Справа № 346/1664/13-ц
Провадження № 22-ц/4808/983/23
Головуючий у 1 інстанції Калинюк О. П.
Суддя-доповідач Барков В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Баркова В. М.,

суддів Девляшевського В. А.,

Луганської В. М.,

секретар Працун В. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Коломийського міськрайонного суду від 09 червня 2023 року у складі судді Калинюка О. П., постановлену у м. Коломиї Івано-Франківської області, у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність начальника Коломийського відділу державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та зобов`язання зняти арешт з нерухомого майна,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду із скаргою на бездіяльність начальника Коломийського відділу державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та зобов`язання зняти арешт з нерухомого майна.

Скарга мотивована тим, що рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 24 квітня 2013 року стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором в розмірі 608 675,66 грн. та судові витрати (судовий збір) в розмірі 3 441 грн. На виконання цього рішення судом видано відповідні виконавчі листи, які перебували на примусовому виконанні у Коломийському відділі державної виконавчої служби, які у подальшому були повернуті стягувану. Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 21 вересня 2021 року замінено стягувача у виконавчому листі з ПАТ «КБ «Надра» на його правонаступника ОСОБА_4 . Після повернення виконавчих листів стягувачу та поза межами виконавчого провадження боржниками добровільно виконано рішення суду.

22 квітня 2023 року вона та ОСОБА_4 звернулись із заявою до начальника Коломийського відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна, накладеного в рамках виконавчого провадження № 38340852.

Проте, 10 травня 2023 року отримала відповідь від 01 травня 2023 року № 24.12-20/38585 про відмову у знятті арешту, оскільки у Коломийському ВДВС відсутні відомості про оплату витрат в сумі 220 грн. та виконавчого збору в сумі 60 867,57 грн. по виконавчому провадженні, відкритому на підставі виконавчого листа №346/1664/13, виданого Коломийським міськрайонним судом про стягнення з неї заборгованості за кредитним договором. При цьому надаючи відмову на знаття арешту начальник Коломийського відділу державної виконавчої служби не підтвердила належними доказами, що боржником не було сплачено виконавчий збір.

Вважає, що оскільки заборгованість була погашено у повному обсязі, у стягувача відсутні будь-які майнові вимоги до неї, про що ОСОБА_4 особисто зазначав у заяві про знаття арешту, то правових підстав не знімати арешти з її майна у органу ДВС не було. Крім того, існування арешту на майно порушує її конституційне право володіти, користуватись і розпоряджатись власністю.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просила суд визнати протиправною бездіяльність начальника відділу державної виконавчої служби Попик В.П., що полягає у незнятті арешту з належного її майна, та зобов`язати начальника Коломийського відділу державної виконавчої служби у Коломийському районі зняти арешт з усього нерухомого її майна, який накладений в рамках виконавчого провадження №38340852.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 09 червня 2023 року у задоволені скарги відмовлено у зв`язку з безпідставністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким її скаргу задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував висновок, викладений у постанові Верховного Суду у справі №2/0301/806/11 від 13 липня 2022 року, про те, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Поза увагою суду залишена і та обставина, що відмовляючи у знятті арешту з майна, начальник Коломийського відділу державної виконавчої служби належними доказами не підтвердила, що боржником не було сплачено виконавчий збір у розмірі 60 867,57 грн. А тільки зазначила, що у Коломийському ВДВС відсутні відомості про його сплату. При цьому відповідно до листа Коломийського ВДВС № 20.17-19/77345 від 26 листопада 2021 року виконавчі провадження знищені після закінчення трьохрічного терміну зберігання. А тому вважає помилковим висновок суду про те, що вона повинна доводити сплату виконавчого збору та витрат, пов`язаних із вчиненням виконавчих дій.

Також звертає увагу, що суд першої інстанції надав висновки по виконавчому провадженню № 29981527. Однак, до цього виконавчого провадження вона немає жодного відношення. Вона просила захистити її порушенні права та інтереси, які було допущені по виконавчому провадженні № 38340852.

