ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 686/16976/22

Провадження № 22-ц/4820/1040/23

Хмельницький апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Гринчука Р.С., Костенка А.М., Спірідонової Т.В.,

секретар судового засідання Кошельник В.М.,

з участю апелянта та його представника,

представника відповідача,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 березня 2023 року, суддя Продан Б.Г., у справі за позовом ОСОБА_1 до Академії Державної пенітенціарної служби про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

встановив:

В серпні 2022 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Академії Державної пенітенціарної служби, (далі - Академія), в якому просила визнати протиправним та скасувати наказ №147/ОС від 27.06.2022 року про звільнення з посади юрисконсульта Територіально відокремленого відділення «Хмельницька філія Академії Державної пенітенціарної служби», поновити її на відповідній або на іншій рівнозначній посаді з 30.06.2022 року та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування своїх вимог зазначила, що оскаржуваний наказ прийнятий з порушенням вимог чинного законодавства, а її звільнення було фіктивним. Фактично зміни в організації праці та виробництва в Академії не відбулось, а зміна кваліфікаційних вимог до посади юрисконсульта, яку вона займала у Територіальному відокремленому відділенні «Хмельницька філія Академії Державної пенітенціарної служби» на момент її звільнення є невиправданою та покликана створити їй штучні дискримінаційні перешкоди в реалізації її права на працю. В той же час, їй не було запропоновано усі наявні вакантні посади в Академії, які були не зайняті на час її попередження про майбутнє вивільнення, а також станом на дату її звільнення.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07.03.2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Свою відмову у задоволенні позову суд обґрунтував тією обставиною, що скорочення штатної одиниці юрисконсульта, яку займала позивач перед звільненням, відбулося з дотриманням вимог діючого трудового законодавства, що є безумовним правом роботодавця. ОСОБА_1 для здобуття спеціального звання для продовження роботи на новоствореній посаді юрисконсульта до роботодавця не зверталася, в той час як роботодавець запропонував позивачу всі інші вакантні посади, які могла зайняти ОСОБА_1 з урахуванням її кваліфікації.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування вимог зазначила, що штатний розпис Академії слід вважати затвердженим та введеним в дію з 28.04.2022 року, а не з 11.03.2022 року, як визначено в наказі Міністерства юстиції України №1130/5 від 11.03.2022 року, оскільки саме 28.04.2022 року він був підписаний державним секретарем Міністерства юстиції України, відтак наказ роботодавця про заплановане звільнення позивача від 26.04.2022 року є незаконним.

Суд не навів жодних доказів на обґрунтування своїх висновків щодо реорганізації, зміни умов праці та скорочення чисельності та штату Академії.

З 2002 року, з моменту створення закладу освіти, посада юрисконсульта не була атестованою, відповідних вимог щодо наявності спеціального звання капітана внутрішньої служби до осіб, які займали посади юрисконсульта в статуті Академії також не має.

Судом першої інстанції не з`ясовано чи є вакантними в Академії посади в категорії професіонал, що вказує на неповноту судового розгляду.

В той же час, матеріали справи свідчать про наявність вакантних посад в Академії у період з 11.03.2022 року по 29.06.2022 року в кількості 155 штатних одиниць, з яких їй було запропоновано лише 5 посад, однак не було запропоновано, зокрема, посаду старшого юрисконсульта відділу правового забезпечення та претензійної роботи Академії.

Посилання суду на те, що позивач фактично визнала своє звільнення законним, оскільки звернулася до суду з позовною заявою про стягнення несвоєчасно отриманих коштів на дату звільнення не є коректним, оскільки законність її звільнення з роботи судом у тій справі не була предметом розгляду.

У відзиві на апеляційну скаргу Академія проти апеляційної скарги ОСОБА_1 заперечила, повністю підтримала висновки суду першої інстанції, надавши детальні пояснення щодо доводів апелянта.

Крім того, апеляційному суду відповідачем було надано додаткові письмові документи щодо наявності вакантних посад в період дії попередження позивача про майбутнє вивільнення.

В суді апелянт та її представник підтримали апеляційну скаргу.

Представник відповідача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечила, підтримала оскаржуване судове рішення.

Заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, провівши оцінку нових доказів, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , має повну вищу освіту за фахом «юрист», «правознавство», ступень освіти «спеціаліст», здійснює адвокатську діяльність, і 19.09.2018 року була прийнята на посаду юрисконсульта юридичної групи Хмельницького центру підвищення кваліфікації персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України, 16.07.2021 року призначена на посаду юрисконсульта Територіально відокремленого відділення «Хмельницька філія Академії Державної пенітенціарної служби».

Наказом Міністерства юстиції України №1130/5 від 11.03.2022 року «Про затвердження структури та штатів Академії Державної пенітенціарної служби» Академію переведено на нову структуру та штат. Цим же наказом скасовано структуру та штат, які діяли відповідно до наказів Міністерства юстиції України №869/к від 07.05.2021 року та №1930/к від 16.08.2021 року.

26.04.2022року ректором Академії було видано наказ №86/ОС, відповідно до якого попереджено персонал Академії про заплановане звільнення за скороченням штату, з яким ОСОБА_1 було ознайомлено під підпис.

ОСОБА_1 було надано повідомлення про наявну вакантну посаду фахівця з публічних закупівель сектору публічних закупівель Академії Державної пенітенціарної служби та запропоновано посади, для роботи на яких не потрібні спеціальні фахові знання, а саме, завідувач складу групи інтендантського та господарського забезпечення Територіально відокремленого відділення «Хмельницька філія Академії Державної пенітенціарної служби», кухонного робітника їдальні, оператора котельні, прибиральниці службових приміщень комунально-експлуатаційної групи Територіально відокремленого відділення «Хмельницька філія Академії Державної пенітенціарної служби».

До 29.06.2022 року із заявами щодо згоди на прийняття вказаних пропозицій вакантних посад ОСОБА_1 не звернулася.

27.06.2022року ректором Академії було видано наказ №147/ОС про звільнення ОСОБА_1 згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП (у зв`язку із скороченням штату) з 29.06.2022 року.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди мають з`ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення.

Наведені правові висновки викладено в постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного цивільного суду від 07.04.2021 року у справі №444/2600/19 (провадження №61-13999св20), від 22.07.2021 року у справі №456/57/20 (провадження №61-6288св21), від 23.07.2021 року у справі №766/12805/19 (провадження №61-7098св21), від 27.08.2021 року у справі №712/10548/19 (провадження №61-10299св21), від 09.12.2021 року у справі №646/2661/20 (провадження №61-7496св21), від 24.01.2022 року у справі №358/404/20 (провадження №61-15621св21).

Процедура звільнення працівника у разі скорочення має відбуватися на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, відповідно до якого скорочення чисельності або штату працівників - одна з підстав для розірвання трудового договору.

Розірвання трудового договору за зазначеною підставою відбувається в разі реорганізації підприємства (через злиття, приєднання, поділ, виділення, перетворення), зміни його власника, ухвалення власником або уповноваженим ним органом рішення про скорочення чисельності або штату у зв`язку з перепрофілюванням, а також з інших причин, які супроводжуються змінами у складі працівників за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професією.

При виникненні спору між працівником і роботодавцем суд не вирішує питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників, а перевіряє наявність підстав для звільнення (чи відбулося скорочення штату або чисельності працівників) та дотримання відповідної процедури (постанова Верховного Суду від 21.09.2022 року у справі №361/69/19).

Згідно з правовими позиціями Верховного Суду, викладеними в постановах від 16.01.2018 року у справі №519/160/16-ц (провадження №61-312св17), від 06.02.2018 року у справі №696/985/15-ц (провадження №61-1214св18), від 12.06.2019 року у справі №297/868/18 (провадження №61-393св19), від 28.04.2021 року у справі №373/2133/17 (провадження №61-8393св20), суд не може вдаватися до обговорення та оцінки питання про доцільність і правомірність скорочення штату та чисельності працівників. Право визначати чисельність і штат працівників належить винятково власнику або уповноваженому ним органу, суд зобов`язаний тільки з`ясувати наявність підстав для звільнення.

Відповідно до частин першої-третьої статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці роботодавець пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 02.08.2018 року у справі №465/2454/16-ц (провадження №61-902св18), зазначено, що: «…У постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі №6-491цс15 зроблено висновок, що власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

У даній справі судом встановлено, що у відповідача відбулася зміна внутрішньої (організаційної) структури юридичної особи шляхом скорочення штату працівників, внаслідок чого було скорочено вільнонайману посаду юрисконсульта з тарифним розрядом від 6-9 одиниць, яку обіймала ОСОБА_1 в Територіальному відокремленому відділенні Академії Державної пенітенціарної служби - «Хмельницька філія Академії Державної пенітенціарної служби».

