КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2023 року м. Київ

Унікальний номер справи № 357/1795/23

Апеляційне провадження № 22-ц/824/11959/2023

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні) апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 травня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Орєхова О.І., у справі за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в :

У лютому 2023 року позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою та просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи Фінанс» заборгованість за договором № 200123930 від 13 жовтня 2014 року у розмірі 76 809,63 грн., а також судовий збір в розмірі 2 684,00 грн.

Свої вимоги мотивував тим, що 13 жовтня 2014 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 укладеного угоду № 200123930 щодо кредитування. Відповідно до умов кредитного договору, банк надав позичальнику у користування кредитні кошти в розмірі 25 250,00 грн., з встановленим строком користування з 13 жовтня 2014 року по 20 травня 2017 року, а відповідач зобов`язався повернути отримані кошти у встановлений в кредитному договорі строк, сплатити відсотки за користування кредитними коштами.

20 липня 2020 року ТОВ «Діджи Фінанс» набуто право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», на підставі договору № 7_БМ від 20 липня 2020 року, укладеного за результатами публічних торгів (аукціону) лоту № GL16N618071, проведеного 15 червня 2020 року, що підтверджено постановою Північного апеляційного господарського суду від 01 липня 2020 року у справі № 910/11298/16, відповідно до якої позивача визнано єдиним та належним кредитором за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», в тому числі і за даним кредитним договором. Таким чином, банк, правонаступником якого є позивач, виконав свої зобов`язання за кредитним договором належним чином, в той же час відповідач порушив умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами в повному обсязі та в визначений строк. Станом на 16 лютого 2023 року загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем за кредитним договором становить 76 809,63 грн., з яких: 24 780,68 грн. - заборгованість за кредитом; 52 028,95 грн. - заборгованість за відсотками (а.с. 1-4).

У квітні 2023 року ОСОБА_1 подала до суду відзив на позовну заяву, в якому просила застосувати позовну давність у справі стосовно стягнення заборгованості в розмірі 76 809,63 грн. та відмовити у задоволенні позовної заяви у повному обсязі. Вказувала, що кредитним договором № 200123930 визначено строк кредиту, а саме з 13 жовтня 2014 року по 20 травня 2017 року. Позивач звернувся з позовом 15 лютого 2023 року, тобто після спливу позовної давності щодо останнього місячного платежу. Окрім того, позивач не надав розрахунку заборгованості за відсотками, не вказав періоду нарахування відсотків, що суперечить вимогам чинного законодавства. Також позивач не повідомив відповідача про відступлення права вимоги за основним договором (а.с. 51-55)

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 травня 2023 року в задоволенні позовних вимог ТОВ «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовлено (а.с. 106-115).

Не погодившись з рішенням районного суду, 22 червня 2023 року представник ТОВ «Діджи Фінанс» - Денисюк С.О. звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги (а.с. 119-145).

На обґрунтування скарги зазначила, що рішення суду ухвалене з неповним з`ясуванням обставин справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказувала, що 20 липня 2020 року ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», на підставі договору № 7_БМ від 20 липня 2020 року, укладеного за результатами публічних торгів (аукціону) лоту № GL16N618071, проведеного 15 червня 2020 року. Оригінали документів, а саме кредитних договорів, щодо яких право вимоги відступлено на підставі договору від 20 липня 2020 року не були передані ТОВ «Діджи Фінанс». Лише на початку 2023 року оригінали вищезазначених документів були отримані ТОВ «Діджи Фінанс». Отже, вважає, що строки позовної давності не були пропущені.

13 жовтня 2014 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 200123930. У заяві (оферті) ОСОБА_1 зазначила, що з Умовами по картці та Тарифами по картці ознайомлена, про що свідчить довідка про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту та Тарифи по картці. У довідці про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту в рамках карткового продукту «Visa Platinum Cash Back» (неіменна), процентна ставка за кредитом (річних) у грн.. становить - 58,8 %, що нараховується на залишок заборгованості по кредиту. З моменту початку процедури ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» з 13 липня 2016 року припинилось будь-яке нарахування відсотків за кредитним договором, тобто до закінчення строку дії кредитного договору з відповідачем. Відповідно до договору відступлення прав вимоги ТОВ «Діджи Фінанс» набув права вимоги за кредитним договором в повному обсязі та на умовах, що існували на момент відступлення права вимоги. Погашення заборгованості відповідачем на рахунок позивача не надходило, відповідно сума заборгованості не змінилась.

