Постанова

Іменем України

18 вересня 2023 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/7329/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О. Ф. (суддя-доповідач)

суддів: Желепи О. В., Стрижеуса А. М.

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сенс Банк»

на рішення Дарницького районного суду м. Києва

від 12 січня 2023 року

в складі судді Котвицького В. Л.

у цивільній справі №753/793/21 Дарницького районного суду м. Києва

за позовом ОСОБА_1

до Акціонерного товариства «Сенс Банк»

про захист прав споживача,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2022 року позивач звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з позовом, в якому посилаючись на безпідставне списання відповідачем коштів з її банківського рахунку, просила стягнути з останнього грошові кошти у розмірі 1985,00 Євро, що на день подання позову становило 72 871,73 грн.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 24.02.2022 на її ім`я був здійснений переказ коштів за системою міжнародних міжбанківських платежів SWIFT від громадянина Італії - ОСОБА_2 . Переказ був здійснений у розмірі 2000,00 Євро на особистий IBAN рахунок НОМЕР_1 позивача, відкритий у АТ «Альфа-Банк». Здійснений переказ був з території Російської Федерації. Здійснення вказаного переказу підтверджується розпорядженням про переведення №2185 від 24.02.2022.

Вказані кошти 25.02.2022 за вирахуванням комісії за пересилання, надійшли на особистий рахунок позивача у розмірі 1985,00 Євро.

Однак, того ж дня, тобто 25.02.2022, вказані кошти були списані Банком з рахунку позивача, що підтверджується повідомленням, на підставі п. 17 Постанови НБУ №18 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану» від 24.02.2022, у зв`язку з тим, що учасником (відправником) даної валютної операції є фізична особа ОСОБА_2 , який має місцезнаходження (зареєстрований/постійно проживає) в Російській Федерації.

Разом з тим, вважала списання коштів безпідставним, з огляду на те, що Dzenere Luchano є громадянином Італійської Республіки та України, не є резидентом Російської Федерації, та не має місця реєстрації в Російській Федерації те не проживає там постійно. Тому вважала, що вказаний переказ, хоч і здійснений з Російській Федерації не підпадав під обмеження Постанови НБУ №18 від 24.02.2022.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 12 січня 2023 року позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення суду ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

В обґрунтування апеляційної скарги вказував, що судом першої інстанції надано невірну оцінку доказу, а саме, долученої до позовної заяви копії розпорядження на переведення №2185 від 24.02.2022, оскільки з останньої вбачається, щоDzenere Luchano є резидентом Російської Федерації та має місцезнаходження у Російській Федерації.

Суд не дослідив та не взяв до уваги обставини, що спірний переказ не був зарахований на рахунок позивачки, з огляду на відсутність підстав для такого зарахування, яке попадало під заборону, встановлену пп. 2 п. 17 Постанови №18 від 24.02.2022, а тому меморіальним ордером №964957419 від 25.02.2022 був зарахований на внутрішньобанківський рахунок 3720.

Зазначив, що скріншоти з онлайн-банкінгу за транзакціями щодо зарахування та списання коштів на рахунок позивачки не доводять зарахування переказу на рахунок позивачки, оскільки такі повідомлення прив`язані до Міжнародної платіжної системи VISA і пов`язані з інформацією щодо платіжної картки, а не її рахунку.

Відтак вважав, що права позивачки як власниці рахунку НОМЕР_1 жодним чином не порушено, а відтак підстав для задоволення позову не було.

Судом не враховано, що клопотання позивача про витребування доказів, подане не разом з позовною завою, відтак з пропуском строку, без прохання його поновити, а тому підлягало залишенню без задоволення.

В апеляційній скарзі, також просив дослідити нові докази. Як на підставу поважності причини неподання таких доказів до суду першої інстанції посилався на те, що отримав копію ухвали про відкриття провадження у справі від 26.09.2022 та повістку на 17.11 2022, однак доказів про те, що отримано копію позовної заяви, немає в матеріалах справи. Відтак вважав, що його право на подання відзиву було порушено, а тому вважав причини пропуску строку поважними. Крім того, вказував, що у строк до 25.10.2022 не міг скористатись таким правом з огляду воєнний стан то особливий режим роботи Дарницького районного суду м. Києва.