Замість вилученої посади була створена нова атестована посада юрисконсульта із спеціальним званням капітан внутрішньої служби з 19 тарифним розрядом.

ОСОБА_1 в установленому законом порядку за два місяці було попереджено про її наступне вивільнення та запропоновано їй вакантні посади фахівця з публічних закупівель сектору публічних закупівель Академії Державної пенітенціарної служби та запропоновано посади, для роботи на яких не потрібні спеціальні фахові знання, а саме, завідувач складу групи інтендантського та господарського забезпечення Територіально відокремленого відділення «Хмельницька філія Академії Державної пенітенціарної служби», кухонного робітника їдальні, оператора котельні, прибиральниці службових приміщень комунально-експлуатаційної групи Територіально відокремленого відділення «Хмельницька філія Академії Державної пенітенціарної служби».

При зверненні в суд із позовом ОСОБА_1 вказала, що її звільнення здійснено з порушенням вимог чинного законодавства, зокрема, оскільки їй не було запропоновано всі наявні вакантні посади, які відповідають її спеціальності, кваліфікації чи посаді.

Згідно зі штатним розписом Академії Державної пенітенціарної служби на 2022 рік, (з 11.03.2022 року), затвердженим Державним секретарем Міністерства юстиції України 28.04.2022 року, штат Академії складав 551 штатних одиниць, з яких рядового та начальницького складу 291 одиниці, 260 одиниць інші спеціалісти та службовці, робітники.

На запит апеляційного суду Академією було надано перелік вакантних посад з 26.04.2022 року по 29.06.2022 року, зі змісту якого вбачається, що станом на 29.06.2022 року в установі була вакантною, зокрема, вільнонаймана посада інспектора відділу документального забезпечення, архівної справи та роботи зі зверненнями громадян, яку позивачу запропоновано не було.

Судом апеляційної інстанції в судовому засіданні було роз`яснено сторонам право заявити суду клопотання про надання додаткових доказів щодо встановлення кваліфікаційних вимог до вищевказаних вакантних посад, однак останні вказаним правом на скористалися.

У зв`язку із наведеним апеляційний суд зазначає, що необхідна кваліфікація визначається, зокрема, через назву професії згідно з вимогами Національного класифікатору ДК- 003-2010 «Класифікатор професій» Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики, затвердженого наказом Держспоживстандарту України 28.07.2010 року, №327, (далі - Класифікатор), та Довідник кваліфікаційних характеристик професій працівників (Випуск 1 «Професії працівників, що є загальними для всіх видів економічної діяльності»), затверджений наказом Міністерства праці та соціальної політики України 29.12.2004 року, №336, (далі - Довідник).

Визначення зазначених кваліфікаційних вимог обумовлено назвою посади інспектора відділу документального забезпечення, архівної справи та роботи зі зверненнями громадян.

Відповідно до п. 2.3 кваліфікаційний рівень робіт, що виконуються, визначається залежно від вимог до освіти, професійного навчання та практичного досвіду працівників, здатних виконувати відповідні завдання та обов`язки. Професії, пов`язані з виконанням робіт високої кваліфікації, вимагають від особи кваліфікації на рівні молодшого спеціаліста.

Жодним пунктом Довідника не визначено кваліфікаційних вимог до посади інспектора відділу документального забезпечення, архівної справи та роботи зі зверненнями громадян. При цьому, за покладеними завданнями та обов`язками для архіваріуса, діловода, секретаря, посаду інспектора відділу документального забезпечення, архівної справи та роботи зі зверненнями громадян слід віднести до технічних службовців (розділ Довідника «Технічні службовці»), кваліфікаційні вимоги до яких не потребують вищої освіти або спеціальної освіти, та стажу роботи.

Жодним іншим нормативним актом подібних кваліфікаційних вимог до даної посади не передбачено.

