Справа №591/6033/23
Провадження № 2/591/962/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2023 року м. Суми

Зарічний районний суд м. Суми у складі:

головуючого судді Ніколаєнко О.О.,

за участю секретаря судового засідання Полякової А.О.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в приміщенні суду в м. Суми цивільну справу № 591/6033/23 за позовом ОСОБА_3 до Сумської обласної прокуратури про стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2023 року позивач звернувся до суду із позовом, у якому просив стягнути з відповідача у відшкодування моральної шокди 674 661,36 грн. Позов обгрунтовував тим, що внаслідок незаконного звільнення з посади йому було заподіяно моральну шкоду, яку оцінив у 674 661,36 грн., у тому числі 524 661,36 грн. неодержаний дохід (упущена вигода) за період з 16.02.2022 по 22.12.2022 та 150 000 грн. моральна шкода.

У подальшому позивач уточнив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача 524 661,36 грн. майнової шкоди у вигляді упущеної вигоди та 150 000 грн. моральної шкоди.

14.08.2023 представником відповідача подано клопотання про закриття провадження у справі у зв?язку з тим, що даний спір підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Представник позивача у підготовчому засіданні заяву підтримав із зазначених підстав.

Представник відповідача у підготовчому засіданні заперечував проти закриття провадження у справі. Пояснив, що предметом позову є вимоги про стягнення шкоди (майнової та немайнової), які заявлені на підставі статей 22, 1173 ЦК України. Упущена вигода це розрахункова величина втрат очікуваного доходу, що не можна вважати складовою недоотриманої заробітної плати. Неправомірне рішення про звільнення позивача з посади стало єдиною причиною, яка позбавила його можливості отримати дохід, який би він отримував при призначенні на посаду заступника керівника окружної прокуратури за підсумками атестації, яку він успішно пройшов. Спір не ґрунтується на нормах публічного права, спірні правовідносини врегульовані ЦК України. Тому поданий позов є цивільно правовим.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що клопотання представника відповідача підлягає задоволенню. Обгрунтовуючи позовні вимоги у частині стягнення з відповідача 534 661,36 грн. упущеної вигоди, позивач зазначає, що наказом керівника Сумської обласної прокуратури його було звільнено з посади заступника керівника Охтирської місцевої прокуратури Сумської області як такого, що не пройшов успішно атестацію. У подальшому рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 27.09.2021 цей наказ скасовано, поновлено на посаді. Стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу. За умови відсутності протиправних дій відповідача по відношенню до позивача у 2022 році останній займав би рівнозначну займаній ним посаді на день звільнення, його посадовий оклад мав би складати 62400 грн. За період з 16.02.2022 по 22.12.2022 загальна сума отриманого ним доходу мала б складати щонайменше 635 061,82 грн. замість 110400,46 грн. фактично отриманої заробітної плати після поновлення та за період роботи на посаді, яку було виведено поза штат. Упущена вигода в сумі 524 661,36 грн., яка обчислена позивачем як різниця посадового окладу заступника керівника місцевої прокуратури та заступника керівника окружної прокуратури є доходом, який позивач міг би реально одержати за звичайних обставин внаслідок призначення його на посаду, якби його право не було порушено неправомірним рішенням про його звільнення.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі-Конвенція) закріплено принцип доступу до правосуддя.

Поняття «суд, встановлений законом» стосується не лише правової основи існування суду, але й дотримання ним норм, які регулюють його діяльність (пункт 24 рішення ЄСПЛ від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України», заяви № 29458/04 та № 29465/04).

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства - цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Щодо визначення предметної та суб`єктної юрисдикції справи необхідно зазначити таке.

За змістом статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

За загальним правилом у порядку цивільного судочинства загальні суди вирішують справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, зокрема спори, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, те, що за своєю правовою природою вони виникають у приватноправових відносинах і містять наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Щодо визначення адміністративної юрисдикції необхідно звернути увагу на таке.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У пунктах 2, 7, 17 частини першої статті 4 КАС України надано визначення таких термінів:

- публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи;

- суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг;

- публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Публічно-правовий характер спору визначається тим, що вказані суб`єкти наділені владно-управлінськими повноваженнями у сфері реалізації публічного інтересу.