Відзив на апеляційну скаргу не надано. Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

За положеннями статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Сторони в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, про час і місце розгляду справи були повідомлені судовими повістками, начальник Коломийського відділу державної виконавчої служби та ОСОБА_4 подали клопотання про розгляд справи за їх відсутності, тому суд відповідно до положень ст. 372 ЦПК України розглянув справу без їх участі без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно із ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає,що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції скасувати та задовольнити скаргу на бездіяльність начальника Коломийського відділу державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з наступних підстав.

Судом встановлено, що у квітні 2023 року ОСОБА_1 (боржник) та ОСОБА_4 (стягувач) звернулись до начальника Коломийського відділу державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області із заявою про зняття арешту з усього нерухомого майна ОСОБА_1 , який накладений в рамках виконавчого провадження № 38340852 (а.с. 9-10).

Листом начальника Коломийського ВДВС від 01 травня 2023 року №24.12-20/38585 у знятті арешту було відмовлено, оскільки станом на 01 травня 2023 року у ВДВС відсутні відомості про оплату витрат в сумі 220 грн. та виконавчого збору в сумі 60 867,57 грн. по виконавчому провадженню, відкритому на підставі виконавчого листа № 346/1664, виданого Коломийським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1 608 675,66 грн. на користь ПАТ «КБ «Надра». Роз`яснено, що виконавчий збір та витрати виконавчого провадження нараховуються на підставі Закону України «Про виконавче провадження». Також повідомлено, що у разі підтвердження оплати питання зняття арешту з майна буде розглянуто повторно (а.с. 5-6).

Згідно з відповіддю начальника Коломийського відділу державної виконавчої служби № 20.17-19/77345 від 26 листопада 2021 року, наданої на запит адвоката Микитюка Р. В., згідно даних АСВП на виконанні у відділі перебували виконавчі провадження №№ 45787661, 45800568, 38340852, відкриті на підставі виконавчих листів № 346/1664/13ц/15, виданих Коломийським міськрайонним судом про стягнення з боржників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «КБ «Надра» 608 675,66 грн. Виконавчі провадження були завершені в 2014-2015 роках та знищені після закінчення трьохрічного терміну зберігання (а.с. 11).

Постановляючи ухвалу, якою відмовлено в задоволені скарги, суд першої інстанції виходив з того, що заявниця не надала доказів про те, що нею сплачено виконавчий збір та витрати, пов`язані із вчиненням виконавчих дій як у процесі здійснення виконавчого провадження, так і після його закінчення. А тому суд вважав, що заявниця не довела обставин, які б давали підстави суду вбачати в діяннях начальника Коломийського відділу державної виконавчої служби Попик В. П. ознаки протиправності.

Однак з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна оскільки такі зроблені з порушенням норм матеріального права.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч.3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Відповідно до ч 1 та п. 2 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів». (ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно з положеннями частин 2 і 3 ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Як вбачається з листа начальника Коломийського ВДВС від 01 травня 2023 року (а.с. 5-6), виконавче провадження було завершене на підставі пункту 5 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції яка діяла на час винесення постанови).

Судом також встановлено, що вищевказана заборгованість була відступлена ПАТ КБ «Надра» на ім`я ОСОБА_4 на підставі договору № 774/2008 від 14 січня 2019 року (а.с. 8).

Згідно із спільною заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_4 від 22 квітня 2023 року заборгованість за виконавчими листами щодо примусового виконання рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 24 квітня 2013 року погашена відповідачкою ОСОБА_1 у повному обсязі, претензій щодо його виконання ОСОБА_4 не має.

ОСОБА_1 оскаржує бездіяльність виконавчої служби саме за наслідками відмови у задоволенні її заяви про зняття арешту.

Виходячи зі змісту статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» за заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Аналогічні положення містяться і у чинній редакції Закону.

Відповідно до положень частини четвертої статті 59 Закону України Про виконавче провадження (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону.

Частиною другою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.

Водночас, у випадку повного виконання виконавчого документа та сплати витрат, пов`язаних з його примусовим виконанням, підстави для збереження чинності арешту майна боржника відсутні.

Встановлено, що після повернення стягувачу виконавчого документа про стягнення з ОСОБА_1 кредитної заборгованості, боржниця повідомила виконавчу службу про повне виконання зобов`язань за кредитним договором та просила зняти арешт із належного їй майна. При цьому виконавчою службою не оспорювався факт погашення боржницею заборгованості за виконавчим документом після повернення виконавчого документа стягувачу.

Державним виконавцем не надано суду жодних доказів, які б спростували доводи скаржниці про відсутність заборгованості за виконавчими провадженнями, що перебували на виконанні, як в частині кредитної заборгованості так і в частині можливих виконавчих зборів. Натомість державний виконавець підтвердив, що виконавчі провадження знищені, а також, що строки пред`явлення до виконання вказаних виконавчих листів, які визначені законом, сплинули.

Законом України «Про виконавче провадження» не врегульовано правовідносини щодо припинення заходів примусового виконання виконавчого документа у зв`язку з його добровільним виконанням після повернення виконавчого документа стягувачу з підстав передбачених ст. 47 цього Закону.

Подаючи заяву про зняття арешту з майна, ОСОБА_1 вказала, що вона погасила борг перед стягувачем у добровільному порядку за погодженням зі стягувачем. Відмовляючи у знятті арешту, державний виконавець не оспорював факт відсутності вказаної заборгованості.

За таких обставин апеляційний суд вважає доцільним зняти арешт, накладений на майно боржника для забезпечення виконання вже виконаного судового рішення, оскільки у подальшому застосуванні арешту відсутня необхідність.

При цьому суд враховує те, що наявність протягом тривалого часу (майже 10 років) не скасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, а також за відсутності будь-яких відомостей стосовно рішення про стягнення виконавчого збору, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

На підставі зазначеного колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги про те, що не зняття арешту з майна боржника у виконавчому провадженні саме за обставинами цієї справи є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби, і порушене право ОСОБА_1 підлягає захисту шляхом зобов`язання заступника начальника Коломийського відділу державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Попик В. П. зняти арешт з майна боржника.

За змістом ч. 2, 3 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги, - суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Оскільки судом першої інстанції не правильно було встановлені фактичні обставини справи, не правильно застосовані норми матеріального права, що в свою чергу є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення з ухваленням нового про задоволення скарги в даній справі та зобов`язання державного виконавця винести постанову про зняття арешту з майна накладеного в рамках виконавчого провадження № 38340852.

Керуючись статтями 367, 368, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Коломийського міськрайонного суду від 09 червня 2023 року скасувати.

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність начальника Коломийського відділу державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та зобов`язання зняти арешт з нерухомого майна задовольнити.

Визнати бездіяльність начальника Коломийського відділу державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Попик В. П., що полягає у не знятті арешту з належного ОСОБА_1 майна, накладеного у виконавчому провадженні № 38340852 протиправною.

Зобов`язати начальника Коломийського відділу державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Попик В. П. зняти арешт із усього майна ОСОБА_1 , яке накладене в рамках виконавчого провадження № 38340852, а саме обтяження:

- номер запису про обтяження:1217760, дата та час державної реєстрації: від 07.06.2013 року 11:48:37, вид обтяження: арешт нерухомого майна; підстава для державної реєстрації: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 38340852, виданий 06.06.2013 року, видавник: старший державний виконавець Домашевський М. В. ВДВС Коломийського МРУЮ; обтяжувач: Відділ державної виконавчої служби Коломийського міськрайонного управління юстиції, особа, майно/права якої обтяжуються: ОСОБА_1 , опис предмета обтяження: все нерухоме майно;

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 11 вересня 2023 року.

Судді В. М. Барков

В. А. Девляшевський

В. М. Луганська