№ 207/2569/23
№ 2/207/727/23
15 серпня 2023 року Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Бистрової Л.О.
при секретарі Пономаренко В.К.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кам`янське в спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Смоли» про стягнення заборгованості із заробітної плати та компенсації моральної шкоди,
ОСОБА_1 звернувся до суду з уточненим позовом до Акціонерного товариства «Смоли» про стягнення заборгованості із заробітної плати та компенсації моральної шкоди, в якому просить стягнути з Державного підприємства «Смоли» на користь ОСОБА_1 , заборгованість із невиплаченої заробітної плати в сумі 63 411,95 грн.; стягнути з Державного підприємства «Смоли» на користь ОСОБА_1 , вихідну допомогу на підставі ст. 44 КЗпП України у розмірі тримісячного середнього заробітку у сумі 61 032,19 грн. без утриманні з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів; стягнути з Державного підприємства «Смоли» на користь ОСОБА_1 , середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку за період з 01.01.2022 по 16.05.2023 у розмірі 283 460,57 грн.; стягнути з Державного підприємства «Смоли» на користь ОСОБА_1 , компенсацію моральної шкоди в розмірі 7 000 грн. та судові витрати.
В обґрунтування пред`явлених позовних вимог позивачем вказано, що 04.04.2017 він був прийнятий у Державне підприємство «Смоли» (далі відповідач) на посаду електрогазозварника 6-го розряду дільниці ВіК служби головного енергетика (наказ відповідача № 25/ос від 03.04.2017).
18.04.2022 він був звільнений з підприємства відповідача за власним бажанням за ч. 3 ст. 38 КЗпП України (наказ відповідача № 63/ос від 18.04.2022).
Протягом тривалого часу, а саме: з січня по квітень 2022 року, відповідач не виплачував йому щомісячну заробітну платню. Він неодноразово звертався до керівництва підприємства відповідача з вимогою про виконання відповідачем умов трудового договору та своєчасну виплату заробітної плати кожного місяця, проте відповідач щоразу ігнорував його вимоги. Саме з цієї причини він був змушений розірвати трудовий договір з підприємством відповідача за власним бажанням за ч. 3 ст. 38 КЗпП у зв`язку з не виконанням відповідачем законодавства про працю, умов трудового договору. Цей факт підтверджується записом у його трудовій книжці за № НОМЕР_1 , а саме: «Звільнений за власним бажанням ч. 3 ст. 38 КЗпП. Наказ № 63/ос від 18.04.2022».
Загальна сума заборгованості по заробітній платі, яку відповідач йому не виплатив в день його звільнення, становить 63 411,95 грн. Цей факт підтверджується копією розпорядження відповідача від 18.04.2022.
Згідно Довідки № 57 відповідач нарахував ОСОБА_1 за період з 01.01.2022 по 30.04.2022 заробітну платню у сумі:
- за січень 2022 року - 7 620,57 грн. (утримано - 1 463,78 грн.); заборгованість - 3 982,47 грн.;
- за лютий 2022 року - 11 012,10 грн. (утримано - 2 123,96 грн.); заборгованість - 8 888,14 грн.;
- за березень 2022 року - 11 189,59 грн. (утримано - 2 156,23 грн.); заборгованість - 9 033,36 грн.;
- за квітень 2022 року - 51 553,99 грн. (утримано - 10 046,01 грн.); заборгованість - 41 507,98 грн.
Всього: нараховано 81 376,25 грн. (утримано - 15 789,98 грн.);
До виплати (заборгованість) - 63 411,95 грн..
на підставі ч. 1 ст. 44 КЗпП в зв`язку с порушенням відповідачем як роботодавцем законодавства про працю, колективного та індивідуального зі мною трудового договору, що підтверджується фактом мого звільнення за власним бажанням ч. З ст. 38 КЗпП, відповідач зобов`язаний виплати мені при звільнені вихідну допомогу у суму не менше 3-місячного середнього заробітку.
Згідно довідки № 57 за період з 01.01.2022 по 30.04.2022 мій середньомісячний заробіток складає 20 344,06 грн. (81 376,25 грн. : 4).
Також, на підставі ч. 1 ст. 44 КЗпП в зв`язку с порушенням відповідачем як роботодавцем законодавства про працю, колективного та індивідуального із ним трудового договору відповідач зобов`язаний виплати йому при звільнені вихідну допомогу у сумі не менше 3-місячного середнього заробітку, а саме: 61 032,19 грн. (20 344,06 грн. х 3).
Зазначив, що в день його звільнення 18.04.2022 та в наступні дні відповідач остаточного розрахунку із ним не зробив, чим грубо порушив вимоги ч. 1 ст. 47 і ст. 116 КЗпП України.
На його багаторазові вимоги видати йому довідку про заборгованість із заробітної плати із зазначенням термінів виплат, розмірів нарахованих і виплачених сум його заробітку відповідач ігнорував ці звернення.
