Справа № 703/2607/23
28 серпня 2023 року м. Сміла
Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:
головуючого судді Биченка І.Я.,
за участю секретаря судового засідання Литвин Г.Т.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права особистої приватної власності на нерухоме майно,
07 червня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просить визнати за нею право особистої приватної власності на житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 27 липня 1985 року між нею та відповідачем ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб. 13 квітня 1989 року за договором дарування грошей, ОСОБА_3 подарувала їй кошти в сумі 6500 карбованців для купівлі жилого будинку. Таким чином, перебуваючи у зареєстрованому з відповідачем шлюбі, нею прийнято в дар кошти у вищевказаній сумі для подальшого придбання жилого будинку. 13 квітня 1989 року, на підставі договору купівлі-продажу, нею придбано за 6500 карбованців житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 . Вказаний будинок нею був придбаний в особисту власність за власні кошти у період перебування у шлюбі з відповідачем.
Вважає, що оскільки грошові кошти в сумі 6500 карбованців, які були прийняті в дар від ОСОБА_3 , є її особистою власністю, відтак житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , є набути за час шлюбу, але за кошти, які належали їй особисто.
30 квітня 1999 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано та на даний час вони жодних стосунків не підтримують.
Оскільки в договорі купівлі-продажу зазначеного житлового будинку з надвірними спорудами не зазначено, що він є особистою власністю позивача, вона позбавлена можливості відчужити його, у зв`язку з чим позивач звернулася до суду з даним позовом.
Ухвалою судді від 08 червня 2023 року відкрито провадження за вказаним позовом, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження та відповідачу надано строк для подання до суду відзиву на позовну заяву.
Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Холодняк В.М. у судове засідання не з`явилися, останній звернувся до суду з заявою, в якій просив розгляд справи провести без його та позивача участі, позовній вимоги підтримує у повному обсязі, наполягає на їх задоволенні, проти заочного розгляду справи та постановлення заочного рішення не заперечує.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відповідно до вимог ст.128 ЦПК України, шляхом направлення судових повісток за адресою його проживання. Відзиву на позовну заяву та заперечень щодо позовних вимог до суду не направив.
З урахуванням положень ч.4 ст.223 та ч.1 ст.280 ЦПК України, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити, за результатами її розгляду, заочне рішення.
Враховуючи, що розгляд справи відбувався за відсутності учасників судового процесу, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України.
Суд, врахувавши позицію представника позивача, яка викладена в заяві про розгляду справи без його та позивача участі, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.
Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно ч.1-4 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно ч.1 та ч.2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Згідно ч.1 ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до ч.1, 5 та 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
13 квітня 1989 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу, який посвідчений секретарем Костянтинівської сільської ради народних депутатів та зареєстрований в реєстрі за №93.
Згідно п.1 вказаного Договору купівлі-продажу, ОСОБА_6 продала, а ОСОБА_1 купила жилий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 , на присадибній земельній ділянці земель колгоспу «Серп і Молот».
Відповідно до п.2 зазначеного Договору купівлі-продажу, продаж цей вчинено за 6500 карбованців, які покупець ОСОБА_1 сплатила повністю до підписання цього договору.
Як вбачається з довідки №449, виданої виконавчим комітетом Балаклеївської сільського ради 31 травня 2023 року, будинковолодінню в АДРЕСА_1 , присвоєно номер 15а. Підстава записи погосподарської книги на 1986-1990 роки, особовий рахунок № НОМЕР_1 .
Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав від 28 квітня 2023 року за №330660520, 20 квітня 2023 року державним реєстратором виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області проведено державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 , виданого відділом державної реєстрації актів громадянського стану Смілянської районної державної адміністрації Черкаської області 30 квітня 1999 року, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу 30 квітня 1999 року зроблено запис за №34. Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 прізвище не змінила.
Таким чином, житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , був придбаний позивачем ОСОБА_1 у період її перебування у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 .
Враховуючи, що позивачем ОСОБА_1 вищевказаний житловий будинок з надвірними спорудами був придбаний у період зареєстрованого шлюбу з відповідачем ОСОБА_2 та до набрання чинності Сімейним кодексом України, суд вважає, що у даній справі підлягають застосуванню положення статтей 22, 24 КпШС України.
Так, відповідно до ст.22 КпШС України (у редакції, чинній станом на 13 квітня 1989 року), майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.
Так, під час судового розгляду встановлено, що позивач ОСОБА_1 оспорює полишення правового режиму спільного сумісного майна на житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та стверджує, що вказане нерухоме майно хоча і було придбано нею у період її перебування у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 , однак придбане за її особисті кошти, які були отримані нею в дар від ОСОБА_3 .
Згідно ст.24 КпШС України (у редакції, чинній станом на 13 квітня 1989 року), майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Роздільним майном кожного з подружжя є також речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), хоча б вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном.
Згідно ст.243 ЦК УРСР (у редакції, чинній станом на 13 квітня 1989 року), за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність. Договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому. Дарування громадянами майна державним, кооперативним або іншим громадським організаціям може бути обумовлено використанням цього майна для певної суспільно корисної мети.
Відповідно до ч.1 ст.243 ЦК УРСР (у редакції, чинній станом на 13 квітня 1989 року), договір дарування на суму понад 500 карбованців, а при даруванні валютних цінностей - на суму понад 50 карбованців повинен бути нотаріально посвідчений.
13 квітня 1989 року між ОСОБА_3 та позивачем ОСОБА_1 було укладено договір дарування грошей, який посвідчений секретарем Костянтинівської сільської Ради народних депутатів Смілянського району Черкаської області та зареєстрований в реєстрі за №95.
Як вбачається з вказаного Договору дарування, ОСОБА_3 подарувала своїй дочці ОСОБА_1 6500 карбованців для купівлі жилого будинку.
Враховуючи, що грошові кошти у сумі 6500 карбованців позивачем ОСОБА_1 були отримані в дар, відтак ці грошові кошти, у відповідності до положень ст.24 КпШС України (у редакції, чинній станом на 13 квітня 1989 року), є особистою власністю позивача ОСОБА_1 ..
Приймаючи до уваги, що житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , був придбаний позивачем ОСОБА_1 у день отримання вищевказаних грошових коштів у дар, за ціною, яка відповідає сумі грошових коштів, якими вона була обдарована, та враховуючи відсутність доказів придбання вказаного нерухомого майна позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 за їх спільні грошові кошти, суд приходить до висновку, що спірне нерухоме майно придбане позивачем ОСОБА_2 за грошові кошти, якими вона була обдарована на підставі договору дарування від 13 квітня 1989 року, тобто за особисті грошові кошти позивача.
Відповідно до ч.1-3 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
З урахуванням вищевикладеного та приймаючи до уваги, що житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , був придбаний позивачем ОСОБА_1 у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 за її особисті кошти, суд приходить до висновку, що даний житловий будинок з надвірними спорудами є особистою приватною власністю позивача ОСОБА_1 , у зв`язку з чим позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.
Відповідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Разом з тим, позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з клопотанням, в якому просила понесені нею судові витрати по сплаті судового збору залишити за нею.
Враховуючи клопотання позивача, суд вважає за можливе не покладати понесені позивачем витрати по сплаті судового збору за подання до суду даної позовної заяви на відповідача.
На підставі наведеного, керуючись ст. 4, 5, 12, 13, 141, 223, 263, 265, 280, 354, 355 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права особистої приватної власності на нерухоме майно, задовольнити повністю.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , право особистої приватної власності на житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржене позивачем до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом цих строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено 30 серпня 2023 року.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_3 .

Суддя: І.Я. Биченко