У серпні 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Лукашова О.Є. направила до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 травня 2023 року залишити без змін (а.с. 160-163).

За правилами частини 13 статті 7, частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційна скарга ТОВ «Діджи Фінанс» на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 травня 2023 року розглянута апеляційним судом в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню часткововраховуючи наступне.

Судом встановлено, що 13 жовтня 2014 року ОСОБА_1 підписала заяву (оферту) № 200123930, в якій запропонувала ПАТ «Банк Михайлівський» на умовах викладених в заяві, Умовах надання і обслуговування платіжних карток банку, Тарифах по картках банку укласти з нею договір про надання та використання платіжної картки (а.с. 11).

На підставі заяви (оферти) № 200123930 від 13 жовтня 2014 року ОСОБА_1 було відкрито поточний рахунок та видано платіжну картку (а.с. 21).

13 жовтня 2014 року ОСОБА_1 була ознайомлена з Тарифами по продукту «Visa Platinum Cash Back» та з Довідкою про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту в рамках карткового продукту «Visa Platinum Cash Back», що підтвердила своїм підписом (а.с. 17-18).

20 липня 2020 року ТОВ «Діджи Фінанс» набуто право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», на підставі договору про відступлення права вимоги № 7_БМ від 20 липня 2020 року, укладеного за результатами публічних торгів (аукціону) лоту № GL16N618071, проведеного 15 червня 2020 року. За цим Договором в порядку та на умовах, що визначені в Договорі, банк відступає новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває права банку до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців) та/або поручителів та/або фізичних осіб, зазначених у Додатку № 1 до цього Договору, надалі - Боржники, включаючи права вимоги до правонаступників божників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників, за кредитними договорами (а.с. 6-9).

Згідно Додатку № 1 до Договору факторингу № 7_БМ із відступленням прав грошової вимоги за кредитними договорами від 20 липня 2020 року, ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 200123930 від 13 жовтня 2014 року зі строком закінчення 20 травня 2017 року, сума заборгованості за тілом кредиту становить 24 780,68 грн., заборгованість за доходами 52 028,95 грн. (а.с. 5).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

У частині першій статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

За змістом частини другої статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як було встановлено судом, 13 жовтня 2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк Михайлівський» було укладено кредитний договір шляхом підписання заяви (оферти) № 200123930 (а.с. 11).

У змісту заяви (оферти) № 200123930 від 13 жовтня 2014 року сторонами не вказано суму кредитного ліміту, який було встановлено на платіжну карту відповідача, не вказано строку дії договору та порядок повернення кредиту. В заяві зазначено, що кредитний ліміт: 10 000,00 грн., при цьому, встановлений розмір за рішенням банку може бути змінений, про що клієнт буде повідомлений шляхом направлення СМС-повідомлення або в порядку, передбаченому Умовами по картках. Також зазначено, що максимальна ставка по ліміту: 58,8 % річних, реальна процентна ставка по кредиту 89,75 %, абсолютне подорожчання кредиту 24 619,65 грн. (а.с. 11).

У позовній заяві позивач вказував, що відповідач отримала кредит у розмірі 25 250,00 грн. зі строком повернення кредиту 20 травня 2017 року.

У суді першої інстанції відповідач не заперечувала, що підписувала кредитний договір та отримувала на платіжну картку грошові кошти від банку в розмірі 25 250,00 грн. (а.с. 51-55).

Відповідного до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Звертаючись до суду з позовом, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за договором № 200123930 від 13 жовтня 2014 року у розмірі 76 809,63 грн., з яких: 24 780,68 грн. - заборгованість за кредитом; 52 028,95 грн. - заборгованість за відсотками.

Враховуючи, що відповідач ОСОБА_1 не заперечувала отримання кредитних коштів у розмірі 25 250,00 грн. та не надала доказів на підтвердження погашення заборгованості за тілом кредиту, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Сторонами погоджено, що порядок погашення кредиту здійснюється шляхом щомісячних мінімальних платежів (а.с. 17-18).

Разом з тим, відповідач заявила про застосування строку позовної давності до вимог позивача та просила відмовити у задоволенні позовної заяви у повному обсязі. Вказувала, що кредитним договором № 200123930 визначено строк кредиту, а саме з 13 жовтня 2014 року по 20 травня 2017 року, проте, позивач звернувся з позовом 15 лютого 2023 року, тобто після спливу позовної давності щодо останнього місячного платежу.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено частиною другою статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини від дня, коли відбулося це порушення.

Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо за кожним простроченим платежем.

