Справа № 157/618/23
Провадження №2/157/179/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2023 рокумісто Камінь-Каширський

Камінь-Каширський районний суд Волинської області

в складі: головуючого судді Гамули Б.С.,

з участю: секретаря судового засідання Данилюк Ю.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про захист прав споживачів, розірвання договору купівлі-продажу та повернення сплаченої за товар грошової суми, стягнення інфляційних втрат, відшкодування моральної шкоди,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про захист прав споживачів, розірвання договору купівлі-продажу від 21 лютого 2022 року та повернення сплачених за товар грошових коштів у сумі 9200 гривень, стягнення інфляційних втрат у розмірі 2471 гривня 14 копійок і відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000 гривень .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 21 лютого 2022 року в торговій точці АДРЕСА_1 , де здійснює свою підприємницьку діяльність відповідач у справі ОСОБА_2 , позивач придбав для своєї тяжкохворої матері, інваліда першої групи, ОСОБА_4 холодильник марки «BAUKNECHT» вартістю 9200 гривень. Чек про оплату вартості холодильника, квитанцію або накладну про його придбання ОСОБА_1 не видали. В той же день син відповідачки, відповідач ОСОБА_3 разом з ОСОБА_5 власним автомобілем привезли холодильник до будинку матері позивача, яка проживає по АДРЕСА_2 . Відповідачі обіцяли гарантію на холодильник на строк 6 місяців.

Проте, 24 березня 2022 року холодильник вийшов з ладу, перестав умикатися. Позивач неодноразово усно звертався до відповідачів з питанням проведення ремонту холодильника або його заміни. 13 травня 2022 року ОСОБА_3 приїхав до позивача з ОСОБА_6 , який приступив до ремонту холодильника, але оскільки провести ремонт на місці не вдалося, то вони зняли плату управління, пообіцявши її замінити, та поїхали. Однак плату вони не замінили, ремонт холодильника не провели. На повторні звернення позивача щодо ремонту холодильника чи його заміни відповідачі не реагували.

Позивач 20 червня 2022 року звернувся до ОСОБА_2 уже з письмовою заявою про повернення йому сплачених за холодильник коштів у строк до 01 липня 2022 року, але відповідь на заяву не отримав.

З відповідною письмовою зайвою позивач звернувся до райвідділу поліції, однак у відкритті кримінального провадження фактично було відмовлено. Водночас, як вбачається з довідки начальника райвідділу М.Євтушика, в результаті проведеної перевірки було встановлено, що ОСОБА_2 визнала факт продажу ОСОБА_1 холодильника вартістю 9200 грн, а також те, що між сторонами була досягнута домовленість про гарантійне обслуговування холодильника протягом шести місяців. Також ОСОБА_2 не заперечувала факту виходу холодильника з ладу, погоджувалася відшкодувати покупцю вартість холодильника, проте після встановлення причини несправності кваліфікованим спеціалістом у сервісному центрі в м. Луцьку.

Також позивач зазначив, що служба у справах захисту прав споживачів у Камінь-Каширському районі відсутня. 25 серпня 2022 року позивач письмово звернувся за допомогою та щодо притягнення відповідачів до відповідальності до Управління у справах захисту прав споживачів у Волинській області, однак його звернення повернулося.

18 жовтня 2022 року відповідач ОСОБА_3 забрав з будинку матері позивача ОСОБА_4 придбаний холодильник на ремонт, що стверджується його власноручною розпискою, але до цього часу ні холодильника, ні сплачених за нього коштів відповідачі не повернули. Тому позивач вважає, що порушенням відповідачами норм Закону України «Про захист прав споживачів» йому заподіяна шкода на суму 9200 гривень, а з урахуванням інфляції за період з лютого 2022 року до березня 2023 року 11671 гривень 14 копійок.

Також позивач зазначив, що згідно з ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної шкоди, яку позивач оцінює в сумі 5000 гривень.

