ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_______________________________________________________________
Постанова

Іменем України

31 серпня 2023 року

м. Харків

справа № 643/365/23

провадження № 22-ц/818/1156/23

Апеляційний суд Харківської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Тичкової О.Ю.,

суддів колегії Мальованого Ю.М., Пилипчук Н.П.,

Учасники справи:

позивач - фізична особа-підприємця ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справуза апеляційною скаргою ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 10 квітня 2023 року у складі судді Кононенко Т.О.,

У С Т А Н О В И В :

У січні 2023 року ФОП ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, про стягнення з відповідача, ОСОБА_2 , 36120 грн заборгованість по орендній платі, 86 505,30 грн вартість не повернутого з тимчасового користування обладнання, 62000 грн сума неустойки, що всього складає 184 625,30 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 06.09.2021 року між ФОП ОСОБА_1 (Орендодавець) та ОСОБА_2 (Орендар) укладено договір оренди № А00125187, за яким Орендодавець зобов`язався передати, а Орендар прийняти в тимчасове оплатне користування будівельне та інше обладнання (надалі по тексту - Обладнання), а Орендар зобов`язався виплачувати Орендодавцю орендну плату і, після закінчення терміну оренди, повернути йому зазначене обладнання ( надалі Договір оренди). В рамках дії Договору оренди, згідно Орендодавець передав Орендарю в оренду обладнання, а саме: «риштування рамні у складі 1 шт. вартістю 86505,30 грн, вартістю оренди обладнання 120 грн/доба Акту передачі обладнання в оренду на строк з 21.02.2022 по 23.03.2022, що підтверджується даними акту передачі обладнання в тимчасове користування від 21.02.2022 (додаток до Договору оренди).

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 10 квітня 2023 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 заборгованість по орендній платі в розмірі 33 320 (тридцять три тисячі триста двадцять гривень 00 копійок) грн, вартість неповернутого обладнання у розмірі 86505,30 (вісімдесят шість тисяч п`ятсот п`ять гривень 30 копійок) грн та судовий збір у розмірі 1198,25 (одна тисяча сто дев`яносто вісім гривень 25 копійок) грн. В іншій частині позову відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що матеріали справи не містять даних про те, що до закінчення дії договору оренди жодна із сторін не заявила про свій намір не продовжувати його, не вчинила передбачені договором оренди дії щодо його припинення. Враховуючи, що в порушення вимог п. 4.4. Договору оренди, до моменту закінчення обумовленого сторонами терміну оренди, ОСОБА_2 не здійснив оплату наступного погодженого сторонами періоду оренди, не повернув обладнання протягом двох днів з моменту закінчення договору оренди, а ФОП ОСОБА_1 , не сповістила ОСОБА_2 про свої наміри щодо припинення договору оренди, не забрала обладнання самостійно, тобто сторони не вчинили дій щодо його припинення - Договір оренди вважається автоматично неодноразово продовженим на попередній строк на тих самих умовах до 18 грудня 2022 року. Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 щодо стягнення заборгованості по орендній платі за період з 21.02.2022 року по 18.12.2022 року (120,00 грн х 301 доба = 36120 - 2800 грн (гарантійний платіж), що становить 33320 грн підлягають задоволенню. Оскільки орендоване обладнання, не було повернуто позивачу ФОП ОСОБА_1 , суд стягнув з відповідача на її користь вартість неповернутого обладнання у розмірі 86505,30 грн.

У задоволені позовних вимог про стягнення неустойки (пені) відмовлено, тому що відповідно до вимог закону одночасне стягнення орендної плати та неустойки у вигляді подвійної орендної плати, нарахованої за прострочення повернення орендованого майна, за той самий період користування наймачем орендованим майном (за період з дня припинення дії договору оренди до дня повернення орендованого майна за актом) є неможливим, оскільки вважатиметься притягненням відповідача до подвійної відповідальності за одне й те саме правопорушення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати як незаконне. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, і ухвалити нове, яким позовні вимоги залишити без задоволення.

