Справа №538/682/23
Провадження по справі №2/538/215/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 серпня 2023 року м. Лохвиця

Лохвицький районний суд Полтавської області

у складі головуючого судді Зуб Т.О.,

за участю секретаря Криворучко В.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Дорогань О.М.,

відповідачки ОСОБА_2 ,

представника відповідачки ОСОБА_2 - адвоката Панченко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Лохвиця цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Лохвицького районного суду Полтавської області з вищевказаним позовом, у якому просить стягнути з ОСОБА_2 , борг за розпискою в сумі 4404,58 доларів США, 3% річних та судові втрати. В обґрунтування позову зазначив, що між ним та ОСОБА_2 була укладена розписка про позику грошових коштів в сумі 4404,58 доларів США на строк до 01.02.2023 року. Розписка була складена власноруч відповідачкою у присутності свідків. Після спливу терміну виконання грошового зобов`язання, ОСОБА_2 не виконала свого обов`язку щодо повернення боргу, чим порушив взяті на себе зобов`язання.

Ухвалою судді Лохвицького районного суду Полтавської області від 12.04.2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначене судове засідання (а.с. 20).

12.05.2023 року від ОСОБА_2 надійшов відзив на позов, у якому остання просила відмовити у задоволенні позову, оскільки розписка про отримання у борг грошових коштів написана під примусом ОСОБА_1 , у зв`язку з виявленням недостачі у ТОВ «Грейс-Агро», директором якого є позивач, та з яким вона перебувала у трудових правовідносинах (а.с. 33-35).

Ухвалою суду від 17.05.2023 року здійснено перехід до розгляду справи в порядку загального позовного провадження та призначене підготовче судове засідання (а.с. 47).

08.06.2023 року від ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив (а.с. 73-75).

Ухвалою суду від 13.06.2023 року підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду (а.с. 92).

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 , та його представник- адвокат- Дорогань О.М. позовні вимоги підтримали та промили задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 пояснив, що ОСОБА_2 йому повинна була грошові кошти, про що склала відповідну розписку. Грошові кошти передавалися купюрами по 100 доларів США. ОСОБА_2 перебувала у трудових відносинах на його підприємстві та була матеріально відповідальною особою. Крім автомобіля, на якому вона працювала, їй передавалися інші матеріальні цінності згідно її посадовим обов`язкам, а саме- товар для реалізації.

Представник відповідачки- адвокат Панченко О.В. також просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, зазначивши, що складена розписка за своєю правовою природою такою не є, а кладена під тиском, у зв`язку з виявленою недостачею на підприємстві, оскільки відповідач була матеріально відповідальною особою.

Відовідачка ОСОБА_2 позовні вимоги не визнала, пояснила, що з 03.08.2021 року працювала в ТОВ «Грейс-Агро», директором якого є ОСОБА_1 . Офіційно оформлена з жовтня 2021 року. Товар продавали по безготівковому розрахунку. Дозволялася реалізація товару під виплату у подальшому з метою отримання бонусів, проте ОСОБА_1 про це не було відомо. У лютому 2022 року вона відвезла товар. Клієнт- ОСОБА_3 , попросив трошки почекати з передачею грошових коштів, та зобов`язався їх віддати восені. Після чого клієнт відмовився повертати грошові кошти за товар, про що вона довела до відому ОСОБА_4 , проте остання сказала, що ОСОБА_1 про це не треба говорити. З 28.12.2022 року почалися телефонні дзвінки від ОСОБА_1 щодо повернення грошових коштів за товар. 30.12.2022 року приїхали за товаром, виявили нестачу, ОСОБА_1 сказав писати розписку, текст якої прислав юрист підприємства. Розписку писали декілька разів та виправляли її текст. Розписку написала, оскільки була впевнена, що проблему з нестачею вирішить. Потім ОСОБА_1 повідомив, що з 02.01.2023 року вона повинна звільнитися. Коштів за розпискою вона не отримувала, а сама розписка була складена під тиском ОСОБА_5 та ОСОБА_4 . Крім них, при складанні розписки ніхто не був присутній. Сума вартості товару, на яку виявлена нестача, була меншою, а розписку скали на більшу суму, оскільки курс долара підвищився, і відповідно- вартість товару. Товар брала зі складів у м. Пирятин. Про реалізацію таким чином товару ОСОБА_1 не знав і по документам це не зазначалося. По це відомо було бухгалтеру ОСОБА_4 та завідуючому складу. Після отримання грошових коштів, ОСОБА_4 проводила їх через фірму в м. Золотоноша.

