Справа № 175/402/23
Провадження № 2/175/74/23
РІШЕННЯ

Іменем України

"22" серпня 2023 р. смт. Слобожанське

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Журавель Т.С., за участю секретаря Вербицької К.В., представника позивача ОСОБА_1 , позивача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 , відповідача ОСОБА_4 , третьої особи ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Слобожанська селищна рада Дніпровського району Дніпропетровської області, Комунальне підприємство «Керуюча компанія «Перспектива» Слобожанської селищної ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до ОСОБА_4 , треті особи ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Слобожанська селищна рада Дніпровського району Дніпропетровської області, Комунальне підприємство «Керуюча компанія «Перспектива» Слобожанської селищної ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позовних вимог вказано, що відповідач втратив право користування житловим приміщенням за його зареєстрованою адресою, оскільки не проживає в ній більше 28 років, комунальні послуги не сплачує, ніяких його речей в квартирі немає. На підставі наведеного вище, позивач просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Ухвалою судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13.02.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито підготовче провадження у справі.

02.03.2023 року відповідач через канцелярію суду подав відзив, в якому зазначив, що Дніпропетровська районна державна адміністрація 30.03.1994 року видала ОСОБА_7 та її сім`ї у складі 4 осіб: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , ордер на жиле приміщення №75. Доводи позивача щодо того, що ОСОБА_4 не проживає у квартирі з 1994 року є безпідставними, оскільки на момент смерті матері ОСОБА_8 в квартирі проживали ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та її сини: ОСОБА_2 та ОСОБА_6 . Відповідач зазначає, що часто заходив в гості до батьків, а у подальшому - до матері, коли вона ще була живою, ?? допомагав сестрі доглядати за матір`ю восени 2022 року, коли остання почала сильно хворіти, давав матері гроші на оплату комунальних послуг. Також брав як особисту, так і фінансову участь у ремонтних роботах в квартирі. Крім того, зазначив, що в квартирі до теперішнього часу зберігаються його особисті речі, одяг та предмети особистої гігієни, оскільки відповідач часто проживає та ночує у квартирі, ?? коли між ним та його дружиною виникають сварки.

20.03.2023 року позивач через канцелярію суду подав відповідь на відзив, в якому зазначив, що у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 відповідач фактично не проживає, а лише зареєстрований. При цьому у дружини відповідача ОСОБА_10 на підставі права власності є квартира за адресою: АДРЕСА_2 , в якій вона проживає разом з відповідачем.

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 21.03.2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

26.04.2023 року представник відповідача подав заперечення, в яких звертає увагу суду на те, що позивач має намір штучно виселити відповідача з квартири з метою приватизувати житло без участі ОСОБА_4 , при цьому сам ОСОБА_2 впродовж багатьох років не проживає у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , а винаймає собі інше житло. Щодо актів обстеження матеріально-побутових умов сім`ї зазначив, що вони не можуть вважатися допустимими доказами, оскільки складені посадовими особами без будь-яких законних підстав та/або повноважень. Крім того, факт систематичного відвідування квартири підтверджується регулярним використанням відповідачем власної банківської картки поряд із житловим будинком за вищевказаною адресою. Також вказує на те, що на теперешній час відповідач немає доступу до квартири за своїм зареєстрованим місцем проживання, оскільки у квартирі були замінені замки. При цьому відповідачу дублікати ключів надані не були, у зв`язку з цим є припущення, що особисті речі ОСОБА_4 могли бути викинутими та відчуженими його сестрою та/або племінниками.

24.05.2023 року позивачем була подана уточнена позовна заява.

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 22.08.2023 року відмовлено у прийнятті уточненої позовної заяви.

В судовому засіданні позивач підтримав свій позов та просив задовольнити у повному обсязі.

Відповідач та його представник підтримали доводи, зазначені у відзиві та запереченнях і просили відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Третя особа підтримала позов та просила його задовольнити.

Заслухавши думку сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши допустимість, належність та достатність доказів, суд доходить висновку, що у задоволенні позовної заяви слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до ордеру на житлове приміщення №75 від 30.03.1994 року, виданий Дніпропетровською районною державною адміністрацією, квартира АДРЕСА_3 , площею 39,84 кв. м. передана на зайняття та користування ОСОБА_8 у складі сім`ї з 4 осіб, а саме: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 чоловіка, ОСОБА_4 сина та ОСОБА_5 дочки.

Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , повторно виданого Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 22.12.2022 року, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що 28.11.2022 року зроблено актовий запис про смерть №1966.

Як вбачається з довідки про склад сім`ї №2968, виданої Слобожанською селищною радою від 23.12.2022 року, за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 . ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 - знята з реєстрації 22.12.2022 року.

