Справа № 201/5028/23
Провадження № 2/201/2045/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2023 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Демидової С.О.,

з секретарем судового засідання Галко С.Д.

за участі:

позивача ОСОБА_1

представник позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

представника відповідача Дерновського М.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської обласної прокуратури, Державна казначейська служба України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, -

ВСТАНОВИВ:

02 травня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до Дніпропетровської обласної прокуратури, Державна казначейська служба України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. Просив суд, стягнути з Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку з відповідного рахунку Державної казначейської служби України на його користь суму на відшкодування моральної шкоди в розмірі 750 000 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 18 вересня 2017 року слідчим відділом слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області було зареєстровано кримінальне провадження №0001155 за ознаками правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України.

15 травня 2018 року в рамках кримінального провадження № 0001155 від 18 вересня 2017 року прокурором другого відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури Дніпропетровської області Францішко С.Л. йому була повідомлена підозра за ч.2 ст.364 КК України.

22 травня 2018 року в рамках кримінального провадження № 0001155 від 18 вересня 2017 року ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Антонюк О.А. до нього був застосований запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

22 червня 2018 року прокурор другого відділу процесуального керівництва y кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури Дніпропетровської області Францішко С.Л прийняв постанову, якою виділів відносно нього матеріали з кримінального провадження № 0001155 від 18 вересня 2017 року за ч.2 ст.364 КК України.

22 червня 2018 року по виділеним матеріалам відносно нього було зареєстровано кримінальне провадження № 0000809 за ч.2 ст.364 КК України.

12 липня 2018 року прокурор другого відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури Дніпропетровської області Францішко С.Л. в рамках кримінального провадження № 0000809 склав та направив до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська обвинувальний акт про вчинення позивачем кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України.

19 березня 2019 року Красногвардійський районний суд Дніпропетровська прийняв ухвалу, якою повернув прокурору другого відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури Дніпропетровської області Францішко С.А. обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні № 0000809 від 22 червня 2018 року за ч.2 ст.364 КК України, у зв`язку з його невідповідністю вимогам КПК України (справа № 204/5151/18).

02 квітня 2019 року прокурор у кримінальному провадженні Францішко С.Л. подав апеляційну скаргу від 27 березня 2019 року на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 березня 2019 року, якою був повернутий обвинувальний акт прокурору.

06 серпня 2019 року Дніпровський апеляційний суд своєю ухвалою (справа № 204/5151/18) скасував ухвалу Красногвірдійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 березня 2019 року (справа № 204/5151/18) та призначив новий розгляд в суді першої інстанції.

19 грудня 2019 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська ухвалою знову повернув обвинувальний акт прокурору другого відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури Дніпропетровської області Францішко С.Л., в зв`язку з його невідповідністю вимогам КПК України.

26 грудня 2019 року прокурор у кримінальному провадженні Францішко С.А. подав апеляційну скаргу на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2019 року, якою був повернутий обвинувальний акт прокурору.

03 лютого 2020 року Дніпровський апеляційний суду постановив ухвалу, якою апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, без залишив задоволення.

14 квітня 2020 року сторона захисту звернулася до прокурора Дніпропетровської області із скаргою на недотримання розумних строків прокурором Франціко С.Л. у кримінальному провадженні №0000809 від 22 червня 2018 року.

06 травня 2020 року слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ухвалою у справі № 201/3659/20 відмовив стороні захисту у задоволенні скарги на не розгляд скарги прокурором Дніпропетровської області про недотримання розумних строків досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000809 від 22 червня 2018 року, але суд в ухвалі зазначив про порушення стороною обвинувачення вимог КПК України.

03 червня 2020 року, слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у справі № 201/4977/20 постановив ухвалу, якою задовольнив заяву сторони захисту про відвід прокурора прокуратури Дніпропетровської області Францішка С.Л., в зв`язку з порушенням з боку сторони обвинувачення прав підозрюваного ОСОБА_1 , які призвели до правової невизначеності для нього.

15 червня 2020 року відносно позивача прокурором Сакоренко Ігорем Олександровичем був знову складений обвинувальний акт і направлений до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська.

