ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6344/23 Справа № 205/7080/22 Суддя у 1-й інстанції - Курбанова Н. М. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Свистунової О.В.,

суддів Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у місті Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 квітня 2023 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Дніпроважмаш» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою, уточнивши її 02.11.2022 року, до Акціонерного товариства «Дніпроважмаш» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Позов мотивований тим, що з 01.06.2020 року по 27.10.2021 року позивач ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з АТ «ДНІПРОВАЖМАШ». 29.05.2020 року на підставі наказу № 454 к він був прийнятий на роботу слюсарем-ремонтником 5 розряду дільниці ремонту механоскладального цеху (№ 06).

01.03.2021 року згідно наказу № 218-к він був переведений стропальником (учнем) дільниці механообробки № 3 механоскладального цеху (№ 06).

Згідно наказу № 15442к від 27.10.2021 року він був звільнений, на підставі статті 38 КЗпП України з займаної на АТ «ДНІПРОВАЖМАШ» посади.

Відповідачем була нарахована, але на дату звільнення заробітна плата виплачена не була.

Фактично він отримав заробітну плату у розмірі 15519 грн. 99 коп. 23.08.2022 року поштовим переказом, що підтверджується бланком ф. 122 АТ «УКРПОШТА».

Оскільки, позивач був звільнений 27.10.2021 року, тому розрахунковим періодом слід вважати попередні повністю відпрацьовані місяці - серпень та вересень 2021 року. Відповідно до розрахункового листка за серпень 2021 року ним було відпрацьовано 158,1 годин та нарахована сума до виплати 6 277,62 грн.

Відповідно до розрахункового листка за вересень 2021 року було відпрацьовано 152,6 годин та нарахована сума до виплати 6733,18 грн.

Сума середньо годинної заробітної плати становить (6277,62 + 6733,18) : (158,1 + 152,6) - 41 грн. 88 коп. Середня кількість тривалості робочого часу за місяць становить (158,1 + 152,6) : 2 - 155,35 годин.

Позивач зазначав, що оскільки відповідач вчасно не здійснив виплату нарахованої заробітної плати, що йому належить, то виплаті підлягає середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, тобто з 27.10.2021 р. по 23.08.2022 року - 10 місяців. Розрахунок середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку: 41,88 грн. (за робочу годинну) х 155,35 (робочих годин в місяць) х 10 місяців (період прострочення виплати заробітної плати) = 65060,58 грн.

У зв`язку з чим, просив стягнути з Акціонерного товариства «Дніпроважмаш» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за шість місяців затримки розрахунку при звільненні в розмірі 65 060,58 грн. та судовий збір, сплачений позивачем за подачу позову у розмірі 992,40 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 квітня 2023 року відмовлено у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

У запереченнях на апеляційну скаргу відповідач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони по справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідкою про доставку електронного листа (т.1.а.с.153).

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 була повідомлена телефонограмою про розгляд справи без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні.

Від відповідача у справі - Акціонерного товариства «Дніпроважмаш» на адресу Дніпровського апеляційного суду надійшли письмові заперечення на апеляційну скаргу, які зареєстровані 23.06.2023 року.

Сторони у встановлений законом строк не звернулися до суду з заявою із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що згідно до копії трудової книжки серія НОМЕР_1 , виданої на ім`я ОСОБА_1 , зроблено запис № 26 з 01.06.2020 року згідно наказу АТ «ДНІПРОВАЖМАШ» №454к від 29.05.2020 р., останній був прийнятий на роботу слюсарем-ремонтником 5 розряду дільниці ремонту механоскладального цеху (№06) (а.с.9).

У подальшому, 01.03.2021 року відповідно до Наказу №218к від 01.03.2021 року був переведений стропольником (учнем) дільниці механообробки №3 механоскладального цеху (№6).

Згідно наказу АТ «ДНІПРОВАЖМАШ» №1542к від 27.10.2021 р., звільнено ОСОБА_1 , стропальника (учня) дільниці механообробки №3 механоскладального цеху (№06), 27.10.2021 р. за власним бажанням, ст.38 КЗпП України (а.с.64).

Згідно платіжного доручення №17580 від 19.10.2021 р. АТ «ДНІПРОВАЖМАШ» на картковий рахунок позивача у АТ "АБ "РАДАБАНК" здійснено перерахування заробітної плати за 09.2021 р. у розмірі 43637,41 грн., згідно від. №2659 від 19.10.2021 р.дог.№37217 від 17.03.17 р. (а.с.33,65).Згідно платіжного доручення №18398 від 29.10.2021 р. АТ «ДНІПРОВАЖМАШ» перерахування заробітної плати за 09.2021 р. у загальній сумі 2962120,35 грн. (на всіх працівників), згідно від. №2863 від 29.10.2021 р. дог.№37217/Z02/1 від 17.03.17 р. позивача не вдалось включити у зарплатну відомість до цього платежу, оскільки комп`ютерна система після закриття рахунку працівника не передбачає такої можливості.

