У Х В А Л А

Справа № 126/1745/23

Провадження № 2/126/632/2023

"06" вересня 2023 р. м. Бершадь

Суддя Бершадського районного суду Вінницької області Гуцол В. І.

розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визначення правочину недійсним та його скасування,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визначення правочину недійсним та його скасування.

Ухвалою судді Бершадського районного суду Вінницької області від 18.08.2023 позовну заяву залишено без руху з тих підстав, що під час прийняття позовної заяви встановлено, що вона не відповідає вимогам ст.ст. 175, 177 ЦПК України.

Всупереч положенням п.5 ч.3 ст.175 ЦПК України у позовній заяві не зазначено виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та не зазначено доказів на підтвердження цих.

Зокрема, позивач вказує, що шість з половиною років виконував опікунські обов`язки за ОСОБА_4 та являється єдиним спадкоємцем за заповітом та за законом, однак до матеріалів позовної заяви не долучено будь-яких письмових доказів, які б свідчили про вказане.

Частиною першою статті 1273 Цивільного кодексу України визначено, що відмова від спадщини може бути здійснена тільки протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Статтею 1244 Цивільного кодексу України передбачено право спадкодавця на підпризначення спадкоємця на випадок неприйняття спадщини спадкоємцем, зазначеним у заповіті.

Частиною четвертою статті 1274 Цивільного кодексу України передбачено, якщо заповідач підпризначив спадкоємця, особа, на ім`я якої складений заповіт, може відмовитися від спадщини лише на користь особи, яка є підпризначеним спадкоємцем.

Відмова від спадщини - односторонній правочин, недійсність якого може бути визнана на загальних підставах у порядку цивільного судочинства.

До таких підстав слід віднести:

Відмову, яка була здійснена дієздатною фізичною особою, яка у момент такої відмови не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (стаття 225 Цивільного кодексу України). Така відмова від спадщини може бути визнана судом недійсною за позовом самої особи, а у разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушено.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (стаття 229 Цивільного кодексу України).

Якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 Цивільного кодексу України), такий правочин визнається судом недійсним (стаття 230 Цивільного кодексу України).

Правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним (стаття 231 Цивільного кодексу України).

Правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину (стаття 233 Цивільного кодексу України).

Позивач ОСОБА_1 , звертаючись до суду з позовом про визнання недійсною відмови від спадщини, під час вибору застосування норм матеріального права посилається на ч.1 ст. 225, ч.1 ст. 229, ч.1 ст. 230, ч.1 ст. 231, ч.1 ст.233 ЦК України. Обираючи спосіб захисту свого порушеного права позивачу слід конкретизувати яким саме чином його право було порушено, підтверджуючи це належними доказами.

Крім того, відповідно до п. 6, 10 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява, зокрема, повинна містити: відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Позивачем у позовній заяві не зазначено відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору та підтвердження того, що ним не було подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Також, всупереч ч.1 ст.177 ЦПК України, позивачем не додано належну кількість копій позовної заяви та копій всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб.

Позивачеві ОСОБА_1 надано строк для усунення недоліків позовної заяви, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання копії ухвали.

Копію ухвали про залишення позовної заяви без руху позивач отримав 26.08.2023.

Відповідно до ч.3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

У зв`язку з тим, що у встановлений судом строк позивач вимоги ухвали суду від 18.08.2023 не виконав, позовну заяву слід повернути на підставі ч.3 ст. 185 ЦПК України, роз`яснивши положення ч. 7 ст. 185 ЦПК України, у відповідності до якої повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із позовною заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення позовної заяви.

На підставі викладеного та керуючисьст. 185 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визначення правочину недійсним та його скасування - вважати неподаною і повернути позивачеві.

Роз`яснити, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із позовною заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції може бути подана до або через відповідні суди, протягом п`ятнадцятиднів з дня її складання. У разі якщо ухвалу не було вручено у день її складання, учасники справи мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії ухвали.

Суддя В. І. Гуцол