19 серпня 2020 року сторона захисту письмово заявила свою позицію про неможливість призначення судового розгляду обвинувальним актом відносно позивача від 15.06.2020 року.

22 січня 2021 року Красногвардійський районний Дніпропетровська постановив ухвалу, якою обвинувальний акт повернув прокурору для усунення недоліків протягом 14 діб після набрання чинності.

28 січня 2021 року сторона обвинувачення подала до Дніпровського апеляційного суду апеляційну скаргу на ухвалу Красногварідйського районного суду м. Дніпропетровська від 22 січня 2021 року, якою був повернутий обвинувальний акт прокурору.

29 березня 2021 року Дніпровський апеляційний суд постановив ухвалу, якою апеляційну скаргу, прокурора залишив без задоволення, а ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 січня 2021 року залишив без змін.

09 квітня 2021 року сторона захисту подала стороні обвинувачення клопотання про закриття кримінального провадження.

21 травня 2021 року прокурор у кримінальному провадженні своєю постановою закрив кримінальне провадження відносно позивача на підставі пунктів 3, 10 ч.1 ст.284 КК України, а також у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування після повідомлення позивачу про підозру.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, позивач оцінює заподіяну йому моральну шкоду в розмірі 750 000 грн. (а.с.1-9).

06 червня 2023 року на адресу суду представником прокуратури Дніпропетровської області надано відзив на позовну заяву в якій останній заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав їх необґрунтованості.

На даний час в Україні відсутні нормативно сформульовані критерії та загальний метод оцінки розміру компенсації моральної шкоди. Разом з тим, питання про визначення розміру відшкодування моральної шкоди Міністерство юстиції України виклало у власних Методичних рекомендаціях «Відшкодування моральної шкоди». В основному 6-й розділ таких рекомендацій повторює положення ст. 23 Цивільного кодексу України і пункт 9 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України. В п. 6.4 Методичних рекомендацій визначено, що моральну шкоду не відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв можна майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною справжнім стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, тим більше, коли така компенсація стосується юридичної особи.

Цілком очевидно, що всі перелічені фактори, які повинні були враховуватися для визначення розміру відшкодування, самі по собі є оціночними і суб`єктивними, так як неможливо оцінити в грошових одиницях глибину «фізичних чи моральних страждань», «ступінь» вини особи і т.д. Позивачем не надано жодних доказів щодо спричинення йому моральної шкоди саме діями (бездіяльністю) державних органів.(а.с.98-104).

20 червня 2023 року на адресу суду від представника Державної казначейської служби надійшов відзив в якому останній вважали позовні вимоги необґрунтованими та такими що не підлягають задоволенню. (а.с.127-135)

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 травня 2023 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. (а.с.88-89).

Ухвалою судді від 03 травня 2023 року позовна заява ОСОБА_1 до Дніпропетровської обласної прокуратури, Державна казначейська служба України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. (а.с.90-91).

11 липня 2023 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду по суті (а.с.144-145).

Позивач та його представник в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі та наполягали на їх задоволенні

Представники відповідаів в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував вважаючи їх безпідставними та необґрунтованими.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов наступного.

Фактичні обставини, встановлені судом

18 вересня 2017 року слідчим відділом слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області було зареєстровано кримінальне провадження №0001155 за ознаками правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України.

15 травня 2018 року в рамках кримінального провадження № 0001155 від 18 вересня 2017 року прокурором другого відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури Дніпропетровської області Францішко С.Л. Позивачу була повідомлена підозра за ч.2 ст.364 КК України.

22 травня 2018 року в рамках кримінального провадження № 0001155 від 18 вересня 2017 року ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Антонюк О.А. до Позивача був застосований запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

22 червня 2018 року прокурор другого відділу процесуального керівництва y кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури Дніпропетровської області Францішко С.Л прийняв постанову, якою виділів відносно Позивача матеріали з кримінального провадження № 0001155 від 18 вересня 2017 року за ч.2 ст.364 КК України.

22 червня 2018 року по виділеним матеріалам відносно Позивача було зареєстровано кримінальне провадження № 0000809 за ч.2 ст.364 КК України.

12 липня 2018 року прокурор другого відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури Дніпропетровської області Францішко С.Л. в рамках кримінального провадження № 0000809 склав та направив до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська обвинувальний акт про вчинення позивачем кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України (а.с. 10-17).