Скарга містить посилання на те, що судом зроблено помилковий висновок про існування між сторонами у справі зобов`язальних правовідносини із договору оренди, що регулюються главою 58 ЦК України, а також загальними нормами Цивільного Кодексу щодо зобов`язань. Договірні правовідносини гуртуються на обізнаності кожної із сторін про умови укладеного договору. Додана до позовної заяви копія Договору оренди не містить підпис відповідача, авідтак Договір не був укладений. Відповідно, ані позивач ані суд не мають права посилатися на його умови. Фактично, позивачем до позовної заяви надано нікчемний договір, тобто такий, що ніколи не укладався. Велика Палата Верховного Суду в Постанові від 04.04.2019 у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18) вказала, що захист права шляхом визнання недійсним нікчемного правочину закон не передбачає, так як нікчемний правочин є недійсним у силу закону. Тому апелянт вважала обраний позивачем спосіб захисту своїх прав не належним. Вважпє, що позивач повинен був звернутися до суду з позовом про витребування майна.

Висновок суду про те, що ОСОБА_2 є орендарем обладнання, який у встановлений договором оренди строк орендне обладнання не повернув орендодавцю, а також не сплатив орендну плату за користування майном не відповідає встановленим у справі обставинам у справі.

Позивачем не доведено належним чином виконання ним умов Договору оренди в частині письмового повідомлення орендаря про те, що у разі неповернення обладнання протягом 7 днів з моменту отримання листа, він відмовляється від прийняття орендованого обладнання, а ОСОБА_2 зобов`язаний сплатити його вартість у розмірі 86 505,30 грн.

По-перше, позивач сам вказує, що «Лист-вимогу від 22.12.2022 року не було отримано відповідачем». По-друге, як вже було вказано вище відповідач жодних зобов`язань за Договором на себе не брав, а відтак їх не може виникнути щодо сплати вартості обладнання.

Позивачем було надано копію акту передачі обладнання у тимчасове користування від 21.02.2022 року, адреса місцезнаходження обладнання - смт. Старий Салтів Чугуївського району Харківської області. Через повномасштабне вторгнення РФ, на території України Указом Президента № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» введено воєнний стан. Території Чугуївського району та безпосередньо Старосалтівська селищна територіальна громада були окуповані російськими військами. Тобто відповідачем орендоване майно з загальновідомих підстав не використовувалося. Відповідач не відмовляється від повернення устаткування при першій можливості в`їзду на заміновану територію.

Законодавцем у частині 1 статті 614 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Для застосування наслідків, передбачених частиною 2 статті 785 ЦК України, необхідна наявність вини (умислу або необережності) в особи, яка порушила зобов`язання, відповідно до вимог статті 614 ЦК України. Тобто судам необхідно встановити обставини, за яких орендар мав можливість передати майно, що було предметом оренди, але умисно цього обов`язку не виконав.

Такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові 02.09.2014 у справі №3-85гс14, а також Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постанові 11.04.2018 у справі №914/4238/15, постанові 24.04.2018 у справі №910/14032/17 та у постанові 09.09.2019 у справі №910/16362/18 (пункт 51), від якого колегія су плі в об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду не вбачає за необхідне відступати при розгляді справи №910/20370/17.

Як вказує сам позивач, відповідно до п.4.4. Договору у випадку неповернення обладнання у зв`язку із закінченням терміну оренди в дводенний строк, Орендодавець мав право самостійно забрати обладнання за місцем його розташування.

Таким чином, судом покладено на відповідача надмірну відповідальність за бездоговірне невикористання майна у зв`язку із війною, окупацією та бойовими діями безпосередньо на території Старосалтівської селищної територіальної громади.

07 червня 2023 року до суду апеляційної інстанції подано додаткове пояснення від представника відповідача в доказами повернення обладнання, а саме акт повернення обладнання з тимчасового користування до акту передачі обладнання №4 від 21.02.2022 року, на підтвердження добросовісності дій та намірів відповідача у виконанні своїх обов`язків, тимчасове невиконання яких не залежало від волі, вини або дій відповідача.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив .

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи..