Вислухавши доводи учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що 30.12.2022 року ОСОБА_2 була складена розписка, згідно якої остання взяла у борг у ОСОБА_6 4404,58 доларів США на строк до 01.02.2023 року (а.с. 23).

Допитана у якості свідка ОСОБА_4 пояснила, що працює в ТОВ «Грейс-Агро». 30.12.2022 року у її присутності позивачем ОСОБА_2 було передано 4404,58 доларів США як позику. ОСОБА_2 перебувала також у трудових відносинах з ТОВ «Грейс-Агро». Якими купюрами передавалися грошові кошти, вона не бачила, бо стояла осторонь.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 640 ЦК України, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Відповідно до статті 1053 ЦК України за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов`язанням. Заміна боргу позиковим зобов`язанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики (стаття 1047 цього Кодексу).

Новація- це угода про заміну первинного зобов`язання новим зобов`язанням між тими самими сторонами. Вона не припиняє правового зв`язку сторін, оскільки замість зобов`язання, дія якого припиняється, виникає узгоджене ними нове зобов`язання. Юридичною підставою для зобов`язання, яке виникає при новації, є домовленість сторін про припинення первинного зобов`язання.

Угода про заміну первинного зобов`язання має договірну природу. Новація є консенсуальним, двостороннім та оплатним договором, який має право припинювальну природу. Істотними умовами такого договору є: предмет, вказівка на колишнє й нове зобов`язання, яке виникає замість попереднього, яке припиняється. Про намір вчинити новацію сторони повинні зазначити в договорі.

Отже, умовами здійснення новації є: новий договір укладається між тими самими сторонами, які були учасниками первинного договору позики; новий правочин оформляється укладенням сторонами так званого новаційного договору позики, який можна визначити як договір, за яким одна сторона (позикодавець) враховує суму заборгованості, що виникла з договору позики, як сума позики, а інша сторона (позичальник) зобов`язується повернути таку суму вже на виконання нових позикових зобов`язань; дотримання форми такого правочину (новаційного договору), тобто у формі, передбаченій для укладення договору позики (частина друга статті 1053 ЦК України); дійсність первинного зобов`язання.

Така ж правова позиція викладена в постанові Великої палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року в справі № 340/385/17.

Отже з врахуванням обставин справи, слід дійти висновку, що розписка від 30.12.2022 року, на підставі якої пред`явлено позов, не є договором новації боргу, оскільки в ньому відсутні посилання на попередні домовленості та зобов`язання сторін.

При цьому ст. 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Зі змісту наявної в матеріалах справи розписки від 30.12.2022 року вбачається, що ОСОБА_2 склала розписку в якій зазначено, що вона позичила у ОСОБА_1 4044,58 доларів США, які зобов`язувалася повернути до 01.02.2023 року.

Як встановлено судом грошові кошти, зазначені в розписці відповідач від позивача не отримувала, а написала зазначену розписку на вказану суму виявленої ревізією недостачі в ТОВ «Грейс-Агро», в якому працювала менеджером і директором якого є ОСОБА_1 .

Отже, договір позики, на який посилається позивач, фактично між сторонами не укладався.

Спричинена відповідачем позивачу як роботодавцю матеріальна шкода, внаслідок недостачі у ТОВ «Грейс-Агро», директором якого є ОСОБА_1 , не є боргом в розумінні позики (ст.1046 ЦК) та розписка не є новацією цього боргу, а виниклі між сторонами правовідносини не є позиковими та не регулюються нормами права, на які посилався позивач.

Спричинена відповідачем шкода (недостача), в разі її підтвердження у встановленому законом порядку, може бути з неї стягнута в порядку відшкодування шкоди спричиненої працівником відповідно до норм Кодексу законів про працю або норм Цивільного кодексу, а не на підставі договору позики, якої в даному випадку не існувало.

Така ж правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 29 січня 2020 року в справі № 569/1299/17.

За таких обставин, оцінивши надані суду докази у їх сукупності, встановивши дійсний характер правовідносин між сторонами, суд прийшов до висновку, що між сторонами виникли правовідносини не з договору позики, а існували трудові правовідносини між роботодавцем та працівником з приводу відшкодування шкоди, завданої працівником під час виконання ним трудових обов`язків роботодавцю, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України не підлягають стягненню з відповідачки судові витрати, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 131, 247, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за договором позики- відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подання в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 04.09.2023 року.

Суддя: Т.О. Зуб