У зв`язку з невиплатою заробітної плати, виникненням значної та суттєвої для нього заборгованості із заробітної плати, він був змушений звернутися до суду за судовим захистом своїх трудових прав.
На день звернення до суду відповідач всі належні йому гроші у сумі 124 443,29 грн. (63 411,95 грн. + 61 032,19 грн.) не виплатив.
Як було зазначене раніше, згідно Довідки № 57 за період з 01.01.2022 по 30.04.2022 його середньомісячний заробіток складає 20 344,06 грн.
Весь час затримки розрахунку з дня звільнення 18.04.2022 до дня звернення до суду 16.05.2023 складає 12 місяців 28 днів.
Відповідно, відповідач згідно ст. 117 КЗпП повинен сплатити йому його середній заробіток 20 344,06 грн. за весь час затримки розрахунку по день звернення до суду, тобто за 12 місяців 28 днів, суму у розмірі 283 460,57 грн. (20 344,06 грн. х 12 + 20 344,06 грн. : 30 х 28).
Систематично не дотримуючись строків виплати заробітної плати, відповідач тим самим порушив його конституційні права і заподіяв йому моральну шкоду.
На підприємстві він відпрацював багато місяців, користувався пошаною і повагою. З вини відповідача через те, що він не отримав винагороду за свою сумлінну працю, він відчував і відчуває зараз моральні страждання. Відсутність зароблених грошей протягом тривалого часу негативно позначалося на життєвому рівні його сім`ї. З вини відповідача, який не виплатив йому заборгованість по заробітній платі, у нього, зокрема, в осінньо-зимовий період 2022-2023 років було відсутнє повноцінне харчування. Він не мав можливості купити необхідний йому зимовий одяг, взуття та інші предмети першої необхідності. У зв`язку з цим були втрачені його звичні життєві зв`язки. Він постійно змушений думати і шукати додаткові джерела доходів, що призводить необхідності щодня прикладати додаткові зусилля для організації життя.
Виходячи з усього вищевикладеного, вважає, що відповідач заподіяв йому моральну шкоду, компенсацію якої він оцінюю в розмірі 7 000 грн.. Ця сума може певною мірою компенсувати йому моральні страждання і переживання у зв`язку з тривалою невиплатою заробітної плати, певною мірою згладити негативні наслідки неправомірних дій відповідача, а також, на його погляд, відповідає матеріальним можливостям відповідача.
Разом відповідач повинен йому виплатити: заборгованість по заробітній платі в сумі 63 411,95 грн.; вихідну допомогу в сумі 61 032,19 грн.; середній заробіток за весь час затримки розрахунку по день звернення до суду у сумі 283 460,57 грн.; компенсацію моральної шкоди в розмірі 7 000 грн., а всього 414 904,71 грн..
Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить їх задовольнити.
Представник відповідача у судове засідання не з`явився. Судом вживалися заходи щодо належного його повідомлення про дату та час розгляду справи. Причини неявки суду невідомі.
Відповідно до положень ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1)відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2)відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3)відповідач не подав відзив; 4)позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи наявність у справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.1 ст.280 та відповідно до ч.1 ст.281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи.
На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.
Судом встановлено, що відповідно до Трудової книжки ОСОБА_1 04.04.2017 року був прийнятий на роботу до Акціонерного товариства «Смоли» (колишня назва - Державне підприємство «Смоли») на посаду електрогазозварником 6 розряду дільниці ВіК служби головного енергетика.
Наказом № 63/ос від 18.04.2022 року трудовий договір з відповідачем припинено, звільнено за власним бажанням, ч.3 ст. 38 КЗпП України.
При звільненні з ОСОБА_1 не було проведено повний розрахунок та належні йому кошти не були виплачені.
Згідно Довідки № 57 від 14.06.2023 року, яка видана АТ «Смоли», заборгованість по заробітній платі ОСОБА_1 з січня 2022 року по квітень 2022 року складає 63 411 грн. 95 коп., де в тому числі компенсація за невикористані дні відпустки в сумі 15 354,90 грн. та сума по ч.3 ст.38 КЗпП України (вихідна допомога) - 32 924,43 грн..
Статтею 94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Відповідно до ч. 1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Згідно з ч. 1ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Відповідно до ст.43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Згідно ст. 97 КЗпП України власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.
Відповідно до ст.21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 22 цього Закону - суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.
Таким чином, з огляду на те, що право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами КЗпП України, Законом України «Про оплату праці», а позивач ОСОБА_1 перебував з Акціонерним товариством «Смоли» в трудових відносинах до 18.04.2022 року, виконував свої трудові обов`язки в повному обсязі, а також при звільненні не отримав усі належні йому платежі, майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського Суду.