За правилами до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши головуючого суддю, дослідивши наявні у справі докази, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.п. 3,4 частини 1, частинами 2, 4 ст. 376 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Судом встановлено 06.09.2021 року між ФОП ОСОБА_1 (Орендодавець) та ОСОБА_2 (Орендар) укладено Договір оренди № А00125187, за яким Орендодавець зобов`язався передати, а Орендар прийняти в тимчасове оплатне користування будівельне та інше обладнання (надалі по тексту - Обладнання), а Орендар зобов`язався виплачувати Орендодавцю орендну плату і, після закінчення терміну оренди, повернути йому зазначене обладнання. В рамках дії даного Договору, згідно Акту передачі обладнання в оренду на строк з 21.02.2022 р. по 23.03.2022 р. Орендодавець передав Орендарю в оренду обладнання, а саме: «риштування рамні у складі 1 шт. вартістю 86505,30 грн., вартістю оренди обладнання 120 грн./доба, що підтверджується Актом передачі обладнання в тимчасове користування від 21.02.2022 р. (Додаток до Договору).

Відповідно до п. 1.2 Договору оренди, найменування Обладнання, що передається в оренду його комплектація, заставна вартість, ціна оренди, мінімальний строк оренди вказуються в відповідних Додатках до цього Договору, який є невід`ємною частиною Договору.

За п. 2.1 Договору оренди, орендна плата за користування Обладнанням розраховується на підставі розцінок Орендодавця з розрахунку за одну добу й вказується у відповідному Додатку до цього Договору, який є його невід`ємною частиною. Орендна плата розраховується Орендодавцем і підлягає оплаті Орендарем з дати зазначеної Сторонами в акті прийому-передачі обладнання в оренду. Орендна плата нараховується до дати підписання Сторонами акту повернення обладнання з тимчасового користування.

Відповідно до п. 2.2 Договору оренди, вартість оренди, зазначена у відповідному Додатку, дійсна й не підлягає зміні Орендодавцем за умови 100% передоплати Орендарем вартості оренди за весь період, зазначений Сторонами в Акті передачі обладнання в тимчасове користування.

В силу п.3.3.1 Договору оренди, гарантійний платіж означає платіж по забезпеченню виконання Орендарем зобов`язань за цим Договором та сплачується Орендодавцеві не пізніше дати передачі обладнання в оренду. Гарантійний платіж Орендодавець самостійно використовує у випадку несплати орендної плати, та/або компенсує за рахунок Гарантійного платежу будь-які збитки, заподіяні з вини Орендаря, та/або зараховує у якості штрафної санкції.

Згідно з п. 3.4 Договору оренди, у випадку продовження терміну оренди або часу фактичного користування обладнанням, Орендар зобов`язаний провести 100% передоплату за користування обладнанням понад раніше обумовленого сторонами терміну за користування обладнанням за наступний період оренди. Оплата нараховується з наступного дня, що слідує за датою закінчення попереднього терміну оренди. Оплата за продовження терміну оренди проводиться в день, що відповідає даті закінчення попереднього терміну оренди.

Відповідно до п. 4.1 Договору оренди, початок перебігу строку оренди кожної одиниці Обладнання, зазначеного у відповідному Додатку до цього Договору, за який нараховується орендна плата, вираховується з дати передачі Обладнання за Актом передачі обладнання в тимчасове користування.

Відповідно до п. 4.3 Договору оренди, термін оренди обладнання розраховується як різниця між датою приймання Обладнання з оренди й датою передачі в оренду, за умови 100% повернення обладнання в технічно справному незабрудненому стані.

Відповідно до п. 4.4 Договору оренди, при намірі Орендаря продовжити термін оренди останній зобов`язаний провести 100% передоплату за користування обладнанням понад раніше обумовленого сторонами терміну оренди за заступний погоджений Сторонами термін оренди. Якщо до моменту закінчення обумовленого Сторонами терміну оренди Орендар не здійснив оплату наступного погодженого Сторонами періоду оренди, обладнання повинне бути повернуте Орендарем протягом двох днів з моменту закінчення терміну оренди. У випадку не повернення обладнання у зв`язку із закінченням терміну оренди в дводенний строк, Орендодавець має право: самостійно забрати обладнання за адресою його розташування. При цьому Орендар зобов`язаний відшкодувати вартість проїзду транспорту в обидві сторони, розбирання ( демонтаж) обладнання та інші витрати, пов`язані із поверненням обладнання на підставі встановленого рахунку; відмовитися від прийняття обладнання, про що зобов`язаний сповістити Орендаря (в тому числі в телефонному режимі або за допомогою електронної пошти). Орендар у такому випадку зобов`язаний відшкодувати Орендодавцеві збитки (вартість обладнання) протягом 7 днів з моменту закінчення терміну оренди та/або отримання повідомлення про відмову від прийняття обладнання звернутись до компетентних органів на предмет оголошення Орендаря у розшук та притягнення його до кримінальної відповідальності.

