Провадження №22-ц/812/1080/23
П О С Т А Н О В А

Іменем України

26 вересня 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Царюк Л.М., Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання: Стрілець К.О.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження за відсутності учасників справи цивільну справу №486/64/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу, яку постановив Южноукраїнський міський суд Миколаївської області під головуванням судді Савіна Олександра Івановича у приміщенні цього суду 27 липня 2023 року, повний текст якої складений того ж дня, за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство», секретаря Южноукраїнської міської ради Акуленка Олександра Анатолійовича про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та визнання бездіяльності протиправною,

у с т а н о в и в :

У січні 2023 р. ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Комунального підприємства «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство» (далі КП «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство»), секретаря Южноукраїнської міської ради Акуленка О.А. про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та визнання бездіяльності протиправною.

Позов мотивований тим, що з 14 травня 2007 року він працював в КП «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство» на наступних посадах: заступник головного інженера, головний юрисконсульт, начальник відділу по договірній та претензійній роботі, начальник юридичного відділу. 23 березня 2020 року наказом директора КП «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство» №30-00 його переведено на посаду заступника директора з питань структурно-економічної трансформації підприємства. 18 липня 2022 року внаслідок скорочення посади заступника директора з питань структурно-економічної трансформації підприємства його було переведено на нижче оплачувану посаду диспетчера (технологічна диспетчерська). 09 грудня 2022 року наказом т.в.о. директора КП «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство» №Ю1-ОС позивача звільнено з посади диспетчера (технологічна диспетчерська) аварійно-диспетчерської служби КП «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство» за скороченням чисельності та штату працівників згідно п.1 ст.40 КЗпП України. З наказом про звільнення ОСОБА_1 ознайомлено 12 грудня 2022 року. Позивач вважає, що наказ скорочення штату працівників, зокрема його посади диспетчера (технологічна диспетчерська) аварійно-диспетчерської служби КП «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство», та звільнення його з роботи є протиправними та такими, що здійснено не у спосіб та не в порядку, що передбачений законодавством України.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ т.в.о. директора КП «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство» №172 від 09 вересня 2022 року «Про скорочення штату працівників»;

- поновити його на роботі в КП «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство» на посаді диспетчера (технологічна диспетчерська) аварійно-диспетчерської служби КП «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство» з моменту звільнення;

- стягнути з КП «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство» ЄДРПОУ на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з дати звільнення до дня поновлення на посаді диспетчера (технологічна диспетчерська) аварійно-диспетчерської служби КП «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство»;

- визнати протиправною бездіяльність секретаря Южноукраїнської міської ради Акуленка О.А. щодо непризначення ОСОБА_1 на посаду директора КП «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство»;

- стягнути з відповідачів судові витрати.

У квітні 2023 року відповідач КП «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство» подало до суду заяву про закриття провадження у справі.

Зава мотивована тим, що Господарським судом Миколаївської області за заявою Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Південноукраїнська атомна електрична станція» відкрито провадження у справі про банкрутство КП «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство» №915/754/21, розгляд якого триває і на теперішній час.

У липні 2023 року відповідач секретар Южноукраїнської міської ради Акуленко О.А. звернувся до суду із заявою про направлення справи за підсудністю, у якій просив суд передати справу за підсудністю до Господарського суду Миколаївської області, оскільки відносно відповідача КП «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство» відкрито провадження у справі №915/754/21 про банкрутство.

Ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 27 липня 2023 р. постановлено наступне:

- заяву ОСОБА_1 про закриття провадження у справі за його ж позовом до КП «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство», секретаря Южноукраїнської міської ради Акуленка О.А. про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та визнання бездіяльності протиправною задоволено;

- у заяві секретаря Южноукраїнської міської ради Акуленка О.А. про направлення справи за підсудністю у справі за позовом ОСОБА_1 до КП «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство», секретаря Южноукраїнської міської ради Акуленка О.А. про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та визнання бездіяльності протиправною відмовлено;

- провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до КП «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство», секретаря Южноукраїнської міської ради Акуленка О.А. про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та визнання бездіяльності протиправною, закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Ухвала суду мотивована тим, що ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 31 серпня 2021 року за заявою Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Південноукраїнська атомна електрична станція» відкрито провадження у справі про банкрутство Комунального підприємства «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство» №915/754/21.

Відповідно до ч.2 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства, п.8 ч.1 ст. 20 ГПК України, ч.1 ст. 19 ЦПК України спір у даній справі має розглядатись в порядку господарського судочинства, тому в силу положень п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою має закрити провадження у справі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що ухвала суду постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить її скасувати та постановити нове рішення, яким передати справу для розгляду по суті до Господарського суду Миколаївської області.

Апеляційна скарга мотивована тим, що в ухвалі суду помилково зазначається, що задоволено заяву позивача ОСОБА_1 від 21 квітня 2023 року про закриття провадження у справі, оскільки протягом судового розгляду вказаної заяви позивач не подавав. Така заява була подана відповідачем КП «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство». ОСОБА_1 зазначає, що в судовому засіданні 27 липня 2023 року він заявив про направлення матеріалів справи за підсудністю до Господарського суду Миколаївської області, вказана заява була підтримана КП «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство». Викладене підтверджується протоколом судового засідання №1753347 та звукозаписом від 27 липня 2023 року по справі. Крім того, суд першої інстанції повинен був не закривати провадження у справі, а направити її матеріали для розгляду Господарським судом Миколаївської області, оскільки у вказаному суді відкрито провадження у справі про банкрутство КП «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство».

В суд апеляційної інстанції учасники справи не з`явилися.