Посилаючись на викладені обставини, позивач просить суд стягнути з відповідачів на його користь 9200 гривень сплачених за товар коштів, 2471 грн 14 к. інфляційних втрат, 5000 гривень моральної шкоди та понесені ним судові витрати по справі.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та пояснив, що 21 лютого 2022 року він придбав у відповідачів вживаний холодильник марки «BAUKNECHT». Будь-якого розрахункового документа йому не видали, однак пообіцяли гарантійний строк на 6 місяців. У березні 2022 року холодильник зламався й він одразу ж повідомив про це відповідачів. Через два тижні до нього приїхав ОСОБА_3 з ОСОБА_6 та приступили до ремонту холодильника, однак відремонтувати його не змогли, зняли якусь плату та поїхали. Оскільки відповідачі тривалий час холодильник не ремонтували, тому 20 червня 2022 року він поставив їм вимогу повернути сплачені ним кошти в сумі 9200 гривень, надіславши на адресу ОСОБА_7 відповідну заяву, на яку відповідачі також не відреагували. ОСОБА_3 повернув холодильник 06 травня 2023 року, залишивши його на подвір`ї житлового будинку матері позивача ОСОБА_4 , не повідомивши його про це. Наступного для він, не перевіряючи справність холодильника, повернув його ОСОБА_7 , також залишивши його біля подвір`я відповідачів. Наразі він не бажає повернення холодильника, просить стягнути з відповідачів сплачені за нього кошти, а також суму інфляційних втрат, моральної шкоди та судові витрати по справі.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги визнала частково. Пояснила, що є фізичною особою-підприємцем та займається продажем завезеної з країн Європи вживаної побутової техніки, її торгове місце знаходиться в торговому комплексі « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що по АДРЕСА_1 . Підтвердила, що 21 лютого 2022 року вона продала ОСОБА_1 вживаний холодильник за ціною 9200 гривень, на який встановила гарантійний строк 6 місяців. Через деякий час позивач повідомив, що холодильник вийшов з ладу. Наступного дня її син ОСОБА_3 поїхав до будинку матері позивача, щоб провести ремонт холодильника. Він зняв непрацюючу деталь та відвіз у сервісний центр у м. Луцьку, однак замінити її не зміг, оскільки ОСОБА_1 не надав доступу до холодильника, щоб ідентифікувати його модель. У подальшому ремонт холодильника провести не вдавалося тому, що позивач півроку не надавав доступу до нього, лише в жовтні 2022 року ОСОБА_3 зміг забрати холодильник для гарантійного ремонту. В травні 2023 року товар був повернутий ОСОБА_1 у справному стані, однак той його не прийняв. Вимоги позивача про повернення коштів вона не отримувала інакше б одразу ж її задовольнила. На сьогодні холодильник стоїть на складі в робочому стані. Зазначила, що готова повернути ОСОБА_1 сплачені ним за товар кошти в сумі 9200 гривень. У решті позов не визнає, оскільки інші втрати виникли з вини самого позивача.

Відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги визнав часткового. Пояснив, що працює продавцем у магазині своєї матері ОСОБА_2 , не є підприємцем та не займається підприємницькою діяльністю. В лютому 2022 року ОСОБА_1 придбав у них вживаний холодильник марки «BAUKNECHT» за ціною 9200 гривень. Хоча товар був у використанні, проте вони, як і на увесь інший товар, встановили на нього гарантію строком на 6 місяців. Приблизно через місяць до них зателефонував позивач та повідомив, що холодильник вийшов з ладу. Наступного дня він разом з ОСОБА_6 , який займався ремонтом побутової техніки, прибули до ОСОБА_1 та приступили до ремонту. ОСОБА_6 повідомив, що вийшла з ладу панель управління роботою холодильника, яка підлягає лише заміні. Він зняв деталь і відвіз її в сервісний центр для заміни, однак фахівці центру роз`яснили, що аби правильно вибрати деталь для заміни необхідно доставити сам холодильник або сфотографувати місце встановлення плати управління. Проте, ОСОБА_1 відмовився надіслати потрібні фотознімки та не надав доступу до холодильника. Перемовини з позивачем тривали близько півроку, ОСОБА_1 у телефонних розмовах постійно міняв вимоги: почергово просив повернути кошти або відремонтувати холодильник. Лише в жовтні 2022 року він зміг забрати холодильник. Провівши його ремонт, у травні 2023 року він доставив його позивачу, а саме до будинку його матері, де він був встановлений, однак наступного дня ОСОБА_1 повернув холодильник назад. Будь-яких письмових вимог повернути кошти за товар він не отримував, хоча на сьогодні згоден повернути їх у сумі 9200 гривень. Решту заявлених вимог не визнає, оскільки спір виник з вини самого позивача.

Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні підтвердив, що на прохання ОСОБА_3 оглядав холодильник марки «BAUKNECHT» у будинку матері ОСОБА_1 . ОСОБА_8 була в гарному стані, однак з ладу вийшла плата управління, яку він демонтував та віддав ОСОБА_3 для заміни, оскільки її ремонт неможливий.

Свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні показав, що за його порадою ОСОБА_1 придбав у магазині ОСОБА_2 вживаний холодильник. Через деякий час до нього зателефонував ОСОБА_3 та повідомив, що холодильник зламався, а ОСОБА_1 відмовляється надати його для гарантійного ремонту.

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні показав, що в травні 2023 року він на прохання ОСОБА_1 відвозив холодильник від дому його метрі до будинку відповідачів.

Заслухавши пояснення сторін, показання свідків, проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов підставний та підлягає до задоволення частково.

Згідно зі статтею 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Відповідно до частин 3, 4 статті 12, частин 1, 2 статті 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що 21 лютого 2022 року сторони уклали усний договір купівлі-продажу, за умовами якого ОСОБА_1 придбав у ОСОБА_2 холодильник марки «BAUKNECHT», який перебував у використанні, вартістю 9200 гривень. За умовами договору на товар був встановлений гарантійний строк 6 місяців.

На підтвердження укладення договору купівлі-продажу позивач не надав розрахункового документа або інших належних доказів, однак відповідачі в судовому засіданні визнали факт укладення такого правочину та підтвердили його істотні умови, в тому числі й щодо встановлення гарантійного строку на товар.

Таким чином, суд у відповідності до норм ст. 82 ЦПК України визнає ці обставини встановленими та доведеними.

Відповідно до статей 655, 656 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу може бути майно (товар), яке є у продавця на момент укладення договору або буде створене (придбане, набуте) продавцем у майбутньому. Особливості договору купівлі-продажу окремих видів майна можуть встановлюватися законом.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 673 ЦК України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується. Якщо продавець при укладенні договору купівлі-продажу був повідомлений покупцем про конкретну мету придбання товару, продавець повинен передати покупцеві товар, придатний для використання відповідно до цієї мети.

У відповідності до ст. 675 ЦК України товар, який продавець передає або зобов`язаний передати покупцеві, має відповідати вимогам щодо його якості в момент його передання покупцеві, якщо інший момент визначення відповідності товару цим вимогам не встановлено договором купівлі-продажу. Договором або законом може бути встановлений строк, протягом якого продавець гарантує якість товару (гарантійний строк). Гарантія якості товару поширюється на всі комплектуючі вироби, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі ст. 678 ЦК України покупець, якому переданий товар неналежної якості, має право, незалежно від можливості використання товару за призначенням, вимагати від продавця за своїм вибором: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару. У разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов`язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з`явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором: 1) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару. Положення цієї статті застосовуються, якщо інше не встановлено цим Кодексом або іншим законом.

За нормами ст. 679 ЦК України продавець відповідає за недоліки товару, якщо покупець доведе, що вони виникли до передання товару покупцеві або з причин, які існували до цього моменту. Якщо продавцем надані гарантії щодо якості товару, продавець відповідає за його недоліки, якщо він не доведе, що вони виникли після його передання покупцеві внаслідок порушення покупцем правил користування чи зберігання товару, дій третіх осіб, випадку або непереборної сили.

Відносини, що виникли між сторонами є правовідносинами між споживачем товарів та їх продавцем, а тому регулюються нормами Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до статті 8 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку недоліків споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством, має право вимагати: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару. У разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов`язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: 1) розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар. Вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті, пред`являються на вибір споживача продавцеві за місцем купівлі товару, виробникові або підприємству, що задовольняє ці вимоги за місцезнаходженням споживача. Споживач має право пред`явити одну з вимог, передбачених частиною першою цієї статті, а в разі її невиконання заявити іншу вимогу, передбачену частиною першою цієї статті. Продавець, виробник (підприємство, що задовольняє вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті) зобов`язані прийняти товар неналежної якості у споживача і задовольнити його вимоги. При пред`явленні споживачем вимоги про безоплатне усунення недоліків товару вони повинні бути усунуті протягом чотирнадцяти днів з дати його пред`явлення або за згодою сторін в інший строк. Вимоги споживача розглядаються після пред`явлення споживачем розрахункового документа, а щодо товарів, на які встановлено гарантійний строк, технічного паспорта чи іншого документа, що його замінює, з позначкою про дату продажу. Під час продажу товару продавець зобов`язаний видати споживачеві розрахунковий документ встановленої форми, що засвідчує факт купівлі, з позначкою про дату продажу або відтворити на дисплеї програмного реєстратора розрахункових операцій (дисплеї пристрою, на якому встановлений програмний реєстратор розрахункових операцій) QR-код, що дає змогу особі здійснювати його зчитування та ідентифікацію з розрахунковим документом за структурою даних, що в ньому містяться, або надіслати електронний розрахунковий документ на наданий споживачем абонентський номер чи адресу електронної пошти. Вимоги споживача, передбачені цією статтею, не підлягають задоволенню, якщо продавець, виробник (підприємство, що задовольняє вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті) доведуть, що недоліки товару виникли внаслідок порушення споживачем правил користування товаром або його зберігання. Споживач має право брати участь у перевірці якості товару особисто або через свого представника.

Істотним недоліком відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» є недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак: а) він взагалі не може бути усунутий; б) його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів; в) він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором.

Сторони не заперечують, що позивач придбав у відповідача ОСОБА_2 вживаний побутовий прилад холодильник, на який був встановлений гарантійний строк у шість місяців, протягом якого прилад вийшов з ладу. Також з пояснень сторін та показань свідків вбачається, що відповідач вжив заходів щодо гарантійного ремонту побутового приладу. У такий спосіб відповідач приступив до виконання вимоги позивача, передбаченої п. 2 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк.

Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» стосовно непродовольчих товарів, що перебували у використанні та були реалізовані через роздрібні комісійні торговельні підприємства, вимоги споживача, зазначені у частині першій цієї статті, задовольняються за згодою продавця. Згідно з цією частиною задовольняються вимоги споживача щодо товарів, гарантійний строк на які не закінчився.

Приступивши до ремонту побутового приладу, який перебував у використанні, відповідач ОСОБА_2 висловила свою згоду прийняти та виконати вимогу позивача безоплатно усунути недоліки товару.

Як встановлено з пояснень сторін, що також підтверджується показаннями свідків, відповідач виконала умови договору купівлі-продажу в частині гарантійного обслуговування, усунувши недоліки товару та доставивши його позивачу. Проте, позивач, не перевіривши технічного стану товару, повернув його продавцеві та змінив вимогу щодо безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк на вимогу про розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми, звернувшись до суду з цим позовом.

Водночас, суд не приймає тверджень позивача про те, що вимогу про повернення коштів за товар він пред`явив продавцю 20 червня 2022 року, оскільки належних та допустимих доказів цьому не надано. Факт надіслання наявної у матеріалах справи заяви ОСОБА_1 про повернення коштів відповідачам нічим не підтверджується.