Відповідно до п. 7.1 Договору оренди, за невиконання або неналежне виконання умов даного договору сторони несуть відповідальність відповідно до чинного законодавства України.

За п. 7.2 Договору оренди, за прострочення повернення майна по закінченню терміну оренди зазначеного в Акті передачі обладнання в тимчасове користування Додатку до Договору Орендар сплачує неустойку (пеню) в розмірі подвійної орендної плати за користування обладнанням після закінчення терміну оренди за кожен день прострочення без обмеження терміну нарахування такої неустойки.

Згідно з п. 7.6.1 Договору оренди, у передбачених п. 7.6 Договору випадках нарахування неустойки припиняється з дня наступного за днем оплати Орендарем виставленого Орендодавцем рахунку та підписання Сторонами Акту повернення обладнання.

Відповідно до додатку до договору оренди № А00125187 від 06.09.2021, згідно Акту передачі обладнання в оренду на строк з 21.02.2022 р. по 23.03.2022 р. ФОП ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 в оренду обладнання, в наступній комплектації: «риштування рамні у складі 1 шт. вартістю 86505,30 грн, вартістю оренди обладнання 120 грн/доба, що підтверджується Актом передачі обладнання в тимчасове користування від 21.02.2022 р.

Згідно копії прибутково касового ордеру №1 514 від 23.02.2022 року від ОСОБА_2 прийнято 2 800,00 грн. за договором оренди № А00125187 від 06.09.2021 року.

Обладнання з тимчасового користування за договором оренди № А00125187 від 06.09.2021року, відповідно до додатку до договору оренди № А00125187 від 06.09.2021, згідно Акту передачі обладнання у тимчасове користування не було повернуто.

Позивачем направлено відповідачу лист-вимогу від 18.12.2022 року, щодо сплати заборгованості з орендної плати за користування обладнанням в сумі 98 120 грн, повернення обладнання, яке було передано у тимчасове користування або сплати вартості неповерненого обладнання у розмірі 86 505,30 грн.

Доказів отриманні листа відповідачем, суду не надано.

Згідно з наданим позивачем розрахунком, заборгованість ОСОБА_2 перед позивачем за Договором оренди становить 184625,30 грн, з яких: 86505,30 грн вартість неповернутого обладнання згідно Акту передачі обладнання; 36120,00 грн сума заборгованості по орендній платі за період з 21.02.2022 року по 18.12.2022 року (301 доба), 62000 грн сума неустойки (пені в розмірі подвійної орендної плати за користування обладнання після закінчення терміну оренди за період з 24.03.2022 року по 18.12.2022 року (270 діб), з урахуванням гарантійного платежу сплаченого у сумі 2800грн.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність договірних відносин з договору найму майна, що регулюються вимогами Глави 58 ЦК України, проте вважає помилковим висновок суду про те, що сторонами узгоджені умови договору в наданій позивачем редакції.

Оскільки судом правильно встановлено, що договір оренди не було укладено в письмовій формі, він вважається укладеним на звичайних умовах, що встановлені вимогами ст. 759 ЦК України та відповідно до ст. 785 ЦК України в разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі та оплатити користування цим майном.

Тому судова колегія вважає помилковим висновок суду про обов`язковість умов Договору оренди викладених у пункті 4.4 цього договору та вважає, що у відповідача не виникло обов`язку сплатити позивачу грошові кошти у розмірі 86505,30 грн внаслідок неповернення орендованого майна у 7 денний строк з моменту закінчення терміну оренди та/або отримання повідомлення про відмову від прийняття обладнання.

Крім цього. згідно даних копії акту передачі обладнання у тимчасове користування від 21.02.2022 року, адреса місцезнаходження обладнання - смт. Старий Салтів Чугуївського району Харківської області орендоване майно було отримано відповідачем 21.02.2022 (а.с. 12).

Указом Президента № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» введено воєнний стан.