Актами про не проживання особи за місцем реєстрації від 29.10.2022 року та від 20.12.2022 року засвідчених начальником ЖЕК, передбачено, що за адресою: АДРЕСА_1 , починаючи з 1994 року, громадянин ОСОБА_4 фактично не проживає.

Згідно актів обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 23.12.2022 року, від 23.01.2023 року, від 10.03.2023 року, затверджених рішеннями виконавчого комітету Слобожанської селищної ради від 23.11.2022 року №519, на час обстеження квартири за адресою: АДРЕСА_1 , в квартирі знаходилися ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_11 одній із кімнат проживає ОСОБА_2 зі своєю співмешканкою, в другій кімнаті проживає брат заявника ОСОБА_6 , в третій кімнаті проживає ОСОБА_5 . Зі слів сусідів ОСОБА_4 не проживає у квартирі та за даною адресою не буває.

Представником відповідача було зроблено адвокатський запит від 21.02.2023 року, вих. №010/23-АЗ щодо отримання інформації, а саме: з яких підстав складалися акти обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 23.12.2022 року та від 23.01.2023 року за наслідками обстеження квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; та отримання належним чином засвідчені витяги з Журналу реєстрації актів обстеження матеріально-побутових умов сім`ї на підтвердження фактів реєстрації вищевказаних актів.

Згідно відповіді на запит від 27.02.2023 року №01-23/114, виданої Комунальним закладом «Центр надання соціальних послуг» Слобожанської селищної ради, вихід за місцем проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 було здійснено у зв`язку з отриманням повідомлень про сім`ю/особу, яка перебуває у складних життєвих обставинах, які надійшли на адресу Центру від відділу соціального захисту населення Слобожанської селищної ради. Факт та форма проведеної роботи, зокрема складання акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї зафіксовано в журналі реєстрації повідомлень/інформації про сім`ю/особу, яка перебуває у складних життєвих обставинах.

В матеріалах справи наявні квитанції з ПриватБанку за період з 2021 року по 2022 року, згідно яких відповідачем здійснювалися платежі у магазинах та знімалася готівка у банкоматах, розташованих у смт. Слобожанське, Дніпровський район, Дніпропетровська область.

Відповідно до талону-повідомлення Єдиного обліку №3154 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію, 08.03.2023 року о 15 год 01 хв ОСОБА_4 не може потрапити до квартири за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки ОСОБА_2 або сестра змінили замки, коли саме не знає. Останній раз заявник був у квартирі 02.03.2023 року.

Згідно талону-повідомлення Єдиного обліку №2254 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію, 13.03.2023 року о 17 год 29 хв ОСОБА_4 не може потрапити до квартири за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки були замінені замки. На думку заявника сестра ОСОБА_5 перебувала у той момент вдома, про що повідомили сусіди, проте навмисно не впускала ОСОБА_4 до квартири.

Згідно рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення від 24.03.2023 року, відповідач звертався до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з листами, в яких просив повідомити його про підставу зміни замків у квартирі за його зареєстрованим місцем проживання та надати можливість зробити дублікат ключів від вхідних дверей.

В судовому засіданні були допитані свідки.

Так, свідок ОСОБА_12 повідомила, що за адресою свого місця проживання проживає з 1998 року. З сім`єю ОСОБА_13 проживає в одній перегородці, перебувають у дружніх стосунках. Померлій бабусі завжди допомагала, постійно приходила до неї в гості. Бачила, що відповідач приходив до батьків на день народження, але це було давно, останнім часом його не бачила, в квартирі також не проживав. Ключі у відповідача з`явилися вже після смерті ОСОБА_14 . За комунальні послуги сплачувала раніше ОСОБА_15 , а зараз ОСОБА_16 . За останні пів року тричі бачила відповідача.

Свідок ОСОБА_17 повідомила, що в будинку проживає з 1994 року та разом з ОСОБА_8 отримали квартиру у цьому будинку. Після того, як відповідач одружився, в квартирі більше не проживав. Речей його у квартирі також немає.

Свідок ОСОБА_18 , знає, що у ОСОБА_8 був син, проте його не бачив. Все дитинство грав з позивачем, приходив до нього в гості. Коли ОСОБА_8 хворіла, ОСОБА_18 приходив робити їй ін`єкції, оскільки має медичну освіту. Чи давав гроші відповідач на комунальні послуги не знає. Про те, що відповідач не проживає в квартирі з 1994 року, знає зі слів родичів. Також повідомив, що у свідомому віці відповідача не бачив.

Свідок ОСОБА_19 зауважив, що жодного разу не бачив відповідача за адресою АДРЕСА_1 .