02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19», із подальшими змінами, на усій території України установлено карантин з 12 березня 2020 року, згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 року № 392, враховуючи зміни, внесені постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2020 року № 500.

Дію карантину, встановленого цією постановою, було неодноразово продовжено.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Оскільки з 02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві та Перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені, у т.ч. статтями 257, 258 ЦК України продовжуються на строк дії такого карантину, слід визнати таким, що пропущений позивачем трирічний строк позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості за період 13 жовтня 2014 року до березня 2017 року.

Щодо вимог позивача про стягнення кредитної заборгованості за період з квітня 2017 року до закінчення строку дії договору 20 травня 2017 року трирічний строк позовної давності не пропущений, оскільки на час подання позовної заяви 16 лютого 2023 року такий строк був продовжений вищевказаним Законом.

Поряд з цим, позивачем не надано до суду розрахунку заборгованості за наданим кредитом, а надано лише Додаток № 1 до Договору факторингу № 7_БМ із відступленням прав грошової вимоги за кредитними договорами від 20 липня 2020 року, в якому зазначено, що ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 200123930 від 13 жовтня 2014 року зі строком закінчення 20 травня 2017 року, сума заборгованості за тілом кредиту становить 24 780,68 грн., заборгованість за доходами 52 028,95 грн. (а.с. 5).

При цьому, встановивши, що на підтвердження наявності у відповідача заборгованості за кредитним договором позивач надав лише відомості щодо загального розміру несплаченого кредиту та відсотків, без зазначення детального розрахунку, який включав би суми погашеного позичальником тіла кредиту, відсотків та комісії по кожному платіжному періоду (щомісячно), що фактично позбавляє суд можливості навести у рішенні свій розрахунок заборгованості, тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову про стягнення з відповідача боргу за кредитним договором.

Апеляційний суд зауважує, що у справі, яка переглядається, позивач мав можливість додати до позовної заяви документальне обґрунтування кредитної заборгованості, зокрема виписку по особовому рахунку позичальника та детальний розрахунок, на підставі яких районний суд та (або) суд апеляційної інстанції був би спроможний самостійно здійснити перерахунок кредитної заборгованості. Проте під час розгляду справи позивач не надав належних та допустимих доказів, що є його процесуальним обов`язком в силу положень статей 12, 81 ЦПК України, на підтвердження визначеного ним у позовній заяві розміру заборгованості за кредитним договором.

Аналогічна позиція викладена і Верховим Судом у постанові від 01 лютого 2023 року у справі № 199/7014/20.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача 52 028,95 грн. заборгованості за відсотками.

Зі змісту заяви (оферти) № 200123930 від 13 жовтня 2014 року, яка знаходиться у матеріалах справи, зазначено, що максимальна ставка по ліміту: 58,8 % річних, реальна процентна ставка по кредиту 89,75 %, абсолютне подорожчання кредиту 24 619,65 грн.

В свою чергу, доданий до позовної заяви витяг з Додатку № 1 до договору факторингу № 7_БМ із відступлення прав вимоги за кредитними договорами від 20 липня 2020 року, в таблиці зазначено заборгованість за доходами у розмірі 52 028,95 грн.

Проте, у заяві (оферті) № 200123930 від 13 жовтня 2014 року сторони не погоджували сплату позичальником будь-якого доходу на користь банку.

Таким чином, позивач не довів належними та допустимими доказами позовні вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості за процентами або доходами за невиконання взятих на себе зобов`язань за кредитним договором.

Таким чином, колегія суддів погодилась з висновком районного суду про відсутність правових підстав для задоволення позову ТОВ «Діджи Фінанс».

Проте, оскаржуване рішення підлягає зміні з викладенням його мотивувальної частини в редакції цієї постанови, тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Колегія суддів відхилила доводи апеляційної скарги, що строки позовної давності не були пропущені, оскільки 20 липня 2020 року ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право вимоги за кредитним договором та лише на початку 2023 року отримало оригінали документів, а саме кредитних договорів, щодо яких право вимоги відступлено, виходячи з наступного. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ст. 261 ЦК України). Строк виконання зобов`язання за кредитним договором № 200123930 від 13 жовтня 2014 року сплив 20 травня 2017 року. Крім того, позивач не просив у позовній заяві визнати поважними причини пропущення позовної давності та про поновлення строку позовної давності.

Інші доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З огляду на положення частини 3 статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах касаційному оскарженню не підлягають, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Керуючись ст. 367, ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» задовольнити частково.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 травня 2023 року - змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття і оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

О.В. Борисова

В.М. Ратнікова