провадження № 22-ц/824/7817/2023
головуючий у суді І інстанції Гончарук В.П.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Писаної Т.О.

суддів - Приходька К.П., Журби С.О.

за участю секретаря судового засідання - Лащевської Д.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 28 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права приватної власності,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права приватної власності, в якому просив визнати за ним право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 28 лютого 2023 року у задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 24 квітня 2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 28 лютого 2023 року.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 1 травня 2023 року справу призначено до розгляду.

25 серпня 2023 року до апеляційного суду надійшла заява від представника ОСОБА_1 - адвоката Фадєєвої Н.І. про закриття провадження у справі у зв`язку із відсутністю предмета спору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України та поверненню судового збору у розмірі 10 309,50 грн.

18 вересня 2023 року до апеляційного суду надійшло клопотання від представника ОСОБА_1 - адвоката Гайдаш О.В. про закриття апеляційного провадження у справі у зв`язку з відмовою скаржника від апеляційної скарги.

В обґрунтування клопотання вказує, що квартири за адресою АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 є різними об`єктами нерухомого майна, а право власності позивача ОСОБА_3 на у квартиру АДРЕСА_2 не було скасовано, ніким не оспорюється чи не визнається.

А тому у зв`язку із фактичною відсутністю предмета спору по справі №755/17765/21 та не вірно обраним способом захисту інтересів, а саме поданням позову про визнання права власності замість ефективного способу - усунення перешкод у здійсненні права користування майном, позивач відмовляється від апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції на підставі п.1 ч. 1 ст. 362 ЦПК України.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином шляхом направлення судових повісток-повідомлень. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи та заяву про закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України дійшов висновку про залишення такої заяви без задоволення з урахуванням наступного.

Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Європейський суд зазначає, що право на суд не є абсолютним; воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує врегулюванню з боку держави ( рішення у справі «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року, рішення у справі «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року).

Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 522/8782/16-ц роз`яснив, що мається на увазі під відсутністю предмета спору.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України, суд може закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо встановить, що предмет спору був відсутній на час пред`явлення позову.

Проте поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Логічно-граматичне тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» в контексті наведеної правової норми дає підстави для висновку про те, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову.

Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору тощо, то провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникнення).

Якщо предмет спору став відсутній після відкриття провадження у справі, то залежно від обставин, що призвели до зникнення такого предмета, та стадії цивільного процесу, на якій він припинив своє існування, сторони мають цілий ряд передбачених законом процесуальних можливостей припинити подальший розгляд справи, зокрема шляхом залишення позову без розгляду, відмови від позову або від поданих апеляційних чи касаційних скарг, визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди тощо.

Подібного правового висновку Верховний Суд дійшов у постановах: від 10 квітня 2019 року у справі № 456/647/18 (провадження № 61-2018св19), від 13 травня 2020 року у справі № 686/20582/19-ц (провадження № 61-1807св20), від 09 вересня 2020 року у справі № 750/1658/20 (провадження № 61-9658св20).

Зважаючи на викладене, апеляційний суд позбавлений можливості дійти висновку про обґрунтованість доводів заяви про закриття провадження у справі у зв`язку із відсутністю предмета спору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що клопотання про закриття апеляційного провадження у справі у зв`язку з відмовою скаржника від апеляційної скарги підлягає задоволенню.

Так, відповідно до положень частини 4 та 5 статті 364 ЦПК України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право відмовитися від неї, а інша сторона має право визнати апеляційну скаргу обґрунтованою в повному обсязі чи в певній частині до закінчення апеляційного провадження. За відмови від апеляційної скарги суд, за відсутності заперечень інших осіб, які приєдналися до апеляційної скарги, постановляє ухвалу про закриття апеляційного провадження.

У разі закриття апеляційного провадження у зв`язку з відмовою від апеляційної скарги на судове рішення повторне оскарження цього рішення особою, що відмовилася від скарги, не допускається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження особа, яка подала апеляційну скаргу, заявила клопотання про відмову від скарги, за винятком випадків, коли є заперечення інших осіб, які приєдналися до апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 2 ст. 362 ЦПК України про закриття апеляційного провадження суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в касаційному порядку.

Так, клопотання про відмову ОСОБА_1 від апеляційної скарги на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 28 лютого 2023 року, було підписано та подано в інтересах позивача адвокатом Гайдаш О.В.