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.

Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Тому до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Крім того, до компетенції адміністративних судів належить розгляд спорів з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, що передбачено у пунктах 1 та 2 частини першої статті 19 КАС України.

Поняття публічної служби є широким, оскільки включає в себе державну службу, службу в органах місцевого самоврядування та службу в публічних установах.

Сутність публічної служби полягає в трьох аспектах, а саме: у функціональному аспекті вона постає як діяльність з метою виконання загальнодержавних завдань управління; в інституційному - окреслює певне коло осіб, оскільки виконання публічних справ становить їх соціальну функцію; у юридичному - охоплює правове регулювання особливих публічно-правових, службових відносин.

Під «публічною службою» необхідно розуміти врегульовану виключно Конституцією та законами України професійну публічну діяльність осіб, які заміщують посади в державних органах і органах місцевого самоврядування щодо реалізації завдань і функцій держави та органів місцевого самоврядування.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювалася щодо юрисдикційності справ за позовами, що стосуються обрання, перебування та звільнення з публічної служби.

Належність таких спорів до адміністративних обґрунтовано таким.

У рамках цивільного процесу суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному процесі в силу приписів статті 19 КАС України, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 813/1045/18).

У постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 761/33941/16-ц Велика Палата Верховного Суду зазначала, що публічна служба є різновидом трудової діяльності, відносини публічної служби як окремий різновид трудових відносин існують на стику двох галузей права - трудового та адміністративного, тому правовідносини, пов`язані з прийняттям на публічну службу, її проходженням та припиненням, регламентуються нормами як трудового, так і адміністративного законодавства, а спори, які виникають з таких правовідносин, підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Тобто до вказаних правовідносин, які є різновидом трудових, застосовуються і норми трудового права, у тому числі і стаття 237-1 Кодексу законів про працю України (далі-КЗпП України) про відшкодування моральної шкоди працівнику, незважаючи на те, що такий спір виникає щодо прийняття, проходження чи припинення публічної служби.

З аналізу зазначених норм випливає, що законодавець урегулював питання, пов`язані з прийняттям (обранням, призначенням) громадян на публічну службу, її проходженням та звільненням з публічної служби (припиненням), спеціальними нормативно-правовими актами.

Одним з елементів публічної служби є служба в органах прокуратури, порядок проходження якої врегульований Законом України «Про прокуратуру». У справі, що розглядається спір виник у зв?язку із неотриманням позивачем внаслідок незаконного звільнення заробітної плати прокурора у розмірі, який би він міг одержати, якщо б не був звільнений з посади у зв?язку з неуспішним проходженням атестації, а також моральної шкоди, заподіяної внаслідок незаконного звільнення.

На переконання суду зазначений спір пов`язаний з вирішенням питань, які стосуються проходження ним публічної служби та звільнення з неї, тому такий спір має розглядатися за правилами адміністративного судочинства.

Аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі № 757/44631/19-ц, відступу від правових висновків, викладених у цій постанові не було, та постанові Верховного Суду від 26 квітня 2022 року у справі № 357/5636/21.

Доводи представника позивача, що кошти в сумі 524 661,36 грн. є саме упущеною вигодою, а не недоотриманою заробітною платою, не впливають на суть спірних правовідносин, які за своєю правовою природою є публічно правовими і пов?язані із проходженням позивачем публічної служби у органах прокуратури.

Вимоги про відшкодування моральної шкоди в сумі 150 000 грн. також підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства на підставі ч. 5 ст. 21 КАС Укрїни як такі, що заявлені разом із вимогою вирішити публічно-правовий спір.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд свою ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи викладене, провадження у справі підлягає закриттю. На підставі ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд роз?яснює позивачу, що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції адміністративного суду.

Керуючись ст. 255 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Закрити провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_3 до Сумської обласної прокуратури про стягнення 524 661,36 грн. майнової шкоди у вигляді упущеної вигоди та 150 000 грн. моральної шкоди.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Сумського апеляційного суду протягом 15 днів з дня складання повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали виготовлено 04.09.2023.

Суддя О.О. Ніколаєнко