Справа № 524/1479/23
Провадження № 4-с/524/12/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2023 року Автозаводський районний суд міста Кременчука у складі

головуючого судді Семенової Л.М.,

секретаря судових засідань Санакоєвої Н.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кременчуці скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність Автозаводського ВДВС у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції

УСТАНОВИВ:

До суду звернулася ОСОБА_1 зі скаргою на бездіяльність Автозаводського ВДВС у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо незняття арешту з майна у виконавчих провадженнях № 42954648 і № 43616359. Просила суд зобов`язати Автозаводський ВДВС у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зняти арешт з майна боржника.

Вимоги скарги обґрунтовані тим, що арешт на майно було накладено в рамках виконавчих проваджень № 42954648 і № 43616359, які завершені 24.06.2014 року та 30.07.2014 року. 02.03.2023 року скаржник звернулася до відділу ДВС із заявою про скасування арештів з нерухомого майна. Проте, листом від 06.03.2023 року їй повідомлено про неможливість зняття вказаних арештів, оскільки виконавчі провадження № 42954648 і № 43616359 завершені та знищені з підстав закінчення строку зберігання. У зв`язку цим скаржник вважає, що дії Автозаводського ВДВС є неправомірними, а арешт майна є незаконним та підлягає скасуванню.

Представник скаржника Шевченко С.М. скаргу підтримав, просив її задовольнити. Розгляд скарги проводити без його участі.

Представник Автозаводського ВДВС у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про розгляд справи повідомлялася, у судове засідання не з`явилася, направила на адресу суду відзив на скаргу. Заперечення представник обґрунтувала наявністю нестягнутого зі скаржника боргу на користь стягувача та можливість стягувача повторного пред`явлення до виконання виконавчого документа.

Представник АТ «Полтаваобленерго» про дату розгляду скарги повідомлявся належним чином, надав суду заяву про розгляд справи без його участі,проти задоволення скарги не заперечував.

Суд, дослідивши матеріали скарги, встановив такі фактичні обставини справи:

На примусовому виконанні в Автозаводському ВДВС перебували виконавчі провадження № 42954648 та № 43616359 з примусового виконання:

- судового наказу № 2н-3657/11, виданого Автозаводським районним судом міста Кременчука 23.08.2011 року, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Полтаваобленерго» заборгованості в розмірі 3 255 грн 20 коп.,

- судового наказу № 524/1608/13, виданого Автозаводським районним судом міста Кременчука 28.03.2013 року, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Полтаваобленерго» заборгованості в розмірі 2 816 грн 72 коп.

23.04.2014 року та 15.07.2014 року державним виконавцем Автозаводського ВДВС Богуславською Е.В. винесено постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

24.06.2014 року та 30.07.2014 року державним виконавцем винесено постанови про повернення виконавчого документа стягувану на підстав п. 2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Вирішуючи скаргу, суд враховує наступне:

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України, порушено їхні права чи свободи.

Частиною 1 ст. 448 ЦПК України передбачено, що скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Верховний Суд розглядаючи питання ефективності захисту порушеного права особи на майно якого у рамках виконавчого провадження накладено арешт у постанові від 28.10.2020 року у справі 320/2494/20 зазначив, що позивач який є боржником перед банком, є стороною виконавчого провадження.

У п. 24 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07.02.2014 року № 6 судам роз`яснено, що вимоги сторони виконавчого провадження про зняття арешту з майна розглядаються не у позовному провадженні, а як оскарження рішення державного виконавця в процесуальному порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 02.09.2020 року у справі 320/5432/18.

Положенням ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Згідно положень ст. 50 ч. ч. 2, 3 Закону України «Про виконавче провадження» № 606- XIV від 21 квітня 1999 року (в редакції, чинній на момент накладення арешту на майно), у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. За заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, зазначеної в частині другій цієї статті, для їх пред`явлення до органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження, для зняття арешту, накладеного на майно.

В силу ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Ч. 2 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Згідно з п 3.17 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012 року, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який (яка) його видав(ла), державний виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, а також наслідки завершення відповідного виконавчого провадження (зняття арешту тощо).

Як вбачається з матеріалів справи та наданих суду доказів, арешт на нерухоме майно ОСОБА_2 накладався у межах виконавчих проваджень № 42954648 та № 43616359. 24.06.2014 року та 30.07.2014 року державним виконавцем винесено постанови про повернення виконавчого документа стягувану на підстав п. 2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Проте, державним виконавцем не вирішено питання щодо зняття арештів.

У постанові Верховного Суду від 27.03.2020 у справі № 817/928/17 визначено, що не зняття відповідачем арешту з майна боржника у виконавчому провадженні при поверненні виконавчого документа стягувачу є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби і порушене право позивача підлягає захисту шляхом зобов`язання відповідача зняти арешт з нерухомого майна позивача.

Відсутність відкритого виконавчого провадження свідчить про відсутність правових підстав для продовження дії арешту майна боржника, а тому, на думку суду, є підставою для задоволення скарги.

На підставі викладеного відповідно до статей 353, 450-451 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Зобов`язати Автозаводський ВДВС у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції провести дії щодо зняття арешту з майна боржника та заборони на його відчуження, накладені у виконавчих провадженнях № 42954648 та № 43616359 про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ) на користь ПАТ «Полтаваобленерго».

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Полтавського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено ЦПК України.

Суддя Л.М. Семенова