П О С Т А Н О В А

іменем України

13 вересня 2023 року м. Миколаїв

справа № 473/1935/23

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Тищук Н.О.,

суддів: Крамаренко Т.В., Темнікової В.І.,

розглянувши у спрощеному провадженні без виклику сторін апеляційну скаргу

Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

на заочне рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області, ухвалене 29 травня 2023 року суддею Вуїв О.В., в приміщенні цього ж суду, (дата складання повного рішення не зазначена), у цивільній справі за позовом

Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до

ОСОБА_1

про стягнення кредитної заборгованості,

у с т а н о в и в:

1.Описова частина

Короткий зміст вимог позовної заяви

У квітні 2023 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

Позивач зазначав, що 01 березня 2010 року між банком та відповідачем укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав 500 грн. кредитних коштів у вигляді встановленого на платіжну картку кредитного ліміту та зобов`язався щомісяця погашати кредит зі сплатою 30 % річних.

Посилаючись на неналежне виконання ОСОБА_1 кредитних зобов`язань, банк просив стягнути з нього заборгованість, яка виникла станом на 28 лютого 2023 року у розмірі 39 963, 20 грн., з яких 5000 грн. тіла кредиту та 34 936, 20 грн. процентів.

Відповідач участі в судових засіданнях не приймав, про час та місце слухання справи, в силу частин 7, 8 статті 128 ЦПК України, повідомлений належним чином.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 травня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що банк безпідставно нараховував відповідачу проценти за користування кредитними коштами у період, поза межами строку дії кредитного договору.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі банк, посилаючись на незаконність, необґрунтованість рішення суду першої інстанції, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалите нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Узагальнені доводи апеляційної скарги

Апеляційна скарга мотивована помилковістю висновків суду про відсутність підпису відповідача на Умовах, тарифах та правилах банку; доведеністю підвищення кредитного ліміту за договором;

Також апелянт зазначав, що на підтвердження укладення кредитного договору та отримання позичальником кредитних коштів банком надані суду саме первинні банківські документи, які є належними та допустимими доказами обставин та умов отримання кредиту; відповідач активно користувався кредитними коштами; суд безпідставно посилався на позицію Верховного Суду, висловлену Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Узагальнені доводи інших учасників

Про час та місце слухання справи відповідач повідомлявся належним чином, проте надіслане на його адресу повідомлення повернуто до суду з відміткою про його відсутність за вказаною адресою.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

2.Мотивувальна частина

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається судом без повідомлення та виклику учасників справи.

Встановлені судом першої інстанції обставини справи

Судом встановлено, що 01 березня 2010 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк».

Даною анкетою-заявою погоджено отримання ОСОБА_1 платіжної картки «Універсальна».

Відповідно до умов договору банк зобов`язався надати ОСОБА_1 кредит у вигляді встановленого на платіжну карту кредитного ліміту з можливістю односторонньої зміни кредитодавцем розміру ліміту, який первісно встановив у розмірі 500 грн., а в подальшому був збільшений до 5 000 грн.

Позичальник зобов`язався щомісячно частинами повертати кредит у розмірі не менше 7 % від розміру заборгованості, але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості, а також сплачувати проценти за користування ним у розмірі 30 % річних.

З виписки за договором та розрахунку заборгованості суд встановив, що термін дії останньої картки, що була випущена ОСОБА_1 для користування кредитними коштами, сплинув 01 липня 2015 року. До цієї дати ОСОБА_1 отримав 5 120, 04 грн. кредитних коштів та йому було нараховано 7 762, 79 грн. процентів за користування кредитом. За таких обставин борг ОСОБА_1 за кредитним договором склав 12 882, 83 грн.

Позиція апеляційного суду

З довідки банку вбачається, що перша картка була видана відповідачу строком до січня 2014 року.

Проте, 08 лютого 2012 року банк випустив для ОСОБА_1 другу картку строком дії до червня 2015 року.

Доказів того, що ОСОБА_1 отримав у банку другу картку матеріали справи не містять.

З доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості та виписки за договором вбачається, що відповідач ОСОБА_1 користувався кредитними коштами до 02 березня 2012 року.

