Справа № 489/1993/23
Номер провадження 2/489/1207/23
РІШЕННЯ

Іменем України

07 вересня 2023 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

за участі секретаря судового засідання Ковальової С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 10 Ленінського районного суду м. Миколаєва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (далі - позивач) до ОСОБА_2 (далі відповідач), третя особа - Акціонерне товариство "Сенс банк" про визнання об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та поділ спільного майна подружжя

встановив

В травні 2023 року представник позивача звернувся до суду з позовом про визнання об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 09.01.1993 по теперішній час. Під час перебування у шлюбі подружжям було викуплено з комунальної власності міста нежитлове приміщення пивного бару на першому поверсі в Літ. «А-5», приміщення з №68-1 по №68-14, загальною площею 84,3 кв.м., що складає 54/1000 частки будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за договором купівлі-продажу від 10.03.2005, посвідченим приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Шиліною Г.М. та зареєстрованим за №250. Право власності на придбане майно було оформлене на відповідача, оскільки на той час для подружжя це не мало принципового значення та вони планували жити однією сім`єю. Згідно з рішенням виконкому Миколаївської міської ради №977 від 27.05.2005 нежитловим приміщенням по АДРЕСА_1 , які належали ОСОБА_2 , надана нова адреса: АДРЕСА_2 . На підставі рішення виконкому Миколаївської міської ради №1739 від 23.09.2005 ОСОБА_2 видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 27.09.2005 на нежитлові приміщення пивного бару за адресою: АДРЕСА_2 , та зареєстровано право власності на цей об`єкт нерухомості. В подальшому ОСОБА_2 за згодою позивача відчужив частку вказаних нежитлових приміщень на користь ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу від 25.10.2005, посвідченим приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Шиліною Г.М. та зареєстрованим за №1008. Тобто, на даний час відповідач є власником частки нежитлових приміщень пивного бару за адресою: АДРЕСА_2 .

Представник позивача зазначає, що з 2006 року по день подачі позову спірні нежитлові приміщення перебували в іпотеці, згідно з Договором іпотеки №2335 від 19.05.2006, укладеного між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та АКБ «Укрсоцбанк». Протягом останніх кількох років шлюбні стосунки між сторонами припинені, вони проживають окремо. У квітні 2023 року позивач звернувся до відповідача з вимогою щодо поділу набутого у шлюбі нежитлового приміщення пивного бару, але відповідач не визнає прав позивача на це нерухоме майно та заявляє, що він є одноосібним власником і добровільно поділити це майно відмовляється. Тому, представник позивача просить визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 частку нежитлових приміщень пивного бару за адресою: АДРЕСА_2 , а також просить визнати за ОСОБА_1 в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на частку нежитлових приміщень пивного бару, загальною площею 84,3 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 09.05.2023 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 07.07.2023 було здійснено перехід до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи та залучено до участі у справі в якості третьої особи АТ "Сенс банк".

Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки до суду не повідомив. Представник подав заяву, якою вимоги підтримав, просив розглянути справу без його участі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, подав заяву. якою позовні вимоги визнав та визнав витрати на правову допомогу в сумі 5000 грн.

Третя особа свого представника в судове засідання не направила, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчить зворотнє повідомлення.

Дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини та відповідні правовідносини.

З копії свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 вбачається, що 09 січня 1993 року в м. Миколаєві (в Палаці урочистих подій) зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , про що зроблено актовий запис за №16.

Згідно з копією договору купівлі-продажу комунального майна від 10.03.2005, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Щиліною Г.М., зареєстрованого в реєстрі за №250, Миколаївська міська рада в особі уповноваженого нею органу Фонду комунальної власності міської ради в особі начальника Фонду комунальної власності Слуцького Василя Миколайовича (продавець) передала у власність приватному підприємцю ОСОБА_2 (покупцю) нежитлове приміщення пивного бару на першому поверсі в Літ. «А-5», приміщення з №68-1 по №68-14, загальною площею 84,3 кв.м., що складає 54/1000 частки будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а останній прийняв зазначене майно і сплатив за нього ціну.

З копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_2 від 27.09.2005, виданого виконавчим комітетом Миколаївської міської ради, вбачається, що нежитлові приміщення пивного бару загальною площею 84,3 кв.м. на першому поверсі житлового будинку літ. А-5 за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі рішення виконкому Миколаївської міської ради №1739 від 23.09.2005 належали ОСОБА_2 (1/1 частка).

Право власності ОСОБА_2 на нежитлові приміщення пивного бару за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровано 27.09.2005 в комунальному підприємстві «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» (номер витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно 8460033 від 27.09.2005, реєстраційний номер 12194680, номер запису 2347 в книзі 20).

Згідно з копією договору купівлі-продажу від 25.10.2005, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Щиліною Г.М., зареєстрованого в реєстрі за №1008, ОСОБА_2 (продавець) зобов`язався передати у власність ОСОБА_3 (покупцю) частку нежитлових приміщень пивного бару на першому поверсі житлового будинку літ. А-5, розташованого в АДРЕСА_2 (загальна площа нежитлових приміщень пивного бару в цілому 84,3 кв.м.), а остання зобов`язалася прийняти майно і сплатити за нього обговорену грошову суму (30000,00 грн.).

Відповідно до відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно від 12.04.2023 ОСОБА_2 на праві приватної спільної часткової власності належить частка нежитлових приміщень загальною площею 84,3 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 .

З відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 12.04.2023 вбачається, що на нежитлові приміщення пивного бару за адресою: АДРЕСА_2 , накладено обтяження у вигляді заборони на нерухоме майно (реєстраційний номер обтяження 3226421, зареєстровано 19.05.2006 за №3226421, реєстратор приватний нотаріус Нікітін Р.В.) на підставі договору іпотеки №2335 від 19.05.2006, власниками зазначено ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , іпотекодержателем АКБ «Укрсоцбанк», заборона №103.

Відповідно до відповіді з комунального підприємства «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 18.04.2023 станом на 28.12.2012 частина нежитлових приміщень пивного бару за адресою: АДРЕСА_2 , належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності серії НОМЕР_2 від 27.09.2005, виданого виконавчим комітетом Миколаївської міської ради.

Згідно з копією архівного витягу виданого архівним відділом Миколаївської міської ради №С-41/23.03-02 від 25.04.2023 рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради №1739 від 23.09.2005 вирішено оформити право власності на нежитлові приміщення загальною площею 84,3 кв.м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , за громадянином ОСОБА_2 .

З копії звіту з незалежної оцінки майна (замовник ОСОБА_1 , виконавець ТОВ «АНТАН-ЮГ») вбачається, що оціночна (ринкова) вартість майна у вигляді нежитлових приміщень пивного бару на 1 поверсі 5-ти поверхової житлової будівлі загальною площею 84,3 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 , на дату оцінки (27.04.2023) складає 1745731 грн.

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 СК України).

Відповідно до ч.1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

В ч. 1 ст. 70 СК України зазначено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно з ч.1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 № 11«Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Суд враховує правові позиції Верховного Суду з аналогічних спорів (справа №644/9569/18 від 03.11.2021, справа №755/21188/15-ц від 01.04.2020, справа №467/478/17 від 26.02.2020), в яких Верховний Суд роз`яснив, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання, спеціального майнового права) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна навіть у випадку, якщо до відома набувача не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності (право господарського відання, спеціальне майнове право) на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права та несе всі його обов`язки за іпотечним договором в обсязі та на умовах, що існували до набуття такою особою права власності на предмет іпотеки.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 522/17048/15-ц від 08.07.2019 зазначено, що положення чинного законодавства, що регулюють правовідносини щодо іпотечних зобов`язань, вказують на те, що іпотекодавець не має права розпоряджатися майном без згоди іпотекодержателя до закінчення терміну дії іпотеки. Разом з цим, положеннями Закону України «Про іпотеку» не заборонено володіти та користуватися переданим в іпотеку майном. У свою чергу поділ спільного майна між подружжям, в тому числі іпотечного майна, не вважається розпорядженням ним, так як в момент його передачі в іпотеку воно вже належало подружжю на праві спільної сумісної власності в силу закону. Із урахуванням наведеного, Верховний Суд дійшов висновку, що перебування спірної квартири в іпотеці не перешкоджає поділу спільного майна подружжя, оскільки гарантії АТ «Дельта Банк» як іпотекодержателя щодо спірного майна визначені частиною другою статті 23 Закону України «Про іпотеку», відповідно до якої особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором, у тому ж обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Доводи касаційної скарги про те, що оскаржуваними рішеннями порушено права АТ «Дельта Банк» є безпідставними, оскільки після визнання за особою права власності на 1/2 частини спірної квартири іпотека не припинилася, позивач набула статусу іпотекодавця і несе всі його обов`язки за іпотечним договором, у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття нею права власності на предмет іпотеки.

Таким чином, нерухоме майно частка (яка залишилися після укладення договору купівлі-продажу між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 25.10.2005, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Щиліною Г.М., зареєстрованого в реєстрі за №1008) нежитлових приміщень пивного бару, загальною площею 84,3 кв. м., за адресою: АДРЕСА_2 , придбане під час перебування у зареєстрованому шлюбі між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , тому є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Відповідачем будь-яких доказів на підтвердження того, що частка нежитлових приміщень пивного бару, загальною площею 84,3 кв. м., за адресою: АДРЕСА_2 , є особистою приватною власністю ОСОБА_2 до суду не надано.

Перебування частки нежитлових приміщень пивного бару, загальною площею 84,3 кв. м., за адресою: АДРЕСА_2 , в іпотеці не перешкоджає поділу спільного майна подружжя, оскільки гарантії АКБ «Укрсоцбанк» як іпотекодержателя щодо спірного майна визначені ч.2 ст. 23 Закону України «Про іпотеку». Тобто, після визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/4 частку нежитлових приміщень пивного бару, загальною площею 84,3 кв. м., за адресою: АДРЕСА_2 , іпотека не припиниться, позивач набуде статусу іпотекодавця і нестиме всі його обов`язки за іпотечним договором, у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття нею права власності на предмет іпотеки.

На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку, що необхідно визнати в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на частку нежитлових приміщень пивного бару, загальною площею 84,3 кв. м., за адресою: АДРЕСА_2 , за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору в розмірі 4364,33 грн.

Згідно з ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

З копії квитанції до прибуткового касового ордера №43/7330 від 27.04.2023 вбачається, що позивачем сплачено 1000,00 грн. за незалежну оцінку нежитлових приміщень пивного бару на 1 поверсі 5-ти поверхової житлової будівлі загальною площею 84,3 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 . Тому, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню компенсація понесених ОСОБА_1 витрат за незалежну оцінку майна.

Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Суд не вирішує питання про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, оскільки позивачем зроблено заяву на підставі ч.8 ст. 141 ЦПК України про те, що докази на підтвердження розміру таких витрат будуть надані протягом 5 днів після ухвалення рішення суду.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 141, 89, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та поділ спільного майна подружжя задовольнити.

Визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 частку (одну другу частку) нежитлових приміщень пивного бару, загальною площею 84,3 кв. м., за адресою: АДРЕСА_2 .

Визнати в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на частку (одну четверту частку) нежитлових приміщень пивного бару, загальною площею 84,3 кв. м., за адресою: АДРЕСА_2 , за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у сумі 4364 грн. 33 коп. (чотири тисячі триста шістдесят чотири гривні тридцять три копійки) та витрати за незалежну оцінку майна в розмірі 1000 грн. 00 коп. (одна тисяча гривень 00 копійок).

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_4 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі оголошення лише вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи - з моменту складення повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 07.09.2023.

Суддя В. В. Кокорєв