ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого (судді-доповідача): Карпушина Г.Л., суддів: Гальонкіна С.А., Кузнєцової О.Ю., при секретарі судового засідання: Буйновій О.П.., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 05 грудня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінанс проперті групп», Товариства з обмеженою відповідальністю «Банк «Фінанси та Кредит», приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Чижової Наталії Анатоліївни, ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Луценко Вікторія Сергіївна, про скасування реєстраційної дії та витребування нерухомого майна з незаконного володіння,-

В С Т А Н О В И В :

У липні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнень просив визнати недійсним договір відступлення права вимоги за іпотечним договором, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Широковою В. А. 11 травня 2007 року за реєстровим номером 2157, серія та номер 1720, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінанс проперті групп» (далі - ТОВ «Фінанс проперті групп») та ОСОБА_2 , виданий 04 травня 2018 року, видавник - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Луценко В. С.; скасувати реєстраційну дію - Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 41982304 від 10 липня 2018 року, 13:30:46, приватний нотаріус Чижова Н. А., Харківський міський нотаріальний округ, Харківська область; витребувати з чужого незаконного володіння нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 та повернути квартиру власнику ОСОБА_3 .

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_3 посилався на порушення норм законодавства при укладенні відповідачами договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором та при реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_2 . Зокрема зазначав, що у зв`язку з укладенням договору про відступлення права вимоги за кредитним договором відбулася заміна кредитора, який є фінансовою установою та має право на здійснення операцій з надання фінансових послуг, на фізичну особу ОСОБА_2 , який не є належним суб`єктом надання фінансових послуг.

Крім того, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Чижова Н. А., порушивши процедуру звернення стягнення на іпотечне майно, вчинила реєстрацію права власності на нерухоме майно. Вказував, що спірна квартира вибула з володіння всупереч його волі і неодноразово відчужувалася. Останній власник квартири, ОСОБА_4 , в квартирі ніколи не проживала, не вселялася і не зареєстрована в ній. У зв`язку з цим просив позов задовольнити.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 05 грудня 2019 року позов задоволено.

Визнано недійсним договір відступлення права вимоги за іпотечним договором, посвідчений приватним нотаріусом Харківського нотаріального округу Харківської області Широковою В. А. 11 травня 2007 року за реєстровим № 2157, серія та номер 1720, укладений між ТОВ «Фінанс проперті групп» та ОСОБА_2 , видавник - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Луценко В. С.

Скасовано реєстраційну дію Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 41982304 від 10 липня 2018 року 13:30:46, внесені приватним нотаріусом Чижовою Н. А., Харківський міський нотаріальний округ, Харківська область.

Витребувано з чужого незаконного володіння нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 та повернуто квартиру власнику ОСОБА_3 .

Суд першої інстанції мотивував рішення тим, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними. При цьому суд виходив з того, що відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить частині третій статті 512 та статті 1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань, які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме кредитор - банк або інша фінансова установа. Також суд виходив з того, що приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Чижова Н. А., порушивши процедуру звернення стягнення на іпотечне майно, вчинила реєстрацію права власності на нерухоме майно без отримання доказів на підтвердження того, що письмова вимога про усунення порушення основного зобов`язання та звернення стягнення на предмет іпотеки надсилалася позивачу і була ним отримана, та не перевірила безспірність заборгованості за наданими документами. Крім того, рішення приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Чижової Н. А. від 10 липня 2018 року про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 , яка була проведена на підставі правочину, визнаного судом недійсним, підлягає скасуванню з відповідним внесенням запису про скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_2 на спірну квартиру. Також суд зазначив, що сама по собі умова договору іпотеки про можливість набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки не свідчить про волевиявлення іпотекодавця ОСОБА_3 на вибуття майна з його володіння.

З рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач ОСОБА_2 і через свого представника адвоката Баценюк Н.М. подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 05 грудня 2019 року скасувати, ухвалите нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ТОВ «Фінанс преперті групп», ТОВ «Банк «Фінанси та кредит», ПН ХМНО Чижова Н.А., ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , третя особа ПН ХМНО Луценко В.С. про визнання недійним договору відступлення права вимоги, скасування реєстраційної дії та витребування нерухомого майна з незаконного володіння.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що укладений між ТОВ «Фінанс проперті групп» та ОСОБА_2 договір не містить ознак договору факторингу, а є виключно договором відступлення права вимоги, укладеним відповідно до норм чинного законодавства. В частині вимог позивача про скасування рішення про державну реєстрацію прав та витребування майна, суд першої інстанції, погодився з доводами позивача не дивлячись на відсутність доказів зазначених останнім.