За вказаних обставин, просив скасувати рішення Дарницького районного суду м. Києва від 17.12.2021 та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Позивач, скориставшись наданим правом подала відзив на апеляційну скаргу, в якій посилалася на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, щодо наявності резидентства Dzenere Luchano Російської Федерації та його постійного проживання там.

Зазначала, що ОСОБА_2 має посвідку на постійне місце проживання в Україні, має РНОКПП та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Крім того, останній має як рухоме так і нерухоме майно у власності в Україні, а також є власником ТОВ «АЛЬПІНА ШОУ». І саме у зв`язку із діяльністюь даного товариства Dzenere Luchano мав поїздки до багатьох країн Європи та СНД, в тому числі і Російської Федерації.

Крім того, вказувала, що за обставин обізнаності про час та місце розгляду справи, маючи представника, відповідач на власний розсуд не скористався правом на подання відзиву, а ознайомитися із позовною заявою представник міг у підсистемі електронний суд, через яку і було подано позов.

З вказаних обставин просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 24.02.2022 на ім`я ОСОБА_1 , на її рахунок НОМЕР_1 ,було здійснено переказ коштів за системою міжнародних міжбанківських платежів SWIFT від громадянина Італії - ОСОБА_2 у розмірі 2 000,00 Євро з Російської Федерації.

Крім того з матеріалів справи вбачається, і сторони визнали та не заперечували факт, що вказані кошти, з урахуванням комісії банку, у розмірі 1985,00 Євро були зараховані на внутрішньобанківський рахунок 3720 меморіальним ордером №964957419 від 25.02.2022. Крім того у апеляційній скарзі банк визнав, що кошти були зараховані меморіальним ордером на внутрішньобанківський рахунок на підставі пп. 2 п. 17 Постанови №18 від 24.02.2022, а саме у зв`язку із тим, що відправник коштів - Dzenere Luchano постійно проживає на території Російської Федерації.

За таких обставин, перевірці та встановленню підлягає саме обставини, чи підпадає вказаний переказ під обмеження, встановлені пп. 2 п. 17Постанови №18 від 24.02.2022, тобто чи має відправник даного переказу зареєстроване місце проживання чи постійно проживає на території Російської Федерації.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що спірний переказ не підпадав під обмеження встановлені пп. 2 п. 17 Постанови №18 від 24.02.2022, а відтак мав бути повернутий позивачу.

Колегія суддів, погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Згідно з п. 17 Постанови №18 від 24.02.2022 уповноваженим установам забороняється здійснювати будь-які валютні операції: 1) з використанням російських рублів та білоруських рублів; 2) учасником яких є юридична або фізична особа, яка має місцезнаходження (зареєстрована/постійно проживає) в Російській Федерації або в Республіці Білорусь; 3) для виконання зобов`язань перед юридичними або фізичними особами, які мають місцезнаходження (зареєстрована/постійно проживає) в Російській Федерації або в Республіці Білорусь.

Виходячи з правої конструкції та аналізу вказаної норми можна зробити висновок, що уповноваженим установам забороняється здійснювати будь-які валютні операції за умови наявності у такої операції хоча б однієї з ознак передбаченої даним пунктом.

Як вже зазначалось вище, сторони визнали факт здійснення грошового переказу на ім`я позивача у розмірі 2000,00 Євро, від Dzenere Luchano, з території Російської Федерації, а також що вказані кошти, з урахуванням комісії банку, у розмірі 1985,00 Євро були зараховані на внутрішньобанківський рахунок 3720 меморіальним ордером №964957419 від 25.02.2022.