Таким чином, суд розглядає існуючий між сторонами спір виключно в межах вимоги про розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми.

Аналізуючи надані сторонами та досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає доведеним той факт, що ОСОБА_1 придбав у фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 товар неналежної якості з наявним істотним недоліком, який був виявлений під час гарантійного строку, тому у відповідності до положень ч. 1 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач має право на повернення сплачених за товар грошових коштів. Таким чином, укладений сторонами договір купівлі-продажу побутового приладу слід розірвати та стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 сплачені за товар кошти в сумі 9200 гривень.

Разом із тим, суд вважає безпідставними вимоги позивача про стягнення з відповідача суми інфляційних втрат за період часу з лютого 2022 року по березень 2023 року, оскільки, як уже зазначено вище, ОСОБА_1 не довів перед судом тієї обставини, що вимога про розірвання договору купівлі-продажу та повернення коштів була пред`явлена відповідачу ОСОБА_2 раніше подання цього позову до суду, а відповідно до положень ч. 3 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» пред`явлення продавцю товару одразу кількох вимог, передбачених частиною 1 цієї статті виключається.

Також суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог у частині стягнення з відповідача моральної шкоди, з огляду на таке.

Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

У пунктах 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Відповідно до ст. 1211-1 ЦК України особливості відшкодування шкоди, завданої внаслідок недоліків товару, що є рухомим майном, у тому числі таким, що є складовою частиною іншого рухомого чи нерухомого майна, включаючи електроенергію, встановлюються законом.

Позивач жодним чином не довів заподіяння йому моральної шкоди діями відповідача та не обґрунтував її розміру, вираженого в грошовому вигляді. У позовній заяві ОСОБА_1 лише обмежився зазначенням норми Закону України «Про захист прав споживачів», яка передбачає можливість стягнення моральної шкоди у випадку задоволення позовних вимог. Не були доведені такі обставини позивачем і в судовому засіданні.

У відповідності до ч. 3 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті, пред`являються на вибір споживача продавцеві за місцем купівлі товару, виробникові або підприємству, що задовольняє ці вимоги за місцезнаходженням споживача.

З наданих суду документів, зокрема виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та витягу з Реєстру платників єдиного податку, встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є фізичною особою-підприємцем та має дозвіл на роздрібну торгівлю побутовими електротоварами в спеціалізованих магазинах. Водночас встановлено, що відповідач ОСОБА_3 не є суб`єктом підприємницької діяльності, продавцем товару або його виробником. Таким чином, слідуючи нормам ст. 8 Закону ОСОБА_3 не є належним відповідачем у цьому спорі, а тому в задоволенні позову до нього належить відмовити.

Розподіл судових витрат між сторонами суд здійснює у відповідності до норм ст. 141 ЦПК України, згідно з якою судові витрати в разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а також керується нормами ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», за якими споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

Таким чином, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 1073 грн 60 к. та на користь позивача відповідна частина понесених ним витрат на оплату професійної правничої допомоги в сумі 1430 грн (2600 : 100 х 55).

Керуючись статтями 12, 81, 89, 141, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, статтями 655, 656, 673, 675, 678, 679 Цивільного кодексу України, статтями 7, 8 Закону України «Про захист прав споживачів», суд

ухвалив:

Позов задовольнити частково.

Розірвати договір купівлі-продажу, укладений 21 лютого 2022 року між фізичною особою підприємцем ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачені за товар кошти в сумі 9 200 (дев`ять тисяч двісті) гривень.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 1073 (одну тисячу сімдесят три) гривні 60 копійок судового збору та на користь ОСОБА_1 1430 (одну тисячу чотириста тридцять) гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне ім`я, місце проживання, реєстраційний номер облікової картки платника податків сторін: позивач ОСОБА_1 , АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ; відповідач ОСОБА_2 , АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ; відповідач ОСОБА_3 , АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Повне рішення суду складено 01 вересня 2023 року.

Головуючий: Б. С. Гамула