Справа № 464/2805/23 Головуючий у 1 інстанції: БЕСПАЛЬОК О.А.
Провадження № 22-ц/811/1728/23 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2023 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Зеліско-Чемерис К.Р.

з участю позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Фостяка Олега Ярославовича на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 22 травня 2023 року в складі судді Беспальок О.А. в справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Банк Кредит Дніпро" про зобов?язання перерахувати заборгованість,-

встановив:

У травні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача АТ "Банк Кредит Дніпро" про зобов?язання перерахувати заборгованість.

Під час розгляду справи від представника відповідача АТ «Банк Кредит Дніпро» надійшла заява про закриття провадження у справі з підстав набрання законної сили рішенням суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Позивач заперечував проти закриття провадженні у справі, оскільки позов стосується нарахування заборгованості за кредитним договором, який фактично ним не укладався. Вважає, що новий позов не стосується заборгованості, яка вже була предметом розгляду судами першої та апеляційної інстанції, оскільки в попередніх справах предметом було стягнення заборгованості, а також повернення безпідставно набутих коштів, а він звернувся з вимогою про зобов`язання здійснити перерахунок заборгованості.

Оскаржуваною ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 22 травня 2023 року провадження по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Банк Кредит Дніпро" про зобов?язання перерахувати заборгованість закрито на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Роз`яснено позивачу, що при закритті провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвалу суду оскаржив представник ОСОБА_1 - адвокат Фостяк Олег Ярославович, не погоджується із закриттям провадження у даній справі, вважає ухвалу такою, що прийнята за неправильного встановлення обставин, які мають значення для справи і порушення норм процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що як на нормативну підставу закриття провадження у справі № 464/2805/23 суд першої інстанції посилається на п. 3 ч. 1 ст. 255 Цивільного процесуального кодексу України, зробивши при цьому висновок, що одночасно і сторони, і предмет, і підстави позову у даній справі є тотожними справі № 464/3705/22, рішення у якій набрало законної сили.

Вважає, що такий висновок суду є надуманим, не відповідає обставинам справи і прямо суперечить змісту позову ОСОБА_1 .

Звертає увагу, що справді, у справах № 464/3705/22 та № 464/2805/23 однаковими є сторони спору - позивач і відповідач. Також, аналогічними є і фактичні підстави позову - відсутність між позивачем і відповідачем правовідносин з надання і отримання власне кредиту, внаслідок відсутності волевиявлення на вчинення відповідного правочину.

Проте, на думку апелянта, нормативні підстави позову та предмет позову у справах №464/3705/22 та № 464/2805/23 є різними.

Зазначає, що звертаючись до суду з першим позовом ОСОБА_1 просив суд стягнути з АТ «Банк Кредит Дніпро» на користь позивача суму безпідставно набутих коштів в розмірі 89571,73 грн. При цьому, як на нормативну підставу такої вимоги позивач посилався на ст. 1212 Цивільного Кодексу України.

Натомість, у цьому позові ОСОБА_1 покликається на відповідну правову позицію Верховного Суду, відображену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17, згідно з якою боржник може вимагати належного розрахунку заборгованості, а кредитор повинен виконати такий обов?язок (відповідно до пункту 5 частини другої статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов?язку в натурі) задля задоволення інтересу боржника у юридичній визначеності, та задоволення вимоги боржника зобов?язати кредитора перерахувати заборгованість за договором.

Наведене у сукупності, на думку апелянта, свідчить, що висновок суду першої інстанції про тотожність усіх трьох індивідуалізуючих ознак позовів ОСОБА_1 , є абсолютно безпідставним і відповідно покликання на п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, як підставу закриття провадження у справі, прямо і грубо суперечить обставинам справи.

Просить скасувати ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 22 травня 2023 року та направити справу до суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення присутніх учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити враховуючи таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленимицією главою.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст. 76 ЦПК України).

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 12 ЦПК України).

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Постановляючи оскаржувану ухвалу та закриваючи провадження у справі, місцевий суд виходив з того, що позивач скористався своїм правом на звернення з позовом у справі №464/3705/22, в якій була заявлена вимога про стягнення з відповідача в його користь суму безпідставно набутих коштів в розмірі 89571 грн. 73 коп., і судом у вказаній справі відмовлено у її задоволенні, повторний розгляд у справі № 464/2805/23 такої ж вимоги лише в іншому формулюванні, суперечитиме закону.