Крім того, як вбачається з даних інформаційної довідки відповідача, станом на 29.06.2022 року були вакантні також й інші посади, на зайняття яких могла претендувати позивач, зокрема, заступник начальника факультету заочного навчання та навчання за кошти фізичних, юридичних осіб, старший викладач кафедри підвищення кваліфікації персоналу органів, установ виконання покарань та слідчих ізоляторів ДКВС України Інституту підвищення кваліфікації персоналу ДКВС України, редактора літературного редакційно-видавничого відділу, завідувача спеціальної бібліотеки, фахівця із зв`язків з громадськістю та пресою відділу із зв`язків із засобами масової інформації та громадськістю.

Суд першої інстанції не звернув уваги на ту обставину, що власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантні посади чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо, та яка з`явилася на підприємстві протягом цього періоду і яка існувала на день звільнення, у зв`язку із чим зробив передчасний висновок про те, що відповідач належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП щодо працевлаштування позивача (узгоджується із постановою Верховного Суду від 09.08.2023 року у справі №750/4570/22).

Враховуючи, що роботодавець не спростував доводи працівника про те, що станом на день звільнення вона не була ознайомлена з переліком усіх вакантних посад Академії, як це передбачено положеннями частини третьої статті 49-2 КЗпП України, колегія суддів дійшла висновку про порушення роботодавцем процедури вивільнення позивача та обґрунтованість заявленого позову.

Відповідно до частини третьої статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року, №100 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Порядок №100).

Згідно з абзацом третім пункту 2 Порядку №100 середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Відповідно до пункту 5 Порядку №100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

За змістом пункту 8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Положеннями розділу ІІІ Порядку №100 передбачені виплати, які враховуються і які не враховуються при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини при нарахуванні виплат за час вимушеного прогулу.

Зокрема, згідно з пунктом 3 вказаного розділу Порядку при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки; виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді.

Відповідно до пункту 4 вказаного розділу Порядку при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються: виплати за виконання окремих доручень (одноразового характеру), що не входять в обов`язки працівника (за винятком доплат за суміщення професій і посад, розширення зон обслуговування або виконання додаткових обсягів робіт та виконання обов`язків тимчасово відсутніх працівників, а також різниці в посадових окладах, що виплачується працівникам, які виконують обов`язки тимчасово відсутнього керівника підприємства або його структурного підрозділу і не є штатними заступниками); одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо); заробітна плата на роботі за сумісництвом (за винятком працівників, для яких включення її до середнього заробітку передбачено чинним законодавством).

Останніми місяцями роботи ОСОБА_1 перед звільненням були квітень та травень 2022 року, тому заробітна плата при розрахунку середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу враховується саме за вказані місяці.

Відповідно до розрахункових листів, за відповідні місяці ОСОБА_1 було нараховано у травні 2022 року 6871,06 грн., у квітні 2022 року 6682,50 грн. (т. 1, а.с. 34-35). Враховуючи, що у вказані місяці в сукупності було 43 робочих дні, середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 склала 315,20 грн. ((6871,06+6682,50)/43).

Оскільки з дати звільнення, з 30.06.2022 року по 07.09.2023 року, минуло 311 робочих днів, ОСОБА_1 у зв`язку з вимушеним прогулом підлягає виплата 98027,20 грн. (311*315,20) із відрахуванням при виплаті заробітної плати відповідних податків та зборів.

Суд першої інстанції неправильно застосувавши норми матеріального права, дійшов помилкових висновків щодо дотримання роботодавцем процедури вивільнення працівників, передбаченої статтею 49-2 КЗпП України, що не відповідає обставинам справи та призвело до невірного її вирішення, у зв`язку з чим оскаржуване рішення підлягає скасуванню із ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог та поновлення позивача на відповідній посаді.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 березня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ Академії Державної пенітенціарної служби від 27 червня 2022 року №147/ОС «Про особовий склад» щодо звільнення ОСОБА_1 .

Поновити ОСОБА_1 на посаді юрисконсульта Територіального відокремленого відділення «Хмельницька філія Академії Державної пенітенціарної служби».

Стягнути з Академії Державної пенітенціарної служби на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30 червня 2022 року по 07 вересня 2023 року в сумі 98027,20 грн. з відрахуванням при виплаті заробітної плати належних податків та зборів.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11 вересня 2023 року.

Судді: Р.С. Гринчук

А.М. Костенко

Т.В. Спірідонова