів обслуговування преміальних кредитних карт «Platinum, World Black Edition, World Elit, Infinіte, VISA Signature» та Умови та правила надання банківських послуг, містять загальні умови обслуговування кредитних карт, з зазначенням тривалості пільгового періоду, базової ставки в місяць, розміру обов`язкового щомісячного платежу, комісії, пені за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штрафу за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору, та інші умови. На вказаних документах підпис відповідача відсутній (а.с.27-43, том 1).

За змістом статті 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв?язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Позивачем не надано доказів, які б підтвердили ті обставини, що надані витяг з Тарифів банку та Умови та правила надання банківських послуг є додатками до підписаної відповідачем анкети-заяви про надання кредиту.

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяг з Тарифів та витяг з Умов та правила надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг «Приват Банку», а також те, що вказані документи, на момент отримання кредитних коштів, взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, щодо сплати комісії, неустойки (зокрема, штрафів, пені), та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Зазначення в анкеті-заяві на видачу кредиту про ознайомлення відповідача з умовами надання кредиту без ідентифікації самих умов, як таких, що погоджені підписом відповідача, не може бути належним доказом ознайомлення та погодження відповідача саме з тією редакцією умов, на яку посилається банк.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).

За таких обставин, без надання доказів, що підтверджують конкретні запропоновані відповідачу Тарифи банку та Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків, пені, штрафів, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Зазначена правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17-ц.

Враховуючи викладене, колегя суддів приходить до висновку про неможливість застосування до спірних правовідносин правил частини першої статті 634 ЦК України в частині щодо нарахування відсотків за користування кредитними коштами, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приват Банк» в період з часу виникнення спірних правовідносин (05.11.2019року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (10лютого 2021 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Зазначення в анкеті-заяві про згоду ОСОБА_1 на те, що анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і тарифами, розміщеними на сайті, складають договір про надання банківських послуг, не свідчить про укладення договору кредитування та дотримання його форми, оскільки в анкеті-заяві не відбувається фіксація волі сторін договору кредитування та його змісту.

Анкета-заява позичальника, підписана відповідачем 05.11.2019року, не містить умов договору щодо розміру кредитного ліміту; розміру, порядку нарахування та погашення відсотків за користування кредитом та прострочення погашення боргових зобов`язань; розміру, порядку нарахування та погашення комісії, штрафних санкцій; погодження умов про право банку списувати кошти в рахунок сплати процентів, комісії, пені, штрафів за рахунок внесених клієнтом коштів та за рахунок кредитних коштів встановленого кредитного ліміту та понад встановлений кредитний ліміт; інших умов, що свідчили б про фіксацію волі сторін договору кредитування.

Отже, на переконання колегії суддів, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді, розмір процентної ставки та комісії, порядок їх сплати, відповідальність у вигляді неустойки (зокрема, пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, умови списання коштів в рахунок сплати процентів, комісії, пені, штрафів за рахунок внесених клієнтом коштів та за рахунок кредитних коштів встановленого кредитного ліміту та понад встановлений кредитний ліміт.

Доказів того, що відповідач був проінформований про конкретні умови кредитування з використанням кредитної картки, їх зміни банком в подальшому, позивач суду не надав.

Сама по собі підписана анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, без надання належних та допустимих доказів, що підтверджують укладення договору, не може бути підставою для стягнення відсотків та комісії, а також пені та штрафів за невиконання кредитного договору.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 (провадження № 61-14545сво20).

У цій же постанові Верховний Суд виклав висновки про правильне застосування норм права у подібних правовідносинах, зазначивши, що під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація. Правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами. Першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін. Зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину.

Потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця.

Таким чином, надані представником позивача Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт, які не підписані відповідачем, не можуть бути прийняті судом як доказ погодження умов кредитування, оскільки містять загальні умови обслуговування кредитної карт, носять інформативний характер та не свідчать про укладення договору про споживчий кредит і дотримання його форми.

Враховуючи викладене, позивачем до суду не надано належних та допустимих доказів погодження сторонами розміру та порядку нарахування відсотків за користування кредитом, комісії, пені та штрафів.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2020 року у справі № 643/5521/19 (провадження №61-20093св19) зазначено, що:

«в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Таким чином, оскількианкета-заява від 05.11.2019року не містить визначення домовленості сторін про сплату відсотків, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для покладення на відповідача обов`язку по сплаті заборгованості за відсотками, а відтак, суми надходжень, які банком були розподілені на погашення складових заборгованості, підлягають зарахуванню на погашення саме тіла кредиту.