При цьому ОСОБА_10 дружина відповідача повідомила суду, що під час сварок з чоловіком він часто збирав речі та їхав жити до матері. У 2021 році приблизно 2 місяці там проживав. Відповідач часто допомагав матеріально матері, робив деякі ремонтні роботи, зокрема замінював замки на дверях. Ключі від квартири у нього були ще давно. Також звернула увагу суду на те, що позивач проживає за іншою адресю: 3 Лівобережний, оскільки саме там вони з відповідачем забирали свідоцтво про смерть ОСОБА_8 .

Крім того, свідок ОСОБА_20 також підтвердила, що коли у батьків були сварки, відповідач часто збирав речі та проживав у бабусі. В травні 2021 року приїжджала до батька на Тепличну за грошима. У відповідача були ключі, десь місяць назад намагалися потрапити до квартири, щоб забрати ключі, проте замки були замінені, на дзвінки родичі не відповідали, до квартири не впускали.

Також судом був допитаний в якості свідка відповідач ОСОБА_4 , який стверджує, що батькам завжди допомагав навіть тоді, коли одружився. 31.07.2022 року був на дні народження у матері, відмічали день народження на вулиці. Після смерті матері часто жив у квартирі, оскільки сварився з дружиною. Щодо позивача зазначив, що він не проживає у цій квартирі вже більше 2 років, саме тому сторони не бачили один одного.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з частиною четвертою статті 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Стаття 71 ЖК України встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом.

Відповідно до статті 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Аналіз статей 71, 72 ЖК України дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин такого не проживання.

Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи.

Процесуальний закон покладає обов`язок на позивача довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК України строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16-ц, від 22 листопада 2018 року у справі № 760/13113/14-ц, від 26 лютого 2020 року у справі № 333/6160/17, від 18 березня 2020 року у справі № 182/6536/13-ц, від 22 грудня 2021 року у справі № 758/12823/17.

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня

1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» судам роз`яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 червня 2020 року в справі № 361/6668/15 зроблено висновок, що: «основною умовою втрати права користування житловим приміщенням з підстав, передбачених статтею 107 ЖК Української РСР, є наявність у наймача або члена його сім`ї іншого постійного місця проживання. При цьому слід встановити таке місце проживання із зазначенням його адреси та дослідити належні та допустимі докази на підтвердження цих обставин. На підтвердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписках, переадресація кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд до іншого населеного пункту, укладення трудового договору на невизначений строк тощо)».

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд критично ставиться до наданих позивачем актів про не проживання особи за місцем реєстрації, оскільки в акті відсутні відомості про дослідження житла за адресою: АДРЕСА_1 на предмет проживання в ньому відповідача. Також у судовому засіданні позивач вказав, що особи, які підписали акти, не були присутні одночасно безпосередньо під час їх складання. Крім того, акти не містять даних на підставі яких особи, які їх підписали, дійшли висновку про відсутність відповідача за вказаною адресою, а тільки зазначено про його відсутність з 1994 року. При цьому суд вважає, що шляхом складання акту можливо підтвердити наявність певних обставин саме на момент його складання, а не за період часу. Крім того, вищезазначені акти не завірені начальником ЖЕК належним чином.

Суд також звертає увагу на те, що відповідач не втратив інтерес до спірного житла, проте внаслідок вчинення перешкод з боку осіб, які також проживають у даному приміщенні, не мав змоги реалізувати своє законне право на користування квартирою. Так, про вчинення перешкод у користуванні житловим приміщенням свідчать неодноразові звернення до Національної поліції №3154 від 08.03.2023 року та №2254 від 13.03.2023 року та листи, направленні на адресу: АДРЕСА_1 .

Крім того, суд зауважує на тому, що допитані у судовому засіданні свідки проживають у багатоповерховому будинку та не мають змоги постійного спостереження за квартирою АДРЕСА_4 на предмет проживання у ній відповідача. При цьому свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_20 та ОСОБА_4 не заперечували факт того, що відповідач періодично з`являється у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 та проживає у ній.

З урахуванням вищенаведеного, суд доходить висновку, що позивачем не доведено, що відповідач не проживав у квартирі за адресою АДРЕСА_1 з 1994 року, не сплачував комунальні платежі та втратив інтерес до житлового приміщення, у зв`язку з чим позов є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 19, 27, 76-81, 141, 258, 259, 263, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Слобожанська селищна рада Дніпровського району Дніпропетровської області, Комунальне підприємство «Керуюча компанія «Перспектива» Слобожанської селищної ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовити.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 01.09.2023 року.

Суддя Т. С. Журавель