РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №568/423/23

Провадження №2/568/148/23

05 вересня 2023 р. м.Радивилів

Радивилівський районний суд Рівненської області:

суддя Сільман А.О.

секретар судового засідання Саган В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №568/423/23

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - АТ КБ "ПриватБанк"

про поділ майна подружжя, визнання права власності на 1/2 частину майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя

ВСТАНОВИВ:

28.03.2023 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Позовна заява мотивована тим, що 17.11.1984 р. зареєстрований шлюб з відповідачем. За час шлюбу ними за спільні кошти було придбано житловий будинок, загальною площею 256,20 кв. м, житловою площею 86,20 кв. м, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку, площею 0,10 га, кадастровий номер 010060018, яка надана для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, розташовану за тією самою адресою.

У зв`язку з неможливістю досягнення домовленості щодо реального поділу майна подружжя, позивач просив суд здійснити поділ майна подружжя та визнати за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку та на 1/2 частину земельної ділянки, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ; вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

В письмових поясненнях АК КБ "Приватбанк" просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Зазначив, що будинок, який позивач просить визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя є предметом іпотеки в АТ КБ "Приватбанк" по кредитному договору. Для здійснення поділу зобов`язань за кредитним договором, необхідна письмова згода кредитора. В матеріалах справи відсутня письмова згода банку на поділ вказаного майна.

Ухвалою від 01.06.2023 р. позовну заяву прийнято до провадження за правилами загального позовного провадження.

Ухвалами від 27.06.2023 р. відмовлено відповідачу ОСОБА_2 у прийнятті заяви про визнання позову; залучено до участі у справі в якості третьої особи АТ КБ "Приватбанк".

Ухвалою від 11.07.2023 р. закрито підготовче провадження, призначено розгляд справи по суті.

В судове засідання сторони не з`явились. Про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, що підтверджується довідками про доставку електроного листа та повідомленнями про вручення поштового відправлення про виклик в суд.

Від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує.

Від відповідача надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі.

В письмових поясненнях третя особа просила провести судове засідання без участі представника банку.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази, які мають значення для вирішення спору у даній справі, суд враховує наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 17.11.1984 року, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 від 17.11.1984 р. (а.с. 14).

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 05.12.2007 р. житловий будинок загальною площею 256,2 кв., житловою площею 86,2 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві приватної власності ОСОБА_2 (а.с. 16).

На підставі свідоцтва про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право приватної власності ОСОБА_2 на будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 15, 19).

Відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серії РВ № 2063557 від 30.07.204 р., ОСОБА_2 є власноком земельної ділянки площею 0,10 га, кадастровий номер 010060018, цільове призначення для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 17).

29.07.2008 р. між ЗАТ КБ "Приватбанк" (АТ КБ "Приватбанк") та ОСОБА_3 укладений кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит на загальну суму 46953,53 доларів США строком до 29.07.2018 року зі сплатою процентів.

В забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором, 29.07.2008 р. між ОСОБА_2 та ЗАТ КБ "Приватбанк" укладено іпотечний договір. Відповідно до якого іпотекодавець надав в іпотеку нерухоме майно: будинок загальною площею 256,20 кв.м., житлова 86,2 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 . Іпотека поширюється на земельну ділянку загальною площею 0,10 га, на якій розташований предмет іпотеки (п. 35.3, 35.4).

Згідно із частиною першою статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У сімейному законодавстві України встановлено спростовну презумпцію спільності майна подружжя, яка полягає у тому, що майно, набуте за час шлюбу, вважається об`єктом права спільної сумісної власності (виключення зазначені у статті 57 СК України), допоки одним із подружжя, який це заперечує, не доведено інше.

Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною першою, четвертою статті 65 СК України визначено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Згідно із частиною першою статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У частині першій статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Системне тлумачення наведених норм права дає підстави для висновку, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності, належить подружжю з моменту його набуття, незалежно від того, за ким із подружжя здійснена реєстрація права.

При поділі майна подружжя шляхом визначення часток кожного із подружжя майно відбувається зміна режиму права спільної власності зі спільної сумісної власності на спільну часткову власність.

З матеріалів справи вбачається, що спірне нерухоме майно, набуте сторонами під час перебування в шлюбі, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, тому підлягає поділу між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, шляхом визнання за позивачем право власності на 1/2 частину будинка та 1/2 земельної ділянки, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом.

