Справа № 487/1968/22 Головуюча у 1-й інстанції Афоніна С. М.
Провадження № 22ц/812/930/23 Доповідачка в апеляційній інстанції Ямкова О. О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

12 вересня 2023 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючої судді: Ямкової О. О.,

суддів: Локтіонової О. В., Серебрякової Т. В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників цивільну справу

за апеляційною скаргою

Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група»

(далі - ПАТ СК «УСГ»)

на рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 22 червня 2023 року, ухваленого під головуванням судді Афоніної С. М. в місті Миколаєві об 17 год 05 хв. зі складанням його повного тексту, по справі

за позовом

ОСОБА_1 до ПАТ СК «УСГ»

про відшкодування шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2022 року ОСОБА_1 , діючи через свого представника звернувся до суду з позовною заявою до ПАТ СК «УСГ» про стягнення 74 355 грн шкоди, завданої смертю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участю водія, цивільна-правова відповідальність якого на час події була застрахована на користь третіх осіб цією страховою компанією.

В обґрунтування позову зазначав, що 6 грудня 2021 року близько 18 год 33 хв. у селі Візирка Одеської області відбулась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Тойота Корола», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснив наїзд на велосипедиста ОСОБА_3 , який від отриманих тілесних ушкоджень помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач здійснив покупку надгробного пам`ятника та облаштування могили, внаслідок чого йому заподіяна шкода, яку він просить стягнути з ПАТ СК «УСГ», як страховика цивільно-правової відповідальності водія транспортного засобу, який був учасником ДТП. На досудове звернення представників позивача до страхової компанії, останньою не здійснено жодних дій направлених на врегулювання страхового випадку, внаслідок чого позивач змушений звернутись до суду із цим позовом.

У відзиві на позовну заяву відповідач заперечував проти задоволення позову та вважав його необґрунтованим, так як однією з підстав для виплати страхового відшкодування потерпілим або особам, які відповідно до чинного законодавства України мають право на таке відшкодування є наявність вини в діях застрахованої особи. Але станом на дату направлення вказаного відзиву до суду не настало юридичних підстав для здійснення страхового відшкодування, пов`язаного із смертю ОСОБА_3 , оскільки дорожньо-транспортна пригода ще розглядається у кримінальній справі та перебуває на стадії досудового розслідування. Враховуючи норми спеціального закону, а саме Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», де прямо вказується на право страховика зупинити розгляд страхової справи та не виплачувати страхове відшкодування. За такого вважав поданий позов передчасним, заперечував проти відшкодування витрат на правничу допомогу.

У подальшому надав заперечення, де послався на постанову слідчого управління Головного управління Національної поліції в Одеській області, винесену 23 грудня 2022 року про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_2 , у зв`язку з відповідністю дій водія вимогам п.12.3.1. Правил дорожнього руху України, та відсутністю причинно-наслідкового зв`язку між його діями та настанням події, пов`язаної зі смертю ОСОБА_3 , тобто за відсутністю у діях застрахованої особи складу кримінального правопорушення.

Також посилався на частину 2 статті 1166 ЦК України, у відповідності до якої особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини, та пункт 32.1. статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за яким страховик не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону. Посилався на відповідну судову практику щодо необхідності застосування саме спеціальної норми права.

Рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 22 червня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено, ухвалено про стягнення з ПАТ СК «УСГ» 74 355 грн страхового відшкодування та 992 грн 40 коп..

При ухваленні рішення суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є обґрунтованими та наявні підстави для стягнення страхового відшкодування.

В апеляційній скарзі ПАТ СК «УСГ» посилаючись на те, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим, прийнятим з неповним встановленням обставин, що мають значення для справи, та ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, без врахування висновків Верховного Суду, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

У змісті скарги зазначає про ті ж самі доводи, що і у наданому до суду першої інстанції відзиву та запереченні, зокрема, щодо права особи на отримання страхового відшкодування лише у випадку наявності в діях застрахованої особи вини. Разом з тим, за дослідженими обставинами справи вини в діях застрахованої особи ОСОБА_2 не встановлено, внаслідок чого постановою слідчого ГУНП в Одеській області від 23 грудня 2022 року за відсутністю складу кримінального правопорушення кримінальне провадження відносно водія закрито. Сама подія сталася, у зв`язку з необережними діями самого загиблого, який рухаючись по проїзній частині в темну пору доби керував велосипедом з вимкненим ліхтарем та без світлоповертачів, всупереч Правилам дорожнього руху України.

Посилався на відповідну судову практику.

Позивачем та його представником відзиву на апеляційну скаргу не надано.

Ухвалами колегії суддів Миколаївського апеляційного суду з розгляду цивільних справ від 14 серпня та 7 вересня 2023 року справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у порядку письмового провадження.

11 вересня 2023 року від представника ПАТ СК «УСГ» надійшло клопотання про відкладення слухання справи без його належного обґрунтування. Це клопотання залишено судом без задоволення, з огляду на те, що ПАТ СК «УСГ» є апелянтом у справі, яким усі доводи та міркування викладено у змісті скарги, за якою відкрито провадження у відповідності до частини 1 статті 369 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи у письмовому провадженні, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково виходячи з наступного.

При вирішенні справи судом першої інстанції встановлено, що 6 грудня 2021 року близько 18 годин 20 хвилин рухаючись по автодорозі «Одеса Южне» 39 км, поблизу села Візирка Лиманського району Одеської області, водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Toyota Corolla», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснив наїзд на велосипедиста ОСОБА_3 , який рухався по проїзній частині в попутному напрямку, та внаслідок отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці дорожньо-транспортної пригоди (а.с.25, 26).

За фактом смерті велосипедиста, внаслідок ДТП зареєстровано кримінальне провадження, яке в подальшому закрито за відсутністю складу злочину в діях водія ОСОБА_2 на підставі постанови слідчого Головного управління Національної поліції в Одеській області від 23 грудня 2022 року (а.с.122-125)

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 застрахована в ПАТ СК «УСГ» (а.с.24).

30 січня 2022 року позивач, діючи через свого представника ОСОБА_4 , звернувся до ПАТ СК «УСГ» із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, до якої додав заяву про виплату страхового відшкодування в розмірі 74 355 грн, що включає витрати на виготовлення та спорудження надгробного пам`ятника (а.с.28-34). Відповіді на звернення ними не отримано.

У подальшому, не дочекавшись відповіді на своє звернення стосовно виплати страхового відшкодування , позивач звернувся до суду із цим позовом.

23 грудня 2022 року постановою старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Одеській області закрито кримінальне провадження відносно водія ОСОБА_2 у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення (а.с.122-125).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

У частинах першій та 2 статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, що її заподіяла. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Разом із тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно із спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Зокрема статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

За статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди.

Порядок відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого, визначено у статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Вказаною нормою встановлено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок ДТП настала протягом одного року після ДТП та є її прямим наслідком.

Страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами.

Страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

Подібні за змістом правові висновки викладені, зокрема, у постанові Верховного Суду від 17 липня 2019 року у справі № 556/1514/16-ц (провадження № 61-26405св18).

Таким чином обов`язок з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування покладається на страховика.

Звертаючись із цим позовом, позивач зазначав, що йому не відомий розмір страхової суми, але керуючись розміром мінімальної заробітної плати, встановленої Законом України «Про державний бюджет України на 2021 рік» з 1 грудня 2021 року, зазначив, що розмір шкоди, спричиненої ДТП, а саме витрат на придбання та встановлення надгробного пам`ятника не перевищує розміру встановленого статтею 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

У пункті 35.1 статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 вказаного Закону страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Абзацами 1-3 пункту 36.2 статті 36 Закону передбачено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про ДТП, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.

Згідно з частиною 5 статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

За наведеного закон містить вказівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Такі правові висновки зроблені у постановах Верховного Суду від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18), від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18), від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18), від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18), від 03 червня 2020 року у справі № 345/3335/17 (провадження № 61-22598св18), від 07 жовтня 2020 року у справі № 742/637/19 (провадження № 61-320св20).