У період дії другої картки до 01 липня 2015 року ОСОБА_1 , як правильно визначив суд першої інстанції, отримав 5 120, 04 грн. кредитних коштів та за користування цими коштами йому було нараховано 7 762, 79 грн. процентів.

Отже, загальний борг ОСОБА_1 за кредитним договором склав 12 882, 83 грн.

При цьому за період з 04 січня 2019 року по 18 вересня 2019 року ОСОБА_1 сплатив банку 13 966,26 грн.

Урахувавши строк дії кредитної картки, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають критеріям понять «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання», які згідно з приписами ЦК України мають різний зміст.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).

Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.

У справі, яка переглядається, строк дії договору не визначався, а погоджений строк кредитування, - кредит відповідачу наданий шляхом встановлення кредитного ліміту на платіжній картці. Строк дії картки сплинув 01 липня 2015 року.

У позовній заяві банк просить про стягнення тіла кредиту 5 000 грн., які підтверджуються випискою по кредитному договору та розрахунком заборгованості, та 34 936, 20 грн. процентів за користування кредитними коштами.

Нарахування процентів передбачено Довідкою про умови кредитування, яка підписана відповідачем особисто, та визначає базову відсоткову ставку на місяць 2,5%.

Інші визначені довідкою нарахування (комісії, пені, штрафи) банком не нараховувалися та про їх стягнення з відповідача банк не просить.

При цьому, згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.

Тобто, зобов`язання з надання кредиту, його повернення та сплати процентів є основним, а зобов`язання зі сплати штрафу та пені є додатковим до основного.

Позивач обов`язки за умовами договору виконав, надавши кредитні кошти відповідачеві.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

У відповідності зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

У справі, яка переглядається, сторони погодили щомісячну сплату відсотків на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий, шляхом встановлення кредитного ліміту на платіжну картку, що діє до кінця червня 2015 року.

Відтак, у межах строку кредитування - до кінця червня 2015 року відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами. Починаючи з 01 липня 2015 року відповідач мав обов`язок сплатити заборгованість, яка виникла в межах строку кредитування.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування.

В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

З огляду на вказане апеляційний суд також погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність у позивача права нараховувати проценти, що визначені кредитним договором, поза межами визначеного сторонами строку кредитування. Подальші правовідносини між банком та ОСОБА_1 , як зазначено вище, регулюються частиною першою статті 625 ЦК України.

Щодо строків позовної давності, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Оскільки про застосування строків позовної давності відповідач в суді першої інстанції не заявляв та ця обставина не є предметом оскаржування, то в цьому контексті судове рішення не переглядається.

Отже, доводи апеляційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а тому рішення підлягає залишенню без зміни відповідно до положень статті 375 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги про помилковість висновків суду першої інстанції щодо відсутності підпису відповідача на Умовах, тарифах та правилах банку; доведеність укладення кредитного договору та отримання позичальником кредитних коштів шляхом надання суду первинних банківських документів, та про безпідставне посилання суду на позицію Верховного Суду, висловлену Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, не заслуговують на увагу.

Ці обставини, що їх зазначив апелянт у своїй апеляційній скарзі, судом першої інстанції під сумнів не ставилися, а зазначена позиція Великої Палати Верховного Суду при ухваленні судового рішення не застосовувалася.

Викладені в апеляційній скарзі посилання на висновки судів вищої ланки на увагу не заслуговують, оскільки постановлені у справах з іншими обставинами, які не є подібними до справи, що переглядається.

На підставі викладеного апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення суду першої інстанції залишається без змін.

Згідно зі статтею 141 ЦПК між сторонами підлягають розподіленню судові витрати, сплачені позивачем при подачі позовної заяви та при подачі сторонами апеляційних скарг.

З огляду на те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, витрати позивача зі сплати судового збору відносяться за рахунок банку.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але за наявності підстав, передбачених статтею 389 ЦПК, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Н.О.Тищук

Судді: Т.В.Крамаренко

В.І.Темнікова

---------------------------------

Повну постанову складено 13 вересня 2023 року