Частиною п`ятою статті 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Статтею 23 Закону України «Про іпотеку» визначено, що в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

За змістом цієї норми на особу, до якої перейшло право власності на майно, обтяжене іпотекою, навіть у випадках, коли до її відома не було доведено інформацію про обтяження майна іпотекою, переходять всі права та обов`язки іпотекодавця.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 14 липня 2020 року № 8-р/2020 у справі за конституційною скаргою ОСОБА_4 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частин першої, другої статті 23 Закону України «Про іпотеку» констатував, що іпотека є специфічним видом забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні його власника, який обмежений у правомочності самостійно розпоряджатися предметом іпотеки. Тобто іпотека обмежує такий елемент права власності, як право розпорядження нерухомим майном, яке є предметом іпотечного договору. Зазначений вид забезпечення виконання зобов`язання передбачає стимулювання боржника до належного виконання зобов`язання та запобігання негативним наслідкам, що настають у разі порушення ним свого зобов`язання. У разі порушення боржником свого зобов`язання до особи, яка передала в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання такого зобов`язання, можуть бути застосовані заходи цивільно-правової відповідальності у виді звернення стягнення на предмет іпотеки. Особливістю цього виду забезпечення виконання зобов`язання є те, що обтяження майна іпотекою відбувається незалежно від зміни власника такого майна, тому стосовно кожного наступного власника іпотечного майна виникають ризики настання відповідальності перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання, зокрема звернення стягнення на предмет іпотеки.

Отже, у разі вибуття заставного майна з власності іпотекодавця, законодавством встановлено механізм захисту прав іпотекодержателя, шляхом перенесення всіх прав та обов`язків іпотекодавця на особу, до якої перейшло право власності. Відтак, іпотека залишається дійсною незалежно від зміни власника майна.

Частинами першою, четвертою статті 17 Закону України «Про іпотеку» визначено підстави припинення іпотеки, якими є, зокрема, припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору, реалізація предмета іпотеки відповідно до цього Закону, набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки, визнання іпотечного договору недійсним, а також передбачено, що відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Оскільки, Законом України «Про іпотеку» не передбачено таких підстав для припинення іпотеки, як визначення часток подружжя у спільному сумісному майні, то поділ майна подружжя у такий спосіб не припиняє іпотеку й відповідно не порушує прав іпотекодержателя.

Положення чинного законодавства, що регулюють правовідносини щодо іпотечних зобов`язань, вказують на те, що іпотекодавець не має права розпоряджатися майном без згоди іпотекодержателя до закінчення терміну дії іпотеки.

Разом із цим, положеннями Закону України «Про іпотеку» не заборонено володіти та користуватися переданим в іпотеку майном. У свою чергу поділ спільного майна між подружжям, у тому числі іпотечного майна, не вважається розпорядженням ним, так як в момент його передачі в іпотеку воно вже належало подружжю на праві спільної сумісної власності в силу закону.

Перебування спірного майна в іпотеці не перешкоджає поділу спільного майна подружжя, оскільки гарантії АТ «ПриватБанк», як іпотекодержателя, щодо спірного майна визначені частиною другою статті 23 Закону України «Про іпотеку», відповідно до якої особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором, у тому самому обсязі і на тих самих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Посилання третьої особи на висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 317/3272/16-ц (провадження № 61-156св17), від 04 квітня 2019 року у справі № 726/831/15-ц (провадження № 61-45301СВ18), суд відхиляє, оскільки у зазначених справах встановлено інші фактичні обставини, відмінні від справи, що є предметом розгляду у даній справі. При цьому у зазначених справах судами зроблено висновок, що поділ спільного майна подружжя не може використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу боржником або виконання судового рішення про стягнення боргу, тоді як у справі, що є предметом касаційного перегляду, не встановлено наявності такого, що набрало законної сили, судового рішення про стягнення кредитної заборгованості.

За таких обставин, суд дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог та поділу спірного майна, шляхом визнання за позивачем право власності на 1/2 частину будинка та 1/2 земельної ділянки, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Аналоігчна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду № 183/4634/20 від 05.04.2023 р., № 359/441/20 від 18.01.2023 р.

На підставі ст. 141 ЦПК України, судові витрати слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. ст. 12, 76, 81, 89, 200, 263, 265-268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя- задовольнити.

В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частки житлового будинку загальною площею 256,20 кв. м, житловою площею 86,20 кв. м, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частки земельної ділянки, площею 0,10 га, кадастровий номер 010060018, за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1073 грн. судового збору за розгляд позовної заяви.

Рішення може бути оскаржено до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 )

Відповідач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 )

Третя особа: АТ КБ "ПриватБанк" (01001, м.Київ, вул.Грушевського, буд.1Д, ).

Повний текст судового рішення виготовлений 06.09.2023 р.

Суддя А.О. Сільман