Однак, в день звільнення позивача 18.04.2022 року, відповідач не здійснив виплату належних коштів, що є грубим порушенням ч. 1 ст. 116 КЗпП України.
Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частині стягнення нарахованої але не виплаченої заробітної плати, з січня 2022 року по квітень 2022 року в тому числі компенсацію за невикористані дні відпустки та та сума по ч.3 ст.38 КЗпП України (вихідна допомога), що складає 63 411,95 грн..
Позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, який станом на 23.05.2023 року, тобто на день звернення до суду із позовом становив 283 460 грн. 57 коп.
Згідно із ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Згідно зі статтею 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.
Згідно правового висновку Верховного Суду України у спорі про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (постанова у справі № 6-64цс13 від 3 липня 2013 року) згідно із ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При цьому, відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.
Порядок здійснення відповідних розрахунків визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100.
Пунктом 8 даного Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.
Відповідно до статті 27 Закону «Про оплату праці» Порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Із наданої позивачем довідки №57 від 14.06.2023 року вбачається, що середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 складає 528,61 грн..
Таким чином, оскільки позивач був звільнений з роботи 18 квітня 2022 року, час затримки кінцевого розрахунку при звільненні, станом на 18 жовтня 2022 року, складає 132 робочих дні.
Отже, із відповідача на користь позивача слід стягнути середній заробіток за час затримки кінцевого розрахунку при звільненні в сумі 69 776 грн. 52 коп. (528,61 грн/день * 132 робочих дні).
Стосовно заявлених позовних вимог щодо стягнення із відповідача на користь позивача моральної шкоди суд зазначає наступне.
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.
Згідно статті 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Як достовірно встановлено судом, внаслідок порушення відповідачем законних прав позивача, а саме невиплати йому заробітної плати, тобто порушення відповідачем конституційного права позивача на оплату працю, внаслідок чого було порушено звичний для останнього уклад життя, завдало йому моральних страждань, які виразилися в докладанні додаткових зусиль для утримання себе та своєї сім`ї, переживаннях, пов`язаних із необхідністю звернення до суду за захистом свого порушеного права, останній зазнав втрат немайнового характеру, тобто йому завдано моральну шкоду.
Суд зауважує, що в результаті затримки з невиплатою заробітної плати при звільненні позивач поніс моральні страждання, які виразились у неотриманні коштів на проживання протягом певного періоду, що зумовило зміну способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для утримання себе та своєї сім`ї, принизило позивача, що визнається судом моральною шкодою, яка підлягає задоволенню частково з урахування розміру невиплачених відповідачем сум, розміру та тривалості завданих моральних страждань.
Враховуючи характер та обсяг душевних і психічних страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат, тяжкість вимушених змін у його житті, та зважаючи на положення Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди, з урахуванням встановлених судом обставин справи, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, підлягають задоволенню в розмірі 1 000,00 грн..
Суд вважає, що в даній справі моральна шкода в розмірі 1 000,00 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в порядку ст. 117 КЗпП України в сумі 69 776,52 грн. є достатніми для сприяння відновлення порушених прав позивача.
Щодо порушення термінів в частині звернення до суду про виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у зв`язку з порушенням встановлених строків виплати заробітної плати та моральної шкоди, суд зазначає, що у Довідці про суму заробітної плати, яка була надана Відповідачем, відсутні відомості щодо нарахування самої суми компенсації у зв`язку з порушенням встановлених строків виплати заробітної плати, котра підлягає виплаті. Тому Позивач про дану компенсацію дізнався тільки з дати надання Довідки, а саме з 30.08.2022 року.
Тобто, Позивач дізнався про порушення свого права, на отримання компенсації, 30.08.2022 року у зв`язку з чим тримісячний термін звернення до суду з вимогою про виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у зв`язку з порушенням встановлених строків виплати заробітної плати та моральної шкоди порушено не було.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.2, ч.3 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає копії квитанцій та детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
В позовній заяві позивач окрім іншого просить також стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 2 400,00 грн., однак позивачем не надано жодних доказів на підтвердження понесення цих витрат. Отже відшкодування витрат, які позивач поніс у справі задоволенню не підлягають.
Згідно зі ст. 133 ЦПК України судовий збір включено до складу судових витрат.
Позивач звернувся до суду з позовними вимогами про стягнення нарахованої але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.4 ЗУ «Про судовий збір» за звернення до суду із позовною заявою майнового характеру судовий збір дорівнює 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 1073,60 грн..
Керуючись статтями 47, 115-117, 231, 232, 238 КЗпП України, Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», Постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», статтями 12, 13, 76-81, 259, 263-265, 268, 273, 430 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Смоли» про стягнення заборгованості із заробітної плати та компенсації моральної шкоди задовольнити частково.
В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Смоли» - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду у тридцятиденний строк з дня проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Головуючий суддя Л.О. Бистрова