Відповідно до листа Торгово-промислова палата України від 28.02.2022 (далі - ТПП України) на підставі ст.ст. 14, 14? Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» від 02.12.1997 № 671/97-ВР, Статуту ТПП України, цим засвідчено форсмажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

В своїх відзивах та поясненнях ОСОБА_2 посилався на те, що він не міг користуватись отриманим в оренду обладнанням та повернути його орендодавцю з причин які від нього не залежали, а саме у зв`язку із тим що на території Старосалтівської селищна територіальна громада у період з 24 лютого 2023 року по травень 2023 року велись активні бойові дії. Після припинення яких він зміг потрапити до місцезнаходження орендованого обладнання з метою його повернення позивачу.

Відповідно до Акту повернення обладнання від 13 травня 2023 року ФОП ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_2 надане останньому в оренду обладнання та зазначено, що сторони претензій один одному не мають.

Судова колегія звертає увагу, на те, що посилаючись на форс-мажор як на підставу для звільнення від відповідальності, зацікавленій стороні обов`язково потрібно довести, як саме проявився форс-мажор у конкретному зобов`язанні. Одного лише абстрактного посилання на наявність форс-мажору буде однозначно недостатньо.

Зокрема, з цього приводу в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду (КГС ВС) від 25.01.2022 у справі № 904/3886/21 зазначено: «… Форс-мажорні обставини не мають преюдиціального (заздалегідь встановленого) характеру. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести. Сторона, яка посилається на конкретні обставини, повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність. Те, що форс-мажорні обставини необхідно довести, не виключає того, що наявність форс-мажорних обставин може бути засвідчено відповідним компетентним органом …».

З огляду на викладене абстрактний та загальний лист ТПП від 28.02.2022 не відповідає вимогам конкретизації впливу відповідної форс-мажорної обставини на конкретне зобов`язання (а доведення причинно-наслідкового зв`язку в такому випадку є обов`язковим).

З цього приводу також зазначено, що, наявність форс-мажорних обставин може підтверджуватися будь-якими доказами, яких, на думку суду, буде достатньо для встановлення відповідної обставини. Наявність форс-мажору це, в тому числі, питання факту, і законодавство не містить жодних обмежень щодо того, якими саме доказами можна підтвердити наявність цього факту.

Такої ж позиції дотримується і КГС ВС, у п. 44 постанови якого від 21.07.2021 у справі № 912/3323/20 зазначено: «… Суди попередніх інстанцій вважали, що єдиним доказом існування форс-мажорних обставин є довідка Торгово-промислової палати, втім, ця позиція є помилковою. Існування обставин форс-мажору щодо порушення/невиконання зобов`язань, які виникли внаслідок укладення договору оренди між резидентами України, може доводитися будь-якими доказами …».

Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 22 грудня 2022 року № 309 (із змінами відповідно Наказу 164 від 31 травня 2023 року) затверджено перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією серед яких між іншим і Старосалтівська селищна територіальна громада.

З огляду на зазначене судова колегія вважає доведеним факт наявності форс-мажорної обставини викликаної повномасштабним вторгненням Російської Федерації на територію України, що позбавило ОСОБА_2 можливості користуватися орендованим майном за адресою: смт. Старий Салтів Чугуївського району Харківської області , що є підставою для звільнення відповідача від виконання грошового зобов`язання з урахуванням вимог ч. 6 ст. 762 ЦК України.

Звільнення від виконання грошового зобов`язання може встановлюватися спеціальними нормами законодавства, зокрема ч. 4 та 6 ст. 762 ЦК України щодо звільнення від орендної плати у випадку, коли можливість користування майном істотно зменшилася або майно не могло бути використане наймачем через обставини, за які він не відповідає.

За правилами ч. ч. 4 та 6 ст. 762 ЦК України наймач має право вимагати зменшення плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, можливість користування майном істотно зменшилася. Наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Враховуючи викладене, судова колегія вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ФОП ОСОБА_1 відмовити.

Судові витрати підлягають розподілу в порядку ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376, 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 10 квітня 2023 року скасувати, ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги Фізичної-особи підприємця ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Стягнути з Фізичної-особи підприємця ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 1800 (одна тисяча вісімсот) 00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 31 серпня 2023 року.

Головуючий О.Ю.Тичкова

Судді Ю.М. Мальований

Н.П. Пилипчук