РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 495/7794/23

Номер провадження 2/495/3777/2023

29 серпня 2023 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Савицького С.І.

при секретарі Гасанзаде М.Р.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Білгород-Дністровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про встановлення батьківства,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся 28.07.2023 року до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Білгород-Дністровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про встановлення батьківства.

Свої позовні вимоги позивач ОСОБА_1 обґрунтовує наступним, він в період 2019 - 2020 роках займався діяльністю, пов`язаною із виготовленням та установкою металопластикових вікон, відповідач ОСОБА_2 в той період допомагала йому в цієї роботі, часто відвідувала його офіс за адресою: АДРЕСА_1 . Від близьких стосунків у них народилась дитина: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після народження доньки позивач забрав дитину та її матір з пологового будинку та в подальшому утримував їх та всіляко допомагав, як й належить поводить себе батькові дитини. Певний період позивач та відповідач мали доброзичливі відносини, він відвідував дитину, а мати дитини не чинила йому перешкод, але при цьому відповідач вирішила оформити в органах РАЦС народження дитини в порядку статті 135 Сімейного кодексу України, тобто за умови, що дитині присвоюється прізвище матері - « ОСОБА_4 », а дані щодо батька дитини вказується зі слів матері. Слід зазначити, що у шлюбі з відповідачем позивач не перебував, оскільки був одружений з іншою жінкою, проте навіть зазначення по-батькові дитини як « ОСОБА_5 » побічно, але все-таки свідчить, що дитина по-батькові походить від нього. Позивач був згоден одразу після народження доньки, за спільною заявою бути визнаним батьком ОСОБА_6 , але відповідач зазначила, що це ніколи не пізно зробити у майбутньому. Згодом, відповідач зменшила обсяг та періодичність його зустрічей з донькою, десь, починаючи з серпня 2022 року за погодженням із відповідачем він брав доньку ОСОБА_6 щосуботи та проводив з нею цілий день, після чого повертав матері. Однак у вересні 2022 року відповідач категорично відмовилась надавати позивачу можливість бачитись з донькою, повністю перервала його контакт з дитиною, на прохання позивача побачити доньку, вона відповідала, що він не має відношення до її дитини та юридично не є її батьком. Довгий час позивач намагався переконати відповідача, що у дитини повинен бути батько, що сумує за донькою та хоче брати участь у її вихованні та житті, бути свідком її дорослішання, знаходитись поруч під час її досягнень та максимально допомагати долати труднощі, утримувати її усіма своїми можливостями, натомість відповідач відмовила йому у його проханнях та повністю припинила з ним спілкування, чим порушила душевно-емоційний зв`язок між позивачем та дитиною. На підтвердження своїх позовних вимог та власної правової позиції позивачем надано наступні докази: фотографії, на яких чітко зображено як він та донька ОСОБА_6 проводять разом час, більш того на деяких фото він, донька та відповідач перебувають разом, дитина перебуває в нього вдома та інші; фото скриншот переписки із відповідачем у мобільному додатку, де чітко вбачається, що вона погоджувалась у тимчасових побаченнях його та доньки, але нажаль, ані дати, ані номеру з даного фото не можна встановити, але відповідач не заперечувала вказану переписку. Крім фото, розглядаючи які можна переконатись, що дитина та він - зовні дуже схожі, позивач додає пояснення двох своїх товаришів: один з них його друг протягом 20 років - ОСОБА_7 , який вказує, що багаторазово бачив його із донькою, в тому числі й в нього на роботі (в офісі), акцентував увагу, що зустрічав його та відповідача разом, та що вони виглядали як пара. Також, ОСОБА_8 , як його компаньйон, добре знав, що щосуботи у 2022 році позивач проводить із донькою ОСОБА_6 , бачив його у супермаркеті «Таврія В», де позивач перебував у ігровій зоні з донькою та на дитячому майданчику поблизу його будинку, а також чув мою розмову із матір`ю відповідачки з приводу сприяння у зустрічах з донькою. Всі вищенаведені докази, свідчать про те, що саме позивач є біологічним батьком дитини. З метою отримання свідоцтво про народження та витягу актового запису про народження дитини ОСОБА_9 , позивач звернувся до органів РАЦС, але отримав роз`яснення, що він не має статусу особи, яка має право на отримання вищевказаних документів. З метою захисту своїх прав та законних інтересів, а також з метою захисту прав та інтересів дитини, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Каланжов В.І. не з`явились, але надала заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять їх задовольнити.

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явилась, але надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення.

В судове засідання представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - Білгород-Дністровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) не з`явився, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі.

Згідно ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ч.4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться у порядку, встановленому статтями 206,207 цього Кодексу.

Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши всі представлені докази та обставини справи, суд вважає за необхідне задовольнити позовну заяву з огляду на наступне.

У своїй позовній заяві, позивач зазначає, що в період 2019 - 2020 роках займався діяльністю, пов`язаною із виготовленням та установкою металопластикових вікон, відповідач ОСОБА_2 в той період допомагала йому в цієї роботі, часто відвідувала його офіс за адресою: АДРЕСА_1 .