Тому суд дійшов висновку про необхідність закриття провадження по справі на підставі п.3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, у зв`язку з тим, що підстави та предмет позову у вказаній справі №464/2805/23 є тотожними підставам та предмету позову у справі №464/3705/22, в якій ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до АТ «Банк Кредит Дніпро» про стягнення безпідставно набутих коштів у розмірі 89571 грн 73 коп.

Крім цього, суд роз`яснив позивачу наслідки закриття провадження по справі, які передбачені ст. 256 ЦПК України.

Колегія суддів не може погодитись із таким висновком суду першої інстанції враховуючи таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції (ч. 1 ст. 23 ЦПК).

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Підстави закриття провадження у справі визначено статтею 255 ЦПК України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Закриття провадження у справі у цьому разі можливе за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним до позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів.

Зазначена підстава для закриття провадження у справі спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом тотожного спору, який вже розглянуто, оскільки після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав.

Відповідно до наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

У випадку зміни хоча б одного з цих елементів, позови не можна вважати тотожними, що позбавляє суд права закрити провадження у справі з відповідних підстав.

В розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

Підстава позову - це частина позову, яка відображає обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги і докази, що підтверджують кожну обставину, а також наявність підстав для звільнення від доказування.

При визначенні підстави позову як елемента його змісту суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і закону, позивач просить про захист свого права.

З матеріалів справи встановлено, що у травні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ "Банк Кредит Дніпро" про зобов?язання перерахувати заборгованість. Вимоги обґрунтовує тим, що банк безпідставно списав відповідні кошти і штучно збільшив його заборгованості за кредитним договором №4787-КР від 07 березня 2018 року в загальному розмірі 89571 грн. 73 коп.

В свою чергу, в матеріалах справи міститься рішення Сихівського районного суду м. Львова від 20 вересня 2022 року у справі № 464/3705/22 за позовом ОСОБА_1 до АТ «Банк Кредит Дніпро» про стягнення безпідставно набутих коштів, яке роздруковане із Єдиного державного реєстру судових рішень та долучене представником відповідача АТ «Банк Кредит Дніпро» (а.с. 43-46).

Так, рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 20 вересня 22 року у справі №464/3705/22, яке було предметом апеляційного перегляду та постановою Львівського апеляційного суду від 27 січня 2023 року залишено без змін, у задоволенні позову відмовлено.

У справі № 464/3705/22 предметом позовних вимог було стягнення безпідставно набутих коштів, однак суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту своїх порушених прав, оскільки кошти у формі відсотків та інші платежі за користування кредитом позивачем ОСОБА_1 сплачувались на підставі укладеного кредитного договору між сторонами від 07.03.2018, відтак такий кредитний договір був достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошових коштів) АТ «Банк Кредит Дніпро», що виключає можливість застосування до відповідних правовідносин положень статті 1212 ЦК України, оскільки обставини справи свідчать про наявність ознак договірних відносин між позивачем та відповідачем.

В свою чергу, у цій справі предметом позову є зобов?язання перерахувати заборгованість на підставі укладеного кредитного договору. Така вимога є вимогою про примусове виконання обов`язку в натурі (пункт 5 частини другої статті 16 ЦК України), до якої застосовуються норми договірних правовідносин.

Наведене дає підстави для висновку про те, що підстави та предмет спору, в контексті матеріально-правової вимоги та обставин, що обґрунтовують звернення до суду у справі №464/3705/22 та у даній справі, є різними, відтак суд першої інстанції помилково застосував п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України та закрив провадження у справі.

Відповідно до ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, зокрема, є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Оскільки, оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, її необхідно скасувати, як таку, що перешкоджає подальшому розгляду справи з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 367, 368, п. 2 ч. 1ст. 374, ст.ст. 379, 381, 382, 383 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Фостяк Олега Ярославовича задовольнити.

Ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 22 травня 2023 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 27 вересня 2023 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С С.М. Копняк