Судова практика у цій категорії справ є незмінною, що не може свідчити про порушення прав банку (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19)».

Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених в постанові від 31 травня 2022 року у справі № 194/329/15-ц, виписка з особового рахунку може бути належним доказом заборгованості відповідача за кредитом, яка повинна досліджуватися судами у сукупності з іншими доказами.

Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, якими суд керувався при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.

Суд має стягнути ту суму, яка була доведена і щодо якої у суду немає сумніву, оскільки за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України, позивач не заявив.

Суд першої інстанції на вищенаведені обставини уваги не звернув та дійшов помилковоговисновку про доведеність заявлених Банком позовних вимог в частині стягнення заборгованості попростроченому тілу кредитув повному обсязі.

З врахуванням наведеного, доводи апеляційної скарги щодо неправомірного зарахування частини платежу, здійсненого позивачем під час розгляду справи, в якості сплати процентів за користування кредитними коштами, узгоджуються з нормами законодавства та підтверджуються матеріалами справи, отже вимоги скарги в цій частині підлягають задоволенню.

Разом з тим, необґрунтованими є доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про повну відсутність заборгованості у нього перед АТ КБ «ПриватБанк» за вказаним кредитним договором.

Заперечуючи наявність заборгованості у відповідача за договором б/н від 05.11.2019 року, ОСОБА_1 послався на надані Банком виписки по рахунку, зазначивши, що ним Банку повернуто більше коштів, ніж фактично витрачено, з врахуванням сплачених відповідачем платежів та наданого встановленого максимального розміру кредитного ліміту 134 000,00 грн.

На обґрунтування розміру заборгованості Банком до позовної заяви додано розрахунок (а.с.2-3, том 2), в якому відображено заборгованість відповідача за простроченим тілом кредиту в розмірі 107 620 грн. 40 коп.

Слід зауважити, що при встановленні кредитного ліміту на картки банком використовується револьверна кредитна лінія. Револьверна кредитна лінія означає, шо позичальник може погашати і знову отримувати нові транші в рамках ліміту кредитної лінії. Тобто неправильно робити підрахунок отриманих в кредит коштів, обмежуючись розміром встановленого ліміту, оскільки після часткової сплати кредитні кошти знову стають доступними для використання в межах сплачених сум.

Для розрахунку різниці між фактично отриманими в кредит коштами та сплаченими необхідно додати окремо кожен транш по використанню кредиту та кожен транш по сплаті і від загальної суми сплачених коштів відняти загальну суму отриманих коштів за весь час дії договору.

При цьому відповідач, під час розгляду справи в суді першої інстанції та в суді апеляційної інстанції власних розрахунків заборгованості не надав та не заявляв клопотання про призначення судової економічної експертизи, отже належними та допустимими доказами не спростував розмір боргу за «тілом» кредиту, визначений позивачем на підставі первинних бухгалтерських документів.

Відтак, вказані доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, а розрахунок, наданий позивачем, є чітким, зрозумілим, узгоджується з випискою по рахунку і приймається апеляційним судом як належний, допустимий і достовірний доказ.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки суд першої інстанції, дійшовши обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову АТ КБ «ПриватБанк»та стягнення на його користь заборгованості за тілом кредиту, не в повній мірі врахував здійснений відповідачем платіж у розмірі 50 000,00 грн. саме на погашення заборгованості за тілом кредиту, колегія суддів вважає за необхідне цю помилку суду виправити шляхом зміни рішення у відповідній частині, а саме, шляхом зменшення розміру стягнутої заборгованості з 107 620 грн. 40 коп. до 76 157 грн. 02 коп.

Зважаючи на те, що апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення суду підлягає частковому задоволенню, апеляційний суд на підставі положень ст. 141 ЦПК України вважає за необхідне стягнути з позивача АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 сплачений відповідачем за подачу апеляційної скарги судовий збір у розмірі 1 006 грн. 66 коп.

У зв`язку із тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 383, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнитичастково.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 20 квітня 2023 року змінити в частині розміру заборгованості за кредитним договором, стягнутої з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», зменшивши цей розмір з 107 620 грн. 40 коп. до 76 157 грн. 02 коп.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 20 квітня 2023 рокузмінити в частині розміру стягнутих з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судових витрат, зменшивши розмір витрат з 2 290 грн. 49 коп. до 1 140 грн. 66 коп.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 1 006грн. 66 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: