Справа № 274/3110/17
Провадження № 2/0274/153/23
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"05" вересня 2023 р. м. Бердичів

БЕРДИЧІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ

в складі: головуючої - судді Хуторної І.Ю.,

з участю секретаря Дерманської О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, процентів за користування позикою, інфляційних втрат, відшкодування моральної шкоди та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним,

в с т а н о в и в :

15.08.2017 ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , у якому просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 :

- заборгованість за договором позики від 06 жовтня 2016 року у розмірі 300 000, 00 грн,

- проценти за користування позикою в розмірі - 53 654, 79 гривень,

- індекс інфляції за час прострочення боргу - 23 100,00 гривень,

- у відшкодування моральної шкоди - 10 000, 00 гривень.

29.05.2019 ОСОБА_2 звернувся із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , у якому просить визнати недійним договір позики від 06 жовтня 2016 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Обґрунтування первісного позову

На обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що 06 жовтня 2016 року між ним та ОСОБА_2 укладено письмовий договір позики, предметом якого було передання у власність боржнику грошових коштів в розмірі 300 000 грн, що еквівалентно 11 587 доларів США за офіційним курсом НБУ на день укладення вказаного договору. 06 жовтня 2016 року ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 300 000, 00 гривень. Строк повернення позики встановлено договором до 10 листопада 2016 року.

09.08.2017 ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 з усною вимогою про повернення коштів, однак в зазначений термін і до теперішнього часу відповідач свого зобов`язанням не виконав.

За порушення строків повернення позики відповідач зобов`язався за договором позики сплатити 24 % річних, від простроченої суми. За період з 10.11.2016 до 10.08.2017 борг за процентами становить 53 654, 79 грн.

Крім того, з 10.11.2016 до 10.08.2017 інфляційні втрати на суму боргу складають 23 100,00 гривень.

Також неправомірними діями ОСОБА_2 . ОСОБА_1 було спричинено моральну шкоду, оскільки він отримав моральні, фізичні та психічні страждання, яку він оцінює в 10000 грн.

Зустрічна позовна заява ОСОБА_2 обґрунтована тим, що впродовж 2016 року ОСОБА_2 перебував у фактичних трудових правовідносинах, без належного оформлення з Приватним підприємством «Торговий дім «Елінг», засновником і керівником якого являється ОСОБА_1 .

ОСОБА_3 виконував трудову функцію оператора-логіста. Основним видом діяльності підприємства, на той момент, являлась дистрибуція морозива торгової марки «Лімо» та заморожених напівфабрикатів.

Восени 2016 року з`ясувалося, що торгові агенти постачали продукцію приватного підприємства «Торговий дім «Елінг» до торгових мереж за схемою, яка дозволяла їм за рахунок власної знижки недодавати в касу підприємства виручку від продажу в повному обсязі, внаслідок чого відповідно до озвученої директором і засновником підприємства ОСОБА_1 інформації, підприємство недоотримало біля 1,5 млн. грн виручки. Весь обсяг «недостачі» коштів був розподілений між всіма торговим агентами та оператором-логістом ОСОБА_2 , оскільки хтось з працівників сказав під час проведення внутрішнього службового розслідування, що ОСОБА_2 за певний процент виписував документи на товар із відповідною знижкою. Таким чином, на думку директора ПП «Торговий дім «Елінг» ОСОБА_1 - ОСОБА_2 привласнив собі 300 000 грн, які були не внесені торговими агентами в якості виручки в касу підприємства.

У жовтні 2016 року, під час цих подій, ОСОБА_2 повідомив ОСОБА_1 , як директора ПП «Торговий дім «Елінг», що має наміри звільнитися з роботи. Після такого повідомлення, ОСОБА_1 та його заступники ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зачинили ОСОБА_2 в кабінеті директора та за допомогою психічного насильства, яке виражалося у погрозах фізичного насильства, обіцянок порушення відносно нього кримінального провадження і надовго «засадити», обіцянках оприлюднити факти крадіжки, яке тривало понад 3 години, під суттєвим психічним тиском змусили ОСОБА_2 написати розписку в одержанні грошових коштів в сумі 300000,00 (триста тисяч) гривень особисто у ОСОБА_1 та підписати готовий договір позики. Після того як у них в руках були підписані ОСОБА_2 документи, його завірили, що з ситуацією з привласненням грошей торговими агентами керівництво ПП «Торговий дім «Елінг» розбереться, і якщо буде встановлено непричетність ОСОБА_2 до цієї схеми - ніхто ніяких претензій фінансового характеру не буде мати. Тривалий час до ОСОБА_2 ніхто не звертався, тому він був впевнений, що з ситуацією розібралися, а підписані ним документи були знищені, як і було обіцяно зі сторони ОСОБА_1 .

У зустрічній позовній заяві ОСОБА_2 посилається на ст. ст. 215, 231 ЦК України.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі

Ухвалою судді від 13.09.2017 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 було відкрито загальне позовне провадження.

29.11.2017 судом постановлено ухвалу по забезпечення позову, якою накладено арешт на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 загальною площею 34,3 кв.м (реєстраційний номер майна 3309748), що належить на праві приватної власності ОСОБА_2 .

Ухвалою від 10.04.2018 у справі закрито підготовче провадження.

31.05.2018 постановлено заочне рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Ухвалою суду від 15.02.2019 заочне рішення було скасоване, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 29.05.2019 прийнято до спільного розгляду із первісним позовом зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійним договору позики.

Ухвалою суду від 04.10.2019 у справі призначено судову психолого-лінгвістичну експертизу, провадження у справі зупинено.

У зв`язку із виходом у відставку судді ОСОБА_6 справу передано на повторний автоматизований розподіл.

Ухвалою суду від 01.10.2020 справу прийнято до свого провадження головуючим-суддею Хуторною І.Ю. та провадження у справі поновлено.

Ухвалою суду від 08.12.2020 у справі призначено комплексну психолого-лінгвістичну експертизу.

Ухвалою суду від 08.12.2020 закрито підготовче провадження.

Ухвалою суду від 05.05.2021 за призначеною судом комплексною психолого-лінгвістичною експертизою, визначено іншу експерту установу, провадження у справі зупинено.

Ухвалою суду від 22.07.2021 провадження у справі поновлено.

Ухвалою суду від 04.11.2021 у справі перепризначено експертизу. Призначено комплексну почеркознавчу та лінгвістичну експертизи, провадження у справі зупинено.

Ухвалою суду від 30.12.2021 у справі поновлено провадження.

Ухвалою суду від 09.02.2022 уточнено питання, які поставлені перед експертами, задоволено клопотання експерта, провадження у справі зупинено.

Ухвалою суду від 30.05.2023 провадження у справі поновлено.

У судове засідання сторони та їх представники, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду не прибули.

Від позивача за первісним позовом ОСОБА_1 надійшло клопотання із проханням справу слухати за його відсутності, свої позовні вимоги підтримав, проти задоволення зустрічного позову заперечив.

Розгляд справи проведено за відсутності сторін.

Дослідивши докази, з`ясувавши обставини справи, суд доходить висновку, про часткове задоволення первісного позову та відмову в задоволенні зустрічного позову, з таких підстав.

Щодо зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійним договору позики

Пред`являючи зустрічний позов ОСОБА_2 вказав, що договір позики від 06 жовтня 2016 року був укладений ним проти його волі, під впливом психологічного насильства ОСОБА_1 та його заступників.

Згідно з вимогами статей 202-204 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частиною першою статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до вимог частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним.

У пункті 21 постанови Пленуму Верхового Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що при вирішенні спорів про визнання недійсним правочину, вчиненого особою під впливом насильства (стаття 231 ЦК України), судам необхідно враховувати, що насильство має виражатися в незаконних, однак не обов`язково злочинних діях. Насильницькі дії можуть вчинятись як стороною правочину, так і іншою особою - як щодо іншої сторони правочину, так і щодо членів її сім`ї, родичів тощо або їх майна.

Факт насильства не обов`язково має бути встановлений вироком суду, постановленим у кримінальній справі.

Під насильством слід розуміти заподіяння учасникові правочину фізичних або душевних страждань з метою примусити укласти правочин. Насильство породжує страх настання невигідних наслідків. На відміну від насильства, погроза полягає в здійсненні тільки психічного, але не фізичного впливу, і має місце при наявності як неправомірних, так і правомірних дій. Погроза може бути підставою для визнання правочину недійсним, коли з обставин, які мали місце на момент його вчинення випливає, що відмова учасника правочину від його вчинення могла спричинити шкоду його законним інтересам.

Свідок ОСОБА_7 , рідний брат відповідача-позивача пояснив, що йому відомо, що брат написав розписку та цей борг йому нав`язали. Він із братом працював на фірмі Ткача та були «розбірки» із менеджерами. Без його відома вони зустрілися із братом та брат написав цю розписку. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла їх мати. Квартира зареєстрована на нього та брата та проживає там він (свідок). Брат проживає у Хмельницькому. Брат в жовтні 2016 року не потребував грошових коштів. За характером брат добрий, відзивчивий та спокійний. Проте із ним, як братом, він може бути запальним. Відносини ОСОБА_8 та ОСОБА_9 були як директора та підлеглого. У брата та Ткача спільних інтересівв не було. Про існування боргу він дізнався, коли ОСОБА_10 прийшов на роботу виконавчий лист та той розповів про борг. Він не був очевидцем укладення боргу. Якби кошти були передані, він би знав. До нього претензійвід Ткача не було. Претензії були до брата та інших осіб, які працювали в офісі.

Свідок ОСОБА_5 пояснив, що працював разом із відповідачем-позивачем. Пояснив, що він був присутній при переданні грошових коштів від Ткача до ОСОБА_9 . Це було в жовтні 2016 року. При ньому писалася розписка. Там було 300 000 грн. Грошові кошти були запаковані із банківською стрічкою, тому не перераховували. Він хотів поліпшити свої житлові умова, купити квартиру, а квартиру, яка залишилася після смерті матері продати та відразу повернути ОСОБА_8 грошові кошти. ОСОБА_9 мав для купівлі квартиру та на неї просив грошові кошти. Тиску на ОСОБА_9 не було. ОСОБА_9 був у піднесеному стані. Збулася його мрія щодо придбання житла. Щодо недостачі на підприємстві, то такого не було. ОСОБА_9 працював на такій посаді, що він не міг створити якусь недостачу. Написання розписки відбулося поза робочим часом, ввечері, у житлі за місцем прописки Ткача.

Свідок ОСОБА_4 , товариш ОСОБА_1 пояснив, що він працював раніше під керівництвом Ткача. Із ОСОБА_9 він працював. Він знає, що ОСОБА_9 заборгував ОСОБА_8 300 000 грн, які ОСОБА_11 позичив на місяць. Написання розписки відбулося ввечері, при його присутності, вдома в Ткача. Писав розписку ОСОБА_9 в кухні. Він взяв пакет з грошима та пішов. Через якийсь період йомустало відомо, що коштів ОСОБА_9 не повернув. Грошові кошти ОСОБА_12 брав для купівлі квартири. Гроші він мав віддати після продажу квартири, яка належала йому та братові. Під час написання розписки та отримання грошових коштів ОСОБА_9 був у гарному настрої. Такого, щоб на підприємстві були якісь нестачі не було. Примусу не ОСОБА_9 не було. Писав ОСОБА_9 розписку на Червоній горі, квартира на першому поверсі, перший під`їзд. Купюри були по 200 грн та перемотані плівкою. Вважає, що історія ОСОБА_9 про недостачі та тиск на нього є придуманою. Посада ОСОБА_9 була такою, що він друкував праси та він не мав доступу до фінансових обігів, активів. ОСОБА_9 спокійний, веселий та компанійський.

