Провадження № 2/537/52/2023
Справа № 537/885/22
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31.08.2023 року м. Кременчук

Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області у складі:

головуючого судді Мурашової Н.В.,

за участі секретаря Должаніци В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань у приміщенні суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики

у с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог.

26 квітня 2022 року до суду надійшов позов ОСОБА_1 , поданий його представником адвокатом Єгоровим С.А., до ОСОБА_2 , в якому просили стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 борг за договором позики в сумі 28500,00 грн., а також на підставі ст.625 ЦК України за період прострочення виконання зобов`язання з 25.04.2019 року по 25.04.2022 року 3% річних в сумі 2567,34 грн., інфляційні втрати в сумі 7187,70 грн., судові витрати на судовий збір в розмірі 992,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 26 квітня 2018 року ОСОБА_1 з ОСОБА_2 уклали договір позики, за умовами якого ОСОБА_1 передав відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 28500,00 грн., що підтверджується розпискою, а відповідач зобов`язувалася їх повернути до 25.04.2019 року. Проте ОСОБА_2 не виконала свої зобов`язання за договором позики, не повернула грошові кошти в установлений строк. Тому позивач вважає, що на підставі ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення за період з 25 квітня 2019 року по 25 квітня 2022 року у розмірі 7187,70 грн., а також 3% річних від простроченої суми за період з 25 квітня 2019 року по 25 квітня 2022 року у розмірі 2567,34 грн. Оскільки відповідач не виконав добровільно свої зобов`язання, позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав, у зв`язку з чим поніс судові витрати на судовий збір в розмірі 992,40 грн. та судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн.

Рух справи.

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18.05.2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання.

09.09.2022 року представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Пінчук Ю.В. подала клопотання про виклик свідка ОСОБА_3 для допиту, яка може підтвердити, що ОСОБА_2 працювала у ОСОБА_1 продавцем у магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташованому у АДРЕСА_1 . Проте ОСОБА_1 звинуватив ОСОБА_2 у виникненні недостачі на суму 28500 грн., для погашення якої із застосуванням примусу змусив ОСОБА_2 підписати договір позики. А насправді за вказаним договором позики ОСОБА_2 не отримувала від ОСОБА_1 грошові кошти.

Суд ухвалив задовольнити клопотання представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Пінчук Ю.В. про допит свідка ОСОБА_3 . Проте свідок ОСОБА_3 так і не з`явилася до суду, не подала клопотання про участь у справі із застосуванням відеоконференцзв`язку, що унеможливило її допит.

09.09.2022 року представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Пінчук Ю.В. подала клопотання про застосування строків позовної давності. В обґрунтування клопотання зазначено, що предметом позову ОСОБА_1 є стягнення заборгованості за договором позики, укладеного з ОСОБА_2 26.04.2018 року, за умовами якого ОСОБА_2 зобов`язалася повернути отриману позику в розмірі 28500 грн. в строк до 25.04.2019 року. Проте ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за цим договором позики лише 26.04.2022 року, тобто з пропуском встановленого у ст. 256, ст.257 ЦК України строку позовної давності. З цих підстав просили відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 .

Позиція учасників справи та їх представників у судовому засіданні.

Позивач ОСОБА_1 не з`явився в судове засідання, хоча повідомлявся належним чином про час та місце розгляду справи. Від його представника адвоката Єгорова С.А. надійшла письмова заява про розгляд справи без його та позивача участі, зазначив, що позов підтримують в повному обсязі та просять задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням та у відповідності до ст.223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи по суті. Із заявою про відкладення розгляду справи не зверталася, причини неявки не повідомила.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Пінчук Ю.В. в судовому засіданні 30.03.2023 року просила відмовити в задоволенні позову з підстав, що ОСОБА_1 не надавав ОСОБА_2 у позику грошові кошти, а змусив підписати її договір під тиском, що може підтвердити свідок ОСОБА_3 , яку вони просили викликати до суду для допиту, з цих підстав просила відкласти розгляд справи. Проте представник відповідача ОСОБА_5 не забезпечила явку свідка ОСОБА_3 в судове засідання, що унеможливило її допит. 31.08.2023 року представник відповідача подала клопотання про розгляд справи без її участі.

У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Обставини справи та норми права, які застосував суд при вирішенні спору по суті.

Суд, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно дослідивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ст.2 ЦПК України).

Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 26 квітня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики. За умовами договору, ОСОБА_1 передав, а позичальник ОСОБА_2 отримала кошти в сумі 28500,00 грн., які зобов`язалася повернути готівкою в строк до 25 квітня 2019 року. Факт передачі грошових коштів також підтверджується власноручною розпискою ОСОБА_2 від 26.04.2018 року, оригінал якої є в матеріалах справи. Факт підписання договору позики від 26.04.2018 року та написання розписки про отримання грошових коштів відповідач та її представник не заперечували. (а.с.7-8).