Зважаючи на вимоги частини 6 статті 128, частин 1, 2 статті 130, частини 2 статті 372 ЦПК України, колегія суддів визнала повідомлення учасників справи (шляхом направлення судових повідомлень засобами поштового зв`язку та на зазначені учасниками справи адреси електронної пошти), які не з`явилися, належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково із таких підстав.

Підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції в силу положень ст. 379 ЦПК України є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Вимоги до судового рішення викладені у статтях 263, 264 ЦПК України.

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ухвала суду першої інстанції вказаним вимогам закону відповідає не в повній мірі.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 з 14 травня 2007 року працював в КП «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство», обіймаючи різні посади. 09 грудня 2022 року наказом тимчасово виконуючого обов`язки директора КП «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство» №Ю1-ОС його було звільнено з посади диспетчера (технологічна диспетчерська) аварійно-диспетчерської служби КП «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство» за скороченням чисельності та штату працівників згідно п.1 ст.40 КЗпП України.

Не погодившись із законністю наказу про скорочення штату працівників та наказом про своє звільнення, ОСОБА_1 звернувся з позовною заявою. В якій просив суд визнати протиправним та скасувати наказ т.в.о. директора КП «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство» №172 від 09 вересня 2022 року «Про скорочення штату працівників»; поновити його на роботі в КП «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство» на посаді диспетчера (технологічна диспетчерська) аварійно-диспетчерської служби КП «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство» з моменту звільнення; стягнути з КП «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з дати звільнення до дня поновлення на посаді диспетчера (технологічна диспетчерська) аварійно-диспетчерської служби КП «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство»; визнати протиправною бездіяльність секретаря Южноукраїнської міської ради Акуленка О.А. щодо непризначення ОСОБА_1 на посаду директора КП «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство».

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 31 серпня 2021 року за заявою Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Південноукраїнська атомна електрична станція» відкрито провадження у справі про банкрутство Комунального підприємства «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство» (справа №915/754/21).

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 17 Закону України 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

У статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Можна зробити висновок, що загальні суди не мають чітко визначеної предметної юрисдикції та розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин у всіх випадках, за винятком, якщо розгляд таких справ прямо визначений за правилами іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне, а по-друге - суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

При вирішенні питання щодо можливості розгляду справи у порядку цивільного судочинства необхідно керуватися завданнями цивільного судочинства, які передбачено у статті 1 ЦПК України, і до яких віднесено справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав і інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

При цьому суди повинні керуватися принципом правової визначеності і не допускати наявності провадження, а відтак і судових рішень, ухвалених у спорі між тими ж сторонами, з того самого предмета, але судами у різних юрисдикціях.

Відповідно до частини 2 статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Відповідно до пункту 8 частини 1 статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

За такого суд першої інстанції дійшов висновку про те, що ініційований ОСОБА_1 спір має розглядатися в порядку господарського судочинства, а тому він не підпадає під юрисдикцію загального суду.

Такий висновок суду першої інстанції в апеляційній скарзі не спростовується.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Тобто вимога про наслідки встановлення того, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства у вигляді закриття провадження у справі є імперативною, а тому підлягає застосуванню судом в обов`язковому порядку.

За такого колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про закриття провадження у справі та відхиляє аргументи апеляційної скарги про його помилковість як такі, що суперечать наведеним положенням закону. Зокрема позивач безпідставно зазначає про обов`язок суду із посиланням на положення пункту 1 частини 1 статті 31 ЦПК України за встановлених обставин, не закриваючи провадження у справі направити її до господарського суду, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство КП «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство». Так, пунктом статті 31 ЦПК України врегульовано наслідки порушення територіальної юрисдикції (підсудності) справи, тоді як пунктом 1 статті 255 ЦПК України визначено наслідки недотримання предметної та суб`єктної юрисдикції справ. Отже у суду першої інстанції були відсутні підстави не закривати провадження у справі та передати справу суду іншої юрисдикції.

Однак, згідно з частиною 1 статті 256 ЦПК України якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини 1 статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд першої інстанції цього обов`язку щодо роз`яснення позивачеві, до якого суду віднесено розгляд справи не виконав.

Також колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про помилковість висновку суду першої інстанції про задоволення заяви позивача про закриття провадження у справі, оскільки ОСОБА_1 таку заяву у справі не подавав, тоді як її подано відповідачем КП «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство».

З урахуванням викладеного, оскаржувана ухвала в частині висновку про закриття провадження у справі є правильною і не підлягає скасуванню, а в силу положень пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України ухвала суду слід змінити в частині зазначення особи, чия заява про закриття провадження у справі задоволена, а також щодо наслідків закриття провадження за пунктом частини 1 статті 255 ЦПК України, а саме щодо роз`яснення позивачеві, що розгляд його справи віднесена до юрисдикції Господарського суду Миколаївської області.

Частиною 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційним судом ухвала суду не скасована, а її зміна не стосувалася основного висновку про закриття провадження у справі, відсутні передбачені статтею 141 ЦПК України підстави для розподілу судового збору.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 27 липня 2023 року змінити.

Зазначити в мотивувальній та резолютивній частині про задоволення судом заяви Комунального підприємства «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство» про закриття провадження у справі замість висновку про задоволення заяви ОСОБА_1 .

Доповнити резолютивну частину ухвали висновком про роз`яснення ОСОБА_1 , що розгляд його справи віднесений до юрисдикції Господарського суду Миколаївської області.

В іншій частині ухвалу суду залишити без змін

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Л.М. Царюк

Ж.М. Яворська

_____________________________________________

Повний текст постанови складено 26 вересня 2023 року