Згідно відповіді від АТ "АБ "РАДАБАНК" направленої на електронну адресу АТ «ДНІПРОВАЖМАШ», з питання зясування причин за яких виявилось неможливим при виплаті підприємством заробітної плати здійснити платіж на рахунок ОСОБА_1 , АТ "АБ "РАДАБАНК" було зазначено, що вони не мають можливості робити зарахування заробітної плати, так як 29.10.2021р. клієнтом було закрито рахунок (а.с.34, 65).

Також, згідно повідомлення АТ "АБ "РАДАБАНК" к/а Перекута Дмитро Євгенійович 29.10.2021 р. о 13-25 подав заяву на закриття рахунку НОМЕР_2 , відкритого під ЗКП АТ «ДНІПРОВАЖМАШ». Згідно заяви клієнта рахунок був переведений в статус "Для закриття". Рахунки з вказаним статусом не потрапляють до ЗП відомостей в КЛБ (а.с.119).

Згідно платіжного доручення №18818 від 05.11.2021 р. АТ «ДНІПРОВАЖМАШ» на ім`я позивача у Філію ДД ПАТ «УКРПОШТА» здійснено перерахування заробітної плати за 09.2021 р. у розмірі 4334,05 грн. (а.с.35,66).

Згідно платіжного доручення №19436 від 25.11.2021 р. АТ «ДНІПРОВАЖМАШ» на ім`я позивача у Філію ДД ПАТ «УКРПОШТА» здійснено перерахування заробітної плати за 10.2021 р. у розмірі 11185,94 грн. (а.с.36,67).

Згідно платіжного доручення №208798 від 15.12.2021 р. ДД АТ «УКРПОШТА» повернено переказ №1/1939 від 11.11.2021 р. на ім`я ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 на суму 4334,05 грн., закінчився термін (а.с.37,68).

Згідно платіжного доручення №119 від 04.01.2022 р. ДД АТ «УКРПОШТА» повернено переказ №9/0003 від 01.12.2021 р. на ім`я ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 на суму 11185,94 грн., закінчився термін (а.с.38,69).

Лише 01.07.2022 р. адвокатом позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 було повідомлено АТ «Дніпроважмаш» дійсну адресу проживання ОСОБА_1 , а саме: АДРЕСА_2 (а.с.41,72). При цьому, стороною позивача не було зазначено нові банківські реквізити для можливості перерахування заробітної плати.

Згідно платіжного доручення №2756 від 05.07.2021 р. АТ «ДНІПРОВАЖМАШ» на ім`я позивача у Філію ДД ПАТ «УКРПОШТА» здійснено перерахування заробітної плати за 09-10.2021 р. у розмірі 15644,15 грн., з відміткою «виконано» (а.с.42,73), які позивач отримав 23.08.2022 року, що не заперечувалось сторонами.

Також судом установлено, що згідно п.п. 1, 6 наказу №15/п від 24.02.2022 р. АТ «Дніпроважмаш» про оголошення простою у зв`язку із введенням воєнного стану, вбачається, що оголошено простій (крім підрозділів і працівників, що за окремими розпорядженнями здійснюють невідкладні роботи) не з вини працівників з 24.02.2022 р. до особливого розпорядження та ввести обмежувальні заходи для працівників підприємства; наказано центральній бухгалтерії провести відповідні розрахунки заробітної плати на весь період простою для працівників підприємства відповідно до вимог ст.113 КЗпП України та п. 2.3.1 колективного договору в розмірі 2/3 тарифної ставки (окладу) встановленого працівнику (а.с.40).

Згідно п.п. 1, 3, 4 наказу №27/п від 01.04.2022 р. АТ «Дніпроважмаш» про призупинення дії трудових договорів, вбачається, що призупинено дію трудових договорів працівників підприємства з 01.04.2022 р. до відновлення можливості роботи закінчення воєнного стану (а.с.40).

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Відповідно до частини 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України - працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 р. по справі №761/9584/15-ц, наведені наступні критерії, що мають враховуватись при розгляді таких справ:

п. 91.1. Розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором.

п. 91.2. Період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

п. 91.3. Ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника.

п. 91.4. Інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що при звільненні позивача не було повідомлено, що заробітна плата буде виплачена саме на картковий рахунок позивача, зважаючи на наступне.

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що дійсно після звільнення позивача 27.10.2021 року з АТ "Дніпроважмаш", підприємством 29.10.2021 року були нараховані виплати, на які мав право позивач ОСОБА_1 .

Саме, у зв`язку з тим, що позивач отримував зарплату на картковий рахунок, підприємством вищевказані грошові кошти, які підлягали виплаті позивачу при звільненні були нараховані та направлені платіжним дорученням до банку, з яким у підприємства укладено договір по зарплатним проектам, у тому числі і щодо позивача.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що позивач, неодноразово отримуючи зарплату на картковий рахунок у банку, достеменно знав про те, що при його звільненні підприємство нарахує та переведе гроші також на цей рахунок.