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 627 ЦК України, визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно частини другої статті 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

За своєю правовою природою розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчує отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Частиною 2 ст.1052 ЦК України у разі невиконання позичальником обов`язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов`язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач не виконала свої зобов`язання за договором позики в установлений строк, грошові кошти не повернула, чим порушила права та інтереси позивача, тому суд вважає обґрунтованими вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідача ОСОБА_2 заборгованості за договором позики від 26.04.2018 року в розмірі 28500,00 грн.

Версія відповідача ОСОБА_2 та її представника, в якій вони заперечували факт отримання грошових коштів у позику не підтверджена жодними доказами.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Частиною другою статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування трьох процентів річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника.

Відповідно до п.15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.

Відповідно до п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Відповідно до статті 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 та з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10 березня 2020 р., постановою КМУ від 11 березня 2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» з внесеними змінами установлено з 12 березня 2020 р. до 22 травня 2020 р. на усій території України карантин. В подальшому установлений строк дії карантину на території України продовжувався Постановою Кабінету Міністрів України №392 від 20.05.2020 року, Постановою Кабінету Міністрів України №6641 від 22.07.2020 року, Постановою Кабінету Міністрів України №1236 від 09.12.2020 року, Постановою Кабінету Міністрів України №383 від 25.04.2023 року, а саме до 30.06.2023 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 року №651 відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Згідно Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, ЗУ «Про правовий режим воєнного стану», в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

Воєнний стан в Україні продовжувався Указом Президента України №133/2022 від 14.03.2022 року, Указом Президента України №259/2022 від 18.04.2022 року, Указом Президента України № 341/2022 від 17 травня 2022 року, Указом Президента України №573/2022 від 12.08.2022 року, Указом Президента України від 07.11.2022 року №757/2022 року, Указом Президента України від 06 лютого 2023 року №59/2023 року, Указом Президента від 01.05.2023 р. № 254/2023, Указом Президента від 26.07.2023 р. № 451/2023, затвердженого Законом №3275-ХІ 27.07.2023 року, а саме до 16.11.2023 року.

Зважаючи на положення ч.2 ст.625 ЦК України, п.15, п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, суд вважає обґрунтованими вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідача ОСОБА_2 за період з 26.04.2019 року по 23.02.2022 року інфляційних втрат в сумі 5581,32 грн. та 3% річних в сумі 2422,11 грн.

З огляду на викладене, з врахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, суд вважає законними та обґрунтованими позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за договором позики з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми за час прострочення виконання зобов`язання до початку воєнного стану, відповідно до ч.2 ст.625, п.15, п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.

Разом з тим відповідно до п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Відповідно до п.19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Карантин в Україні діяв з 12.03.2020 року по 30.06.2023 року, а воєнний стан діє з 24.02.2022 року по 16.11.2023 року.

З огляду на наведені положення Закону, з врахуванням, що предметом позову ОСОБА_1 є стягнення заборгованості за договором позики, укладеного з ОСОБА_2 26.04.2018 року, за умовами якого ОСОБА_2 зобов`язалася повернути ОСОБА_1 отриману позику в розмірі 28500 грн. в строк до 25.04.2019 року. Разом з тим, з 12.03.2020 року по 30.06.2023 року на території України діяв карантин, встановлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), а з 24.02.2022 року на території України введений воєнний стан. Отже 26.04.2022 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за цим договором позики в межах строку позовної давності, встановленого у ст. 256, ст.257 ЦК України, з врахуванням п.12, п.19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.

З огляду на наведене суд не вбачає підстав для задоволення клопотання представника відповідача адвоката Пінчук Ю. про відмову у позові з підстав звернення до суду з позовом з пропуском строку позовної давності.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України).

З огляду на викладене, оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача документально підтверджені судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог на судовий збір в розмірі 946,96 грн.

Керуючись статтями 5, 10, 13, 19, 76, 77, 81, 133, 141, 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 26 квітня 2018 року в розмірі 28500 (двадцять вісім тисяч п`ятсот) грн. 00 коп., за період прострочення зобов`язання з 26 квітня 2019 року по 23 лютого 2022 року нараховані 3% річних на суму простроченої заборгованості в розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 11 коп., інфляційні втрати в розмірі 5581 (п`ять тисяч п`ятсот вісімдесят одна) грн. 32 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на судовий збір в розмірі 946 (дев`ятсот сорок шість) грн. 96 коп.

Інформація про сторони:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий 30.05.2000 року Крюківським РВ УМВС України в Полтавській області, РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ;

відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту.

Рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складений 11.09.2023 року.

Суддя Крюківського районного суду

м. Кременчука Полтавської області Мурашова Н.В.