Відповідно до висновку експертів КНІСЕ від 19.05.2023 № 34776/34777/21-32/34778/21-36 рукописний текст, що починається зі слів: « ОСОБА_13 , ОСОБА_2 ,....» та закінчується словами: «...06 жовтня 20016 р. ОСОБА_2 » у розписці від 06.10.2016, складеній від імені ОСОБА_2 на ім`я ОСОБА_1 виконаний ОСОБА_2 .

Діагностичні ознаки, які свідчили б про виконання рукописного тексту, що починається зі слів: « ОСОБА_13 , ОСОБА_2 ,....» та закінчується словами: «...06 жовтня 2016 р. ОСОБА_2 » у розписці від 06.10.2016 складеній від імені ОСОБА_2 на ім`я ОСОБА_1 . ОСОБА_2 під впливом збиваючих факторів (природних штучних, зокрема, під впливом психічного тиску на нього), відсутні.

Підпис від імені ОСОБА_2 , що міститься праворуч від рукописного запису « ОСОБА_2 » у нижній частині розписки від 06.10.2016, складеної від імені ОСОБА_2 на ім`я ОСОБА_1 виконаний ОСОБА_2 .

Діагностичні ознаки, які свідчили б про виконання підпису від імені ОСОБА_2 , що міститься праворуч від рукописного запису « ОСОБА_2 » у нижній частині розписки від 06.10.2016, складеної від імені ОСОБА_2 на ім`я ОСОБА_1 ОСОБА_2 під впливом збиваючих факторів (природних, штучних, зокрема під впливом психічного тиску на нього), відсутні

Рукописний запис « ОСОБА_2 »що міститься в графі «Підписи:» у рядку «ПОЗИЧАЛЬНИК» на лицевій стороні договору позики від 06.10.2016 укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виконаний ОСОБА_2 .

Діагностичні ознаки, які свідчили б про виконання рукописного запису « ОСОБА_2 », що міститься в графі «Підписи:» у рядку «ПОЗИЧАЛЬНИК» на лицевій стороні договору позики від 06.10.2016, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . ОСОБА_2 під впливом збиваючих факторів (природних, штучних, зокрема під впливом психічного тиску на нього), відсутні.

Підпис від імені ОСОБА_2 , що міститься в графі «Підписи» у рядку «ПОЗИЧАЛЬНИК» на лицевій стороні договору позики від 06.10.2016 виконаний ОСОБА_2 .

Діагностичні ознаки, які свідчили б про виконання підпису від імені ОСОБА_2 , що міститься в графі «Підписи:» у рядку «ПОЗИЧАЛЬНИК» на лицевій стороні договору позики від 06.10.2016, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_14 під впливом збиваючих факторів (природних, штучних, зокрема під впливом психічного тиску на нього відсутні.

Таким чином, висновком експерта та показаннями свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 доводиться, що при написанні ОСОБА_2 розписки від 06.10.2016 про отримання грошових коштів від ОСОБА_1 та підписання договору позики від 06.10.2016 будь-якого тиску на ОСОБА_2 не чинилося.

До того ж ОСОБА_2 не звертався до поліції із приводу неправомірних дій щодо нього зі сторони ОСОБА_1 , які полягали у примусі до написання розписки та підписання договору позики.

Суд зазначає, що лише показання одного свідка рідного брата ОСОБА_2 , який не був очевидцем укладання договору, та ймовірно є заінтересованою у вирішення даного спору, який стосується грошових інтересів його рідного брата, не можуть бути достатнім доказом на підтвердження факту укладання договору позики від 06.10.2016 під впливом фізичного чи психологічного тиску.

Таким чином, зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору позики від 06.10.2016 є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Щодо первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, процентів за користування позикою, інфляційних втрат, відшкодування моральної шкоди

Судом встановлено, що 06 жовтня 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_17 укладено договір позики, відповідно до якого ОСОБА_2 отримав в позику від ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 300000 грн зі строком повернення до 10 листопада 2016 року. У разі несвоєчасного повернення коштів ОСОБА_2 зобов`язався сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та 24 % річних від простроченої суми. Факт отримання коштів підтверджено письмовою розпискою (а.с. 9, 10).

Відповідно до статей 1046, 1047 Цивільного Кодексу України (далі ЦК України), за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку ( частина перша статті 509 ЦК України).

За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із статтею 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку (стаття 545 ЦК України).

Той факт, що борг за договором позики відповідачем не повернутий, окрім самих пояснень ОСОБА_2 , свідчить наявний у позивача оригінал розписки, що міститься в матеріалах справи.

Отже, із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід стягнути 300 000 грн боргу за договором позики від 06 жовтня 2016 року

У відповідності із ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сторонами погоджено інший розмір процентів за ст. 625 ЦК України, який складає 24 % річних.

ОСОБА_1 нараховано ОСОБА_2 24 % річних на суму боргу 300 000 грн за період із 10.11.2016 до 10.08.2017 - в розмірі 53654, 79 грн та інфляційне збільшення боргу за період із 10.11.2016 до 10.08.2017 - 23100 грн.

Відповідачем не спростовано розмір нарахувань.

Судом не встановлено, що розмір процентів обраховано невірно та що розмір інфляційних втрат боргу 300 000 грн за період із 10.11.2016 до 10.08.2017 є меншим ніж 23100 грн.

За таких встановлених обставин, із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 також слід стягнути 24 % річних на суму боргу 300 000 грн за період прострочення сплати із 10.11.2016 до 10.08.2017 - в розмірі 53654, 79 грн та інфляційне збільшення боргу за період із 10.11.2016 до 10.08.2017 в розмірі 23100 грн.

У частині вимог ОСОБА_18 , про стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 10 000 гривень, суд відмовляє із таких підстав.

Статтею 23 ЦК України, встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів.

Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У відповідності до роз`яснень, які містяться в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» ( з наступними змінами і доповненнями), при розгляді питань відшкодування моральної шкоди суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. При вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягає наявність такої шкоди.

Судом встановлено, що між сторонами склалися правовідносини по виконанню боргових зобов`язань за договором позики.

Договором позики, укладеним між сторонами, не передбачено обов`язку сторін по відшкодуванню моральної шкоди позичальником у разі неповернення боргу.

Крім того, під час розгляду справи позивач не надав жодних доказів в підтвердження спричинення йому моральної шкоди діями відповідача через неповернення боргу.

Тому, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення вимог позивача в частині стягнення моральної шкоди.

За таких обставин суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , та стягує на його користь із ОСОБА_2 борг за договором позики від 06.10.2016 у розмірі 376 754, 79 грн.

Відповідно до ч. 7 ч.8 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

Розподіл судових витрат

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином витрати ОСОБА_1 по сплаті судового збору підлягають стягненню з ОСОБА_2 , пропорційно до задоволених вимог, в розмірі 3 767, 55 грн.

Керуючись статтями 141, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 06.10.2016 у розмірі 300 000 гривень, проценти за користування позикою у розмірі 53 654 гривні 79 копійок, інфляційні втратити за час прострочення 23 100 гривень, а всього 376 754 гривні 79 копійок.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору позики від 06.10.2016, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 до ОСОБА_2 3767 гривень 55 копійок витрат по сплаті судового збору.

Заходи забезпечення позову, відповідно до ухвали Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 29.11.2017 про накладення арешту на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 34,3 кв.м (реєстраційний номер майна 3309748), що належить на праві власності ОСОБА_2 - продовжують діяти лише протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення безпосередньо до Житомирського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів, з дня вручення йому рішення суду.

Відомості про учасників справи:

Позивач-відповідач - ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач-позивач - ОСОБА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 РНОКПП НОМЕР_2 .

Повний текст рішення складено 13.09.2023.

Суддя І.Ю. Хуторна