Проте, позивач, особисто закриваючи зарплатний рахунок у банку 29.10.2021 року, не повідомив про це відповідача, не надав інший рахунок, на який можливо було б перевести грошові кошти, чим свідомо позбавив відповідача можливості своєчасно здійснити розрахунок.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання апеляційної скарги, що позивача не було повідомлено, що заробітна плата буде виплачена саме на зарплатний рахунок, оскільки чинним законодавством такої вимоги не передбачено.

Крім того, колегія суддів звертає увагу позивача, що останній, також, не повідомив відповідача стосовно того, яким саме способом йому буде зручно отримати заробітну плату.

Встановлено, що відповідач АТ "Дніпроважмаш" діяло правомірно, коли після відмови банківської установи у зарахуванні грошей, які були нараховані позивачу на картковий рахунок, скористалося послугами пошти та перевело грошові кошти на поштове відділення, яке обслуговує адресу місця реєстрації та проживання позивача, так як така адреса була надана підприємству саме позивачем.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що не з вини підприємства зазначені грошові кошти ОСОБА_1 отримані не були та повернуті до підприємства, де зберігалися на спеціальному рахунку.

Встановлено, що тільки 01.07.2022 року адвокатом Перекути Д.Є. було надано інформацію щодо дійсного місця проживання позивача, яке є іншим від адреси реєстрації позивача, та підприємство відповідно направило грошові кошти на поштове відділення, яке обслуговує зазначену адвокатом адресу позивача. При цьому, позивачем не надано належних доказів на підтвердження саме його звернення до відповідача з вимогою про виплату розрахунку, також, позивачем не було надано підприємству - відповідачу інформації щодо нових банківських реквізитів.

Лише 23.08.2022 р. ОСОБА_1 через поштове відділення отримав грошові кошти, переведені йому підприємством (а.с.12).

Таким чином, позивач штучно створив перешкоди у проведенні з ним своєчасного розрахунку при звільненні.

Відповідно до вимог статті 116 КЗпП України, якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Однак, доводи апеляційної скарги про те, що позивач неодноразово звертався до відповідача щодо виплати йому належної заробітної плати, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки, вони не підтверджуються належними та допустимими доказами та не містяться в матеріалах справи. Тобто, позивачем не доведено, що він з моменту звільнення звертався до відповідача з вимогами про розрахунок. Також, позивачем не доведено, що розрахунок, який було проведено з ним відповідачем є невірним. Відповідно до матеріалів справи, виплачена позивачеві сума у розмірі 15 519,99 грн. складається з: залишку заробітної плати за вересень 2021 року; заробітної плати за жовтень 2021 року та компенсації за невикористану відпустку (а.с.99). Зазначений доказ не спростовано позивачем.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1, ч. 5, ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України установлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово згадував про категорію стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 серпня 2022 року у справі № 910/11027/18.

Зважаючи, що під час розгляду даної справи, стороною позивача не було доведено належними та допустимими доказами саме вини підприємства, а судом не було встановлено порушень зі сторонами відповідача щодо виплати заробітної плати позивачу, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо необґрунтованості позовних вимог.

Проте, колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції в частині посилання на пропуск позивачем строку позовної давності, зважаючи на наступне.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

ВП ВС у постанові від 08.02.2022 року у справі № 755/12623/19 зазначив: «Передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні, факт проведення з ним остаточного розрахунку та встановлення вини.

Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Отже, стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу за весь час затримки по день фактичного розрахунку) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

У Рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі № 1 -5/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу Конституційний Суд України вказав, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117 цього Кодексу слід розуміти так, що для звернений працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.»

Встановлено та не оспорювалося сторонами, що 23.08.2022 року позивач отримав поштовим переказом заробітну плату від відповідача (а.с.12).

Тримісячний строк звернення до суду, відповідно до вимоги статті 233 КЗпП України сплив 23 листопада 2022 року.

З позовною заявою про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська позивач звернувся 26 жовтня 2022 року.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що тримісячний строк для звернення до суду з позовною заявою щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні позивачем не пропущений.

А тому, враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне виключити з мотивувальної частини рішення посилання на пропуск строку позовної давності, як підставу для відмови у задоволенні позову.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини 4 статті 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права по суті заявлених позовних вимог, і тому, колегія апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог по суті, однак, як на підставу відмови у задоволенні позовних вимог послався також і на пропуск строку позовної давності, тому, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвалене у справі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 квітня 2023 року підлягає зміні шляхом виключення із мотивувальної частини посилання на пропуск строку позовної давності. В іншій частині рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 квітня 2023 року, як таке, що відповідає вимогам матеріального та процесуального закону підлягає залишенню без змін.

Судові витрати понесені сторонами в зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають.

Керуючись ст. 259,268,374,375,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 квітня 2023 року змінити, виключивши із мотивувальної частини посилання на пропуск строку позовної давності.

В іншій частині рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частиною третьою статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 31 серпня 2023 року.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко