Справа № 450/3105/23 Провадження № 2/450/1256/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2023 року Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді Мусієвського В.Є.

при секретарі Расяк С.М.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників судового розгляду в приміщенні суду м. Пустомити клопотання представника відповідача Редевич О.М. про залишення позовної заяви без руху у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрзалізниця» про визнання незаконним та скасування наказу, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в:

В провадженні Пустомитівського районного суду Львівської області перебуває на розгляді цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрзалізниця про визнання незаконним та скасування наказу, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Ухвалою від 10 липня 2023 року у справі відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін.

24 серпня 2023 року від представника відповідача АТ «Укрзалізниця» Редевич О.М. надійшло клопотання, у якому вона просила залишити позовну заяву без руху. Клопотання мотивоване тим, що позивач заявив три позовні вимоги: дві - немайнового характеру, та одна - майнового характеру, проте позивачем надано платіжну інструкцію про сплату судового збору лише однієї позовної вимоги немайнового характеру, за другу вимогу немайнового характеру та вимогу майнового характеру позивачем до позовної заяви не додано доказів оплати судового збору, як і документів, що підтверджують звільнення позивача від сплати судового збору. Зазначає, що у відповідності до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин. У зв`язку з тим, що позивача не було незаконно звільнено або переведено на іншу роботу, підстави для застосування ч. 2 ст. 235 КЗпП України відсутні.

Ознайомившись із даним клопотанням, суд приходить наступного висновку.

У Постанові Великої Палати ВС від 8 лютого 2022 року у справі № 755/12623/19 (провадження № 14-47цс21) Велика Палата ВС констатувала, що середній заробіток за ч. 2 ст. 235 КЗпП України за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло в працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин, оскільки особа поновлюється на роботі з дня звільнення, тобто вважається такою, що весь цей час перебувала в трудових відносинах.

Спір про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що виник у зв`язку з незаконним звільненням працівника, який був позбавлений можливості виконувати роботу не з власної вини, є трудовим спором, пов`язаним з недотриманням роботодавцем законодавства про працю та про оплату праці. За пред`явлення вимоги про стягнення середнього заробітку, передбаченого ч. 2 ст. 235 КЗпП України, позивачі звільняються від сплати судового збору в усіх судових інстанціях. Працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення середнього заробітку без обмеження будь-яким строком (ч. 2 ст. 233 КЗпП України) і не позбавлений права після ухвалення судового рішення про поновлення його на роботі згодом звернутися до суду з позовом про стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу (ч. 2 ст. 235 КЗпП України).

Таким чином, позивачем сплачено судовий збір за позовну заяву відповідно до вимог чинного законодавства.

Суд критично ставиться до покликань сторони відповідача, оскільки в згаданому вище клопотанні наявний надмірний формалізм.

Європейським судом з прав людини зазначено, що «надмірний формалізм» може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду скарг заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (рішення у справах «Zubac v. Croatia», «BelesandOthers v. theCzechRepublic», №47273/99, пп. 50-51 та 69, та «Walchli v. France», № 35787/03, п. 29).

При цьому Європейський суд з прав людини провів лінію між формалізмом та надмірним формалізмом. Так, формалізм є явищем позитивним та необхідним, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу. Надмірний же формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду. Формалізм не є надмірним, якщо сприяє правовій визначеності та належному здійсненню правосуддя.

Верховний Суд в постанові від 18.12.2018 у справі № 761/5894/17 також зауважив на неприпустимості надмірного формалізму, зазначивши, що суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення ЄСПЛ у справі Перес де Рада Каванил`ес проти Іспанії від 28 жовтня 1998 року).

Враховуючи наведене, у задоволенні клопотання представника відповідача Редевич О.М. про залишення позовної заяви без руху слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 43, 175, 176, 177 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

У задоволенні клопотання представника відповідача Акціонерного товариства «Укрзалізниця» Редевич Оксани Миколаївни про залишення позовної заяви без руху відмовити.

Ухвала остаточна та оскарженню не підлягає.

Суддя Мусієвський В.Є.