19 березня 2019 року Красногвардійський районний суд Дніпропетровська прийняв ухвалу, якою повернув прокурору другого відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури Дніпропетровської області Францішко С.А. обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні № 0000809 від 22 червня 2018 року за ч.2 ст.364 КК України, у зв`язку з його невідповідністю вимогам КПК України (справа № 204/5151/18) (а.с. 18-20).

02 квітня 2019 року прокурор у кримінальному провадженні Францішко С.Л. подав апеляційну скаргу від 27 березня 2019 року на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 березня 2019 року, якою був повернутий обвинувальний акт прокурору (а.с. 21-23).

06 серпня 2019 року Дніпровський апеляційний суд своєю ухвалою (справа № 204/5151/18) скасував ухвалу Красногвірдійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 березня 2019 року (справа № 204/5151/18) та призначив новий розгляд в суді першої інстанції (а.с. 24-25).

19 грудня 2019 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська ухвалою знову повернув обвинувальний акт прокурору другого відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури Дніпропетровської області Францішко С.Л., в зв`язку з його невідповідністю вимогам КПК України (а.с. 26-29).

26 грудня 2019 року прокурор у кримінальному провадженні Францішко С.А. подав апеляційну скаргу на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2019 року, якою був повернутий обвинувальний акт прокурору (а.с. 30-32).

03 лютого 2020 року Дніпровський апеляційний суду постановив ухвалу, якою апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, без залишив задоволення (а.с. 33-34).

14 квітня 2020 року сторона захисту звернулася до прокурора Дніпропетровської області із скаргою на недотримання розумних строків прокурором Франціко С.Л. у кримінальному провадженні №0000809 від 22 червня 2018 року (а.с. 35-36).

06 травня 2020 року слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ухвалою у справі № 201/3659/20 відмовив стороні захисту у задоволенні скарги на не розгляд скарги прокурором Дніпропетровської області про недотримання розумних строків досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000809 від 22 червня 2018 року, але суд в ухвалі зазначив про порушення стороною обвинувачення вимог КПК України (а.с. 37-39 ).

03 червня 2020 року, слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у справі № 201/4977/20 постановив ухвалу, якою задовольнив заяву сторони захисту про відвід прокурора прокуратури Дніпропетровської області Францішка С.Л., в зв`язку з порушенням з боку сторони обвинувачення прав підозрюваного ОСОБА_1 , які призвели до правової невизначеності для нього (а.с. 40-41).

15 червня 2020 року відносно позивача прокурором Сакоренко Ігорем Олександровичем був знову складений обвинувальний акт і направлений до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська (а.с. 42-50).

19 серпня 2020 року сторона захисту письмово заявила свою позицію про неможливість призначення судового розгляду обвинувальним актом відносно Позивача від 15.06.2020 року (а.с. 51-59).

22 січня 2021 року Красногвардійський районний Дніпропетровська постановив ухвалу, якою обвинувальний акт повернув прокурору для усунення недоліків протягом 14 діб після набрання чинності (а.с. 60-62).

28 січня 2021 року сторона обвинувачення подала Дніпровського апеляційного суду апеляційну скаргу на ухвалу Красногварідйського районного суду м. Дніпропетровська від 22 січня 2021 року, якою був повернутий обвинувальний акт прокурору (а.с. 63 - 64).

29 березня2021 року Дніпровський апеляційний суд постановив ухвалу, якою апеляційну скаргу, прокурора залишив без задоволення, а ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 січня 2021 року залишив без змін.

09 квітня 2021 року сторона захисту подала стороні обвинувачення клопотання про закриття кримінального провадження (а.с. 65-74).

21 травня 2021 року прокурор у кримінальному провадженні своєю постановою закрив кримінальне провадження відносно Позивача на підставі пунктів 3, 10 ч.1 ст.284 КК України, а також у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування після повідомлення позивачу про підозру (а.с. 75-79).

Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного позивачем, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Частина перша статті 15 ЦК України передбачає, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої, пункту дев`ятого та абзацу дванадцятого частини другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

За змістом положень цих норм права суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права й охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються.

Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Встановивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту їх порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу в захисті, встановивши безпідставність та (або) необґрунтованість заявлених вимог.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування, матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень.

Статтею 2 Конституції України як Основного Закону України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частиною першою статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статей 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України.

Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (стаття 1174 цього Кодексу).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Відповідно до статті 1 Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешті на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 2 Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Згідно з пунктами 1, 5 частини першої статті 3 цього Закону у випадках незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, громадянинові відшкодовуються (повертаються) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій, а також моральна шкода.

Відшкодування шкоди в таких випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Розмір сум, які передбачені пунктом 1 частини першої статті 3 цього Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади) (частина перша статті 4 Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду).

У частинах 5, 6 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкода, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» вказано, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Частинами першою та другою статті 12 Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду передбачено, що розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції. У разі незгоди з винесеною постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду - до суду вищої інстанції в апеляційному порядку.

Відповідно до ст. 13 вказаного Закону, питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Необхідно звернути увагу, що відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду.

Пунктом 6 Положення про застосування Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду громадянинові, відповідний орган, зазначений у п.11 цього Положення одночасно з повідомленням про закриття справи в стадії дізнання і попереднього слідства або з копією виправдувального вироку, що набрав законної сили, або постановою (ухвалою) суду (судді) направляє повідомлення, в якому роз`яснює, куди і протягом якого терміну можна звернутися за відшкодуванням шкоди і поновленням порушених прав.

Пунктами 11, 12 Положення про застосування Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, затвердженого наказом Мінюсту України від 4 березня 1996 року № 6/5, Генеральної прокуратури України від 4 березня 1996 року № 3 та Мінфіну України від 4 березня 1996 року № 41, при винесенні виправдувального вироку або закритті справи судом першої інстанції чи в касаційному або наглядному порядку - до суду, який розглядав справу по першій інстанції.

Отже, чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, при цьому встановлення розміру грошових доходів, втрачених громадянами унаслідок незаконних дій зазначених органів, віднесено до компетенції цих органів, в тому числі і судом.

Відповідно до пункту 9 Постанови Пленуму ВСУ №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року, з відповідними змінами та доповненнями, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Частиною 2 статті 25 Бюджетного кодексу України встановлено, що відшкодування, відповідно до закону, шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст. 2 ЦК України, держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави.

Згідно п. 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року №460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яке, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Судом встановлено, що позивач незаконно знаходився під слідством протягом 36 місяців та 6 днів, в період з 15 травня 2018 року (дата вручення підозри) до 21 травня 2021 року (закриття кримінального провадження), фактично втративши 36 місяців спокійного повноцінного життя.

У своїх рішення ЄСПЛ неодноразово наголошував, що розумність тривалості провадження повинна визначатись у контексті відповідних обставин справи та з огляду на критерії, зокрема, складність справи, поведінку заявника, а також органів влади, пов`язаних зі справою (див. рішення ЄСПЛ від 25 березня 1999 року у справі "Пелісьє і Сассі проти Франції" (Pelissier and Sassi v France); рішення ЄСПЛ від 27 червня 1997 року у справі "Філіс проти Греції" (Philis v. Greece), заява № 19773/92).

Стаття 13 Конвенції не вимагає надання спеціального засобу правового захисту від надмірної тривалості провадження; достатніми можуть бути загальні конституційні та судові позови, наприклад, про встановлення позадоговірної відповідальності з боку держави.

Надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин, необхідністю відвідування органів досудового розслідування, неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність тощо.

Аналогічний висновок викладено в постановах Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі № 646/7015/19, від 01 грудня 2021 року у справі № 308/14232/18, від 01 грудня 2021 року у справі № 180/2044/19, від 01 вересня 2021 року у справі № 545/2344/20, від 10 березня 2021 року у справі № 646/8234/19, від 16 вересня 2020 року у справі № 638/6363/19.

Суд вважає що незаконним притягненням до кримінальної відповідальності позивачу завдано моральної шкоди оскільки кримінальне переслідування негативно вплинуло як на його ділову репутацію, так і на соціальні зв`язки із родиною, позивачу завдано значних душевних страждань, які виразилися, у руйнуванні професійних планів, а також у негативному впливі на честь, гідність та ділову репутацію позивача. Внаслідок перебування під слідством позивач повинен був змінювати звичайний спосіб життя та пристосовуватися до іншого способу як життя так і побуту. Так, наведенні обставини призвели до порушення нормальних життєвих та соціальних зв`язків, оскільки обвинувачення у вчиненні злочину негативно вплинуло на його зв`язок з суспільством.