В той же час шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела (правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 204/3783/16-ц (провадження № 61-1141св18)).

Таким чином головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. У цьому разі межею відповідальності за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, за якою відповідальність виключається є непереборна сила та умисел потерпілого.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Тому обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Аналізуючи наведене, місцевим судом під час розгляду справи встановлено, що її матеріали не містять доказів щодо наявності умислу велосипедиста ОСОБА_3 у скоєнні ДТП, що сталася 6 грудня 2021 року за участі сторін. Внаслідок чого судом зроблено правильний висновок, що вказана ДТП є страховим випадком у розумінні статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», внаслідок якої настала цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну смертю.

Таким чином висновок суду про те, що цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті дії джерела підвищеної небезпеки, настає без вини її заподіювача, є обґрунтованим.

Сам порядок та умови відшкодування шкоди безпосередньо встановлено ЦК України, відповідно до якого умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є особливі правила, встановлені у статті 1187 ЦК України, та які діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 465/4287/15 (провадження № 14-406цс19), зазначено, що у Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, і особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду.

Тому страховик хоч і особисто не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

На підставі наведеного суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для відшкодування шкоди страховиком за дію джерела підвищеної небезпеки, і доводи за цими обставинами, які наведені у апеляційної скарзі є неспроможними.

В той же час підставою для відшкодування страховиком такої шкоди, зокрема, у зв`язку з понесеними витратами на поховання потерпілого, є звернення не будь-якої особи, а саме особи, яка має право на звернення за відшкодуванням шкоди згідно до положень, визначених статями 1200, 1201 ЦК України.

Тобто право на компенсацію витрат, пов`язаних з похованням або спорудженням надгробного пам`ятника, виникає у непрацездатних осіб, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, або у дитини потерпілого, яка народжена після його смерті.

Вид та обсяг витрат визначається законодавцем окремо, та ні додається до загальної суми шкоди, яка може бути відшкодована завдавачем шкоди у відповідності до статті 1200 ЦК України, а тому відшкодовуються окремо та саме тій особі, яка має право на таке відшкодування за статтею 1200 ЦК України, але додатково понесла необхідні витрати на поховання та спорудження надгробного пам`ятника.

В той же час матеріали справи не містять даних про ОСОБА_1 , як особу, що має право на отримання відшкодування шкоди внаслідок смерті потерпілого, зокрема витрат на поховання, у відповідності до статей 1200, 1201 ЦК України.

Крім того у зверненнях представників позивача до страховика відсутнє будь-яке посилання на родинні стосунки з померлим або знаходження ОСОБА_1 на утриманні потерпілого, внаслідок чого можливо прирівняти позивача до осіб, які мають право на таке відшкодування.

Навпаки, спадкова справа, яка заведена у зв`язку зі смертю ОСОБА_3 , заведена на підставі звернення іншої особи, яка у випадку підтвердження таких витрат, не позбавлена права на отримання такого відшкодування за рахунок страховика.

На підставі наведеного судове рішення підлягає скасуванню з підстав, передбачених пунктами 3 і 4 частини 1 статті 376 ЦПК України, з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.

У відповідності до статті 141 ЦПК України, у зв`язку із частковим задоволенням скарги, відповідачу слід частково компенсувати за рахунок держави витрати зі сплати ним судового збору за подачу апеляційної скарги.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Страхова Компанія «Українська страхова група» задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 22 червня 2023 року скасувати та ухвалити нове, яким позов ОСОБА_1 про відшкодування витрат на поховання залишити без задоволення.

Компенсувати Приватному акціонерному товариству Страхова Компанія «Українська страхова група» за рахунок держави сплачений ним судовий збір на підставі платіжної інструкції кредитового переказу готівки у ПАТ «Кредобанк» № 5011 від 19 липня 2023 року за розгляд справи у суді апеляційної інстанції на суму 744 грн 30 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду, у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України, починаючи з дня складення повного судового рішення.

Головуюча О. О. Ямкова

Судді О. В. Локтіонова

Т. В. Серебрякова