Повноваження адвоката Гайдаш О.В. на підписання та подання вказаного клопотання, підтверджуються ордером на надання правничої (правової) допомоги серії АА № 1353071 від 18 вересня 2023 року.

Стаття 59 Конституції України регламентує, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Частиною першою статті 58 ЦПК України визначено, що сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України).

У частині четвертій статті 62 ЦПК України визначено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначає Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», згідно з пунктом 2 частини першої статті 20 якого під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема, представляти і захищати права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у суді, органах державної влади та органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, громадських об`єднаннях, перед громадянами, посадовими і службовими особами, до повноважень яких належить вирішення відповідних питань в Україні та за її межами.

Підстави для здійснення адвокатської діяльності передбачені статтею 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», відповідно до частин першої-третьої якої адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера.

Отже, спеціальний закон, який визначає правила здійснення адвокатської діяльності регламентує подання на підтвердження повноважень адвоката не всіх документів, визначених пунктами частини другої статті 26 наведеного Закону, а лише один із запропонованих альтернатив, які підтвердять такі повноваження.

Ордер встановленої форми є обов`язковим для прийняття усіма органами, установами, організаціями на підтвердження правомочності адвоката на вчинення дій, передбачених статтею 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Пунктом 11 Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 12 квітня 2019 року

№ 41(зі мінами), встановлено, що ордер встановленої цим Положенням форми є належним та достатнім підтвердженням правомочності адвоката на вчинення дій в інтересах клієнта.

Таким чином, ордер, який видано відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», є самостійним документом, що підтверджує повноваження адвоката. Надання договору про правничу допомогу, його копії або витягу разом з ордером чинна редакція ЦПК України не вимагає (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 1 липня 2020 року у справі № 320/5420/18).

Крім того, зі змісту частин першої, третьої статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» випливає, що ордер може бути оформлений адвокатом (адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням) лише на підставі вже укладеного договору. Адвокат несе кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення суду про повноваження представляти іншу особу в суді, а так само умисне невнесення адвокатом до ордера відомостей щодо обмежень повноважень, установлених договором про надання правничої допомоги (стаття 400-1 КК України).

Схожі за змістом правові висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 5 грудня 2018 року у справі № П/9901/736/18 (провадження № 11-989заі18), в постановах Верховного Суду від 3 серпня 2020 року у справі № 428/3851/19, від 12 липня 2021 року у справі № 750/7902/20-ц.

Таким чином, установивши, що долучена до клопотання копія ордеру серії АА №1353071 від 18 вересня 2023 року на надання правової допомоги у Київському апеляційному суді на підставі договору про надання правової допомоги від 14 вересня 2023 року засвідчена у визначеному законом порядку, містить усі обов`язкові реквізити, апеляційний суд дійшов висновку про те, що вказаний документ є належним та таким, що підтверджує право особи, яка підписала клопотання, на вчинення відповідної процесуальної дії.

Крім того, у ордері серії АА № 1353071 від 18 вересня 2023 року зазначено, що договором про надання правової (правничої) допомоги повноваження адвоката не обмежуються.

Враховуючи вищенаведені норми закону, а також, що заявник ОСОБА_1 виявив бажання відмовитися від поданої ним апеляційної скарги та відсутність іншої особи, яка б приєдналась до вказаної апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про можливість задоволення вказаного клопотання про відмову від апеляційної скарги.

Щодо повернення судового збору у розмірі 10 309,50 грн.

Відповідно до п. 5 ч.1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Разом з тим, як зазначено в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 820/4918/16 та ухвалах Верховного Суду в ухвалах від 22 листопада 2019 року у справі № 816/731/16, та від 1 липня 2020 року у справі №756/12935/18, сплачена сума судового збору повертається у випадку закриття провадження у справі, а не закриття апеляційного провадження, які за своїм характером та наслідками є різними процесуальними діями.

Оскільки Київський апеляційний суд дійшов висновку про закриття саме апеляційного провадження, а не провадження по справі, тому відсутні підстави для повернення сплаченого апелянтом судового збору у розмірі 10 309,50 грн.

Керуючись ст. 362, 364 ЦПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , подану представником - Фадєєвою Наталією Ігорівною про закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України та поверненню судового збору залишити без задоволення.

Заяву ОСОБА_1 , подану представником - Гайдаш Олександром Володимировичем про відмову від апеляційної скарги задовольнити.

Закрити апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 28 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права приватної власності.

Ухвала суду апеляційної інстанції може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий Т.О. Писана

Судді К.П. Приходько

С.О. Журба