ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/798/23
провадження № 2/753/2678/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2023 року Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Якусика О.В., за участю секретаря судового засідання Боклач А.Є., представника позивача - адвоката Андруцької Г.О., розглянувши у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2023 року адвокат Андруцька Г.О. в інтересах ОСОБА_1 звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення її батьківських прав відносно дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем передбачених законодавством батьківських обов`язків. На думку позивача свідоме небажання матері виконувати її батьківські обов`язки, тривала відсутність матері у житті дітей призвели до того, що діти і мати стали сторонніми людьми та між ними втрачені будь-які зв`язки.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 16 березня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 753/798/23 за правилами загального позовного провадження; призначено у справі підготовче судове засідання на 07 червня 2023 року; залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Службу у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації та зобов`язано Службу надати суду письмовий висновок щодо розв`язання спору.

06 червня 2023 року підготовче засідання відкладено на 30 червня 2023 року.

20 червня 2023 року до суду надійшов висновок Служби у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, згідно із яким орган опіки і піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 щодо малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 30 червня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 20 липня 2023 року.

У судове засідання з`явилась представник позивача, надала свої пояснення по суті спору та просила задовольнити позовні вимоги.

Представник третьої особи у судове засідання 20 липня 2023 року не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, у подані заяві третя особа просила проводити розгляд справи без участі їх представника.

У судове засідання відповідач не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась шляхом направлення за останньою відомою адресою її зареєстрованого місця проживання рекомендованим листом з повідомлення про вручення процесуальних документів у справі, проте поштові відправлення, адресовані відповідачу, повернулися до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Крім цього відповідач про день та час розгляду справи повідомлялася через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України.

Інформація про стан розгляду справи викладалась у відповідних процесуальних документах - ухвалах суду, які, відповідно до приписів Порядку ведення Єдиного державного реєстру судових рішень України оприлюднювались у цьому Реєстрі. Окрім того інформація про стан дату і час розгляду справи була розміщена на офіційному веб-сайті Судової влади України.

Відповідач не скористався своїм процесуальним правом та не направив суду відзив на позовну заяву із викладенням заперечень проти позову.

Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що вбачається зі свідоцтв про їх народження.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 21 серпня 2015 року у справі № 753/4732/15-ц шлюб між сторонами розірвано.

16 серпня 2015 року сторонами укладено договір між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дітей, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бродським В.В., відповідно до умов якого сторони погодили, що діти будуть проживати разом з батьком (пункт 1.3 договору), та визначили права та обов`язки батьків щодо виховання та утримання дітей.

Згідно з висновком від 16 червня 2023 року № 101-5027/02 орган опіки та піклування Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації вважає за доцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Згідно з частиною другою статті 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Виходячи з тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України суд має підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав виключно за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58).

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100).

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Як роз`яснено у пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші) є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Як зазначено у висновку органу опіки і піклування, малолітні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 разом з батьком та бабою зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_1 , однак на даний час проживають разом з бабою за кордоном у зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України та введенням воєнного стану в країні. На комісії був присутній представник батька (який служить у лавах Збройних Сил України) адвокат Андруцька Г.О., за клопотанням якої з малолітніми дітьми було проведено бесіду в режимі онлайн відеоконференції, під час якої діти повідомили, що знаходяться з бабусею за кордоном, давно не спілкуються з матір`ю, вважають її чужою людиною та не заперечували, щоб матір позбавили батьківських прав.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

А частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Ті ж самі принципи закріплені Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, пунктами 6, 7 якої проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Якнайкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто відповідає за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить насамперед на її батьках

Оцінивши у сукупності надані сторонами докази, висновок органу опіки і піклування, врахувавши пояснення представника позивача, суд дійшов висновку, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню дітей, не піклується про їх фізичний та духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, не виявляє інтересу до дітей, а тому вимоги позивача про позбавлення відповідача батьківських прав є доведеними та такими, що ґрунтуються на вимогах закону, а тому є підстави для їх задоволення позову та позбавлення відповідача батьківських прав.

При цьому суд вважає, що позбавлення батьківських прав відповідача спрямовано насамперед на захист інтересів дітей та є засобом стимулювання відповідача до належного виконання ним своїх обов`язків, який, в разі зміни свого ставлення до дітей та своїх батьківських обов`язків, матиме змогу звернутися до суду з відповідним позовом та поновити свої батьківські права.

Відповідно до частини шостої статті 141 ЦПК України з відповідача у дохід держави підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви у сумі 1073,60 грн., від сплати якого позивач звільнений відповідно до пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись статтями 10, 12, 13, 81, 83, 141, 258, 263, 265, 268, 354-356 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , громадянку України, ІНФОРМАЦІЯ_5 , батьківських прав відносно малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1073 (одну тисячу сімдесят три) гривні 60 коп.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 3 серпня 2023 року.

Суддя О.В. Якусик