За приписами ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Дослідження доказів - це безпосереднє сприйняття і вивчення судом в судовому засіданні інформації про фактичні дані, представленої сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, за допомогою передбачених в законі засобів доказування на підставі принципів усності та безпосередності. Предметом доказування у кожній справі є факти, які становлять основу заявлених вимог і заперечень проти них або мають інше значення для правильного розгляду справи і підлягають встановленню для прийняття судового рішення.

З наведеного слідує, що оскільки позивач звернувся до суду з позовом про захист прав споживачів, з вимогою про стягнення з банку переказу у розмірі 1985,00 Євро, який Банком було зараховано на внутрішньобанківський рахунок 3720 меморіальним ордером №964957419 від 25.02.2022, на підставі пп. 2 п. 17 Постанови №18 від 24.02.2022, саме на Банк покладено обов`язок надати належні та допустимі докази на підтвердження факту реєстрації чи постійного місця проживання відправника переказу - Dzenere Luchano на території Російської Федерації.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини 2 статті 76 ЦПК України ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ч. 3 ст. 77 ЦПК України).

Положеннями ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Звертаючись з апеляційною скаргою, Банк зазначав, що суд першої інстанції надав невірну оцінку доказу, а саме, долученої до позовної заяви копії розпорядження на переведення №2185 від 24.02.2022, оскільки остання доводить факт резидентства Російської Федерації відправника коштів.

Суд апеляційної інстанції не приймає до уваги доводи скаржника про те, що копія розпорядження на здійснення переказу №2185 від 24.02.2022 не підтверджує факту наявності резидентства Російської Федерації у відправника - Dzenere Luchano, оскільки такий факт може бути підтверджено, наприклад російським паспортом. Однак таких доказів матерілаи спапрви не містять. Більше того, вказана копія розпорядження на здійснення переказу №2185 від 24.02.2022 не підтверджує і факт реєстрації чи постійного проживання ОСОБА_2 на території Російської Федерації, оскільки такий доказ може підтверджувати лише факт переказу коштів. Разом з тими, апеляційний суд також зазначає, що долучене до позовної заяви розпорядження на переведення №2185 від 24.02.2022, не містить офіційного перекладу.

З тих же підстав, апеляційний суд не приймає до уваги долучені до апеляційної скарги копії виписок по особовому рахунку позивачки. Скаржник помилково вважає, що вказаними виписками підтверджується факт постійного проживання на території Російської Федерації, оскільки такі виписки доводять лише факт зарахування коштів на рахунок ОСОБА_1 від Dzenere Luchano з території Російської Федерації. Таким чином, наявність зареєстрованого місця проживання, чи факту постійного проживання ОСОБА_2 на території Російської Федерації має бути підтверджена певними засобами доказування, та не може підтверджуватися таким засобом доказування, як виписки по рахунку ОСОБА_1 . Долучена скаржником копія виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб Російської Федерації не містить офіційного перекладу. Більше того, з урахування положень ч. 2 ст. 78 ЦПК України такий доказ не може підтверджувати наявність у Dzenere Luchano резидентства Російської Федерації, чи вказувати на те, що останній зареєстрований чи має постійне місце проживання на території Російської Федерації.

З огляду на викладене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів реєстрації чи постійного місця проживання на території Російської Федерації у відправника переказу Dzenere Luchano.

Таким чином, доводи скаржника про порушення судом норм процесуального права не знайшли свого підтвердження з огляду на те, що факт постійного місця проживання чи реєстрації на території Російської Федерації відправника - Dzenere Luchano.

Відтак, доводи скаржника щодо неправильного застосування норм матеріального права, не знайшли свого підтвердження, з огляду на те, що суд застосував норми права які підлягали застосуванню, а саме норми Постанови №18 від 24.02.2022. Інші доводи скаржника не спростовують висновок суду щодо наявності правових підстав для задоволення позову та не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог є законним та обґрунтованим, ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення суду без змін, а скарги без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сенс Банк» - залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12 січня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий О. Ф. Мазурик

Судді О. В. Желепа

А. М. Стрижеус