36 місяців та 6 днів позивач перебував під слідством, був позбавлений права вільно пересуватись, вести звичайний образ життя, що руйнувало його душевний спокій, завдавало моральних переживань, змушувало нервувати, створювало дискомфорт, порушувало звичайний для нього уклад життя, призводило до порушення нормальних життєвих зв`язків.

Стосовно визначення розміру відшкодування моральної шкоди, яка підлягає стягненню в якості грошової компенсації позивачу, суд виходить з того, що в п. 6 Постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995р. йдеться про те, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) розмір моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, необхідно визначати виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до набрання виправдувальним вироком законної сили або ухвалою про закриття кримінального провадження.

У своїх численних рішеннях Європейський Суд з прав людини зазначає, що компенсація моральної шкоди має бути адекватною. Судовим розглядом встановлено що позивач перебував під слідством з 15 травня 2018 року до 21 травня 2021 року, тобто 36 місяців та 6 днів.

З огляду на положення ст. 23 ЦК України, ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» за наявності заподіяння громадянинові моральної шкоди її розмір визначається судом з урахуванням обставин справи в межах, встановлених Законом із урахуванням вимоги розумності та справедливості.

У п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», судам роз`яснено, що відповідно до ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» питання про відшкодування моральної шкоди у зазначених випадках та її розмір вирішується за заявою громадянина ухвалою суду першої інстанції, який розглядав кримінальну справу або якому вона мала бути підсудна.

Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 02.12.2015 у справі №6-2203цс15, відповідно до ч.3 ст.13 закону «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менш як одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Відповідно до ст.13 Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і судурозмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом.

Відповідно до статті 8 Закону України Про Державний бюджет України на 2023 рік встановлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня 6 700 грн., тому, розмір відшкодування слід розраховувати, виходячи з установленого законодавством розміру мінімальної заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом.

Встановлено, ОСОБА_1 перебував під слідством з протягом 36 місяців та 6 днів, в період з 15 травня 2018 року (вручення підозри) до 21 травня 2021 року (закриття кримінального провадження) тобто повних 36 місяців.

При прийнятті рішення щодо відшкодування моральної шкоди, суд враховує тривалість, характер, глибину та обсяг страждань позивача.

Крім того, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

При визначенні розміру моральної шкоди завданої ОСОБА_1 незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, колегія суддів враховує глибину моральних і душевних страждань останнього, період його перебування під слідством та судом, а саме 36 місяців та 6 дні, беручи до уваги конкретні обставини справи, характер моральних страждань, їх наслідки й інші негативні впливи, внаслідок притягнення позивача до кримінальної відповідальності та дійшла до висновку про визначення розміру відшкодування моральної шкоди з розрахунку 36 мінімальних заробітних плат за кожен повний місяць і за 6 дні 1-го неповного місяця.

Законом України Про Державний бюджет України на 2023 рік встановлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня 6700 грн., тому розмір моральної шкоди, яку слід стягнути на користь ОСОБА_1 (виходячи з розрахунку: (36 х 6700 грн.) + (6700 : 31 х 6 = 1 296,77 грн.), становить 242 496 грн. 77 коп.

Враховуючи тривалість вимушених змін у житті позивача, глибину душевних страждань, яких він зазнав та з урахуванням вимог розумності і справедливості суд вважає, що на користь позивача із Державного бюджету України підлягає стягненню моральна шкода у розмірі 242 496,77 грн.

Визначений розмір моральної шкоди відповідає засадам розумності та справедливості та є достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи та не призведе до її збагачення.

Судові витрати розподілити відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 141, 258-259, 263-265, 273, 352, 354-355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Дніпропетровської обласної прокуратури, Державна казначейська служба України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , суму у розмірі 241 200 (двісті сорок дві тисячі чотириста дев`яносто шість) грн. 77 коп. у рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 13 вересня 2023 року

Суддя С.О. Демидова