Від близьких стосунків у них народилась дитина: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після народження доньки позивач забрав дитину та її матір з пологового будинку та в подальшому утримував їх та всіляко допомагав, як й належить поводить себе батькові дитини, певний період позивач та відповідач мали доброзичливі відносини, він відвідував дитину, а мати дитини не чинила йому перешкод.

Відповідач вирішила оформити в органах РАЦС народження дитини в порядку статті 135 Сімейного кодексу України, тобто за умови, що дитині присвоюється прізвище матері - « ОСОБА_4 », а дані щодо батька дитини вказується зі слів матері.

Як зазначає позивач, що у шлюбі з відповідачем він не перебував, оскільки був одружений з іншою жінкою, проте навіть зазначення по-батькові дитини як « ОСОБА_5 » побічно, але все-таки свідчить, що дитина по-батькові походить від нього.

Так, позивач був згоден одразу після народження доньки, за спільною заявою бути визнаним батьком ОСОБА_6 , але відповідач зазначила, що це ніколи не пізно зробити у майбутньому.

Однак, згодом, відповідач зменшила обсяг та періодичність позивача зустрічей з донькою, десь, починаючи з серпня 2022 року за погодженням із відповідачем він брав доньку ОСОБА_6 щосуботи та проводив з нею цілий день, після чого повертав матері, проте у вересні 2022 року відповідач категорично відмовилась надавати позивачу можливість бачитись з донькою, повністю перервала його контакт з дитиною, на прохання позивача побачити доньку, вона відповідала, що він не має відношення до її дитини та юридично не є її батьком.

Довгий час позивач намагався переконати відповідача, що у дитини повинен бути батько, що сумує за донькою та хоче брати участь у її вихованні та житті, бути свідком її дорослішання, знаходитись поруч під час її досягнень та максимально допомагати долати труднощі, утримувати її усіма своїми можливостями, натомість відповідач відмовила йому у його проханнях та повністю припинила з ним спілкування, чим порушила душевно-емоційний зв`язок між позивачем та дитиною.

Так, на підтвердження своїх позовних вимог та власної правової позиції позивачем надано наступні докази: фотографії, на яких чітко зображено як він та донька ОСОБА_6 проводять разом час, більш того на деяких фото він, донька та відповідач перебувають разом, дитина перебуває в нього вдома та інші; фото скриншот переписки із відповідачем у мобільному додатку, де чітко вбачається, що вона погоджувалась у тимчасових побаченнях його та доньки, але нажаль, ані дати, ані номеру з даного фото не можна встановити, але відповідач не заперечувала вказану переписку. Крім фото, розглядаючи які можна переконатись, що дитина та він - зовні дуже схожі, позивач додає пояснення двох своїх товаришів: один з них його друг протягом 20 років - ОСОБА_7 , який вказує, що багаторазово бачив його із донькою, в тому числі й в нього на роботі (в офісі), акцентував увагу, що зустрічав його та відповідача разом, та що вони виглядали як пара. Також, ОСОБА_8 , як його компаньйон, добре знав, що щосуботи у 2022 році позивач проводить із донькою ОСОБА_6 , бачив його у супермаркеті «Таврія В», де позивач перебував у ігровій зоні з донькою та на дитячому майданчику поблизу його будинку, а також чув мою розмову із матір`ю відповідачки з приводу сприяння у зустрічах з донькою.

Відповідно до ст.16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Частиною 3 статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно ст. 52 Конституції України діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі, чи поза ним. Факт народження дитини породжує виникнення біологічного та морального зв`язку між нею та її батьком і матір`ю.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради №789-ХІІ від 24.02.1991 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Батьки і діти мають взаємні особисті немайнові та майнові права та обв`язки. Згідно зі ст. 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Отже, юридичною підставою відносин між батьками та дітьми є кровне походження дітей від певних осіб (матері та батька), яке засвідчене державним органом реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому нормами СК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Відповідно до ст.121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини.

Згідно ст. 128 ч. 3 Сімейного кодексу України, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.

Згідно ч. 4 ст. 128 СК України, позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану (далі - органи РАЦС) спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття.

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

Отже, сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі ст. 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

Таким, чином, оскільки під час розгляду справи було достеменно встановлено, що ОСОБА_1 є батьком малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд приходить до обґрунтованого висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними, такими, що ґрунтуються на дійсних обставинах справи, а тому підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 134 СК України, на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження.

Відповідно до п.п. 20 п. 1 Розділу ІІІ «Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні», затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.

Відповідно до п. 2.13.1 «Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання», які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 року №96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 р. за №55/18793, рішення суду про визнання батьківства є підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану.

Відповідно до п. 2.16.4 Розділу ІІ Правил на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду.

Згідно із ч.1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування . Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно зіст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, але його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29).

Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), №37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи вищезазначене, керуючись ст.ст. 84, 121, 125, 128, 134, СК України, ст. ст.12, 13, 76, 77, 141, 200, 259, 263, 264, 265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Білгород-Дністровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про визнання батьківства - задовольнити.

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Зобов`язати Білгород-Дністровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) внести зміни до актового запису про народження №589 від 11.09.2020 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в графі «відомості про батька дитини» вказати: громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: Савицький С.І.