Оскаржуване судове рішення вже переглядалося судами апеляційної та касаційної інстанцій.

Постановою Харківського апеляційного суду від 23 червня 2020 року рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 05 грудня 2019 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 3171,60 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що місцевий суд дійшов помилкового висновку про те, що укладений 04 травня 2018 року між ОСОБА_2 і ТОВ «Фінанс проперті групп» договір є договором факторингу, а тому наявні передбачені законом підстави для визнання договору про відступлення права вимоги за кредитним договором та договором іпотеки недійсними. Належних і допустимих доказів того, що під час переходу від ТОВ «Фінанс Проперті групп» до ОСОБА_2 прав у зобов`язанні, будь-яким чином збільшився та/або змінився обсяг зобов`язань позичальника за кредитним договором, матеріали справи не містять.

Ураховуючи відсутність підстав для визнання договору про відступлення прав за іпотечним договором недійсним, апеляційний суд дійшов висновку, що немає і підстав для скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно за зазначеним договором.

Постановою Верховного Суду від 18 серпня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково.

Постанову Харківського апеляційного суду від 23 червня 2020 року в частині вирішення вимог ОСОБА_3 про скасування реєстраційної дії та витребування нерухомого майна з незаконного володіння, розподілу судових витрат скасовано, справу в частині вирішення зазначених вимог направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанову Харківського апеляційного суду від 23 червня 2020 року в частині вирішення вимог ОСОБА_3 про визнання недійсним договору відступлення права вимоги за іпотечним договором від 04 травня 2018 року залишено без змін.

Враховуючи наведене вище, предметом апеляційного перегляду в рамках даного провадження є рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 05 грудня 2019 року в частині позовних вимог ОСОБА_3 про скасування реєстраційної дії та витребування нерухомого майна з незаконного володіння, а також розподілу судових витрат. В іншій частині рішення суду першої інстанції згідно з Постановою Верховного Суду від 18 серпня 2021 року апеляційним судом не переглядається.

Судове засідання в суді апеляційної інстанції проводилося в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. На момент розгляду справи представники позивача та відповідача ОСОБА_2 брали участь у судовому засіданні в режєимі відеоконференції. Інші учасники, будучи завчасно та належним чином повідомленими про час та місце слухання справи, в судове засідання не з`явилися, що не перешкоджає апеляційному перегляду даної справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, пояснення осіб, що зявилися, перевіривши матеріали справи та мотиви апеляційної скарги, доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно із п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 11 травня 2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ТОВ Банк «Фінанси та Кредит», банк), яке змінило назву на Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») і ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 202-02-И, за умовами якого позичальник отримав у кредит грошові кошти у розмірі 18 500,00 дол. США, зі сплатою 12 % річних за користування кредитом з кінцевим терміном погашення 11 травня 2027 року.

Для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 202-02-И між банком і ОСОБА_3 11 травня 2007 року був укладений договір іпотеки, зареєстрований в реєстрі за № 2157, предметом якого є майнові права на об`єкт нерухомості - однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

Крім того, 11 травня 2007 року для забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором між ТОВ «Банк «Фінанси та кредит» і ОСОБА_5 , ОСОБА_3 був укладений договір поруки № П-201-02-И.

15 березня 2018 року було призначено електронний аукціон з продажу лота належного ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», а саме право вимоги за кредитним договором від 11 травня 2007 року № 201-02-И.

На підставі протоколу електронного аукціону від 15 березня 2018 року № UA-EA-2018-01-24-000681-a, сформованого за результатами продажу лота № F07GL10391, із забезпеченням, а саме однокімнатною квартирою за вказаною адресою, переможцем стало ТОВ «Фінанс проперті групп».

13 квітня 2018 року між ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» і ТОВ «Фінанс проперті групп» був укладений договір відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І. В. за № 379.

04 травня 2018 року між ТОВ «Фінанс проперті групп» та ОСОБА_2 були укладені договори відступлення прав вимоги, за умовами яких первісний кредитор передає (відступає), а новий кредитор одержує (набуває) права кредитора в зобов`язанні за кредитним договором від 11 травня 2007 року № 201-02-И, укладеним між ТОВ «Банк «Фінанси та кредит» та ОСОБА_3 , іпотечним договором від 11 травня 2007 року, зареєстрованим в реєстрі за № 2157.

На підставі рішення приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Чижової Н. А. від 10 липня 2018 року право власності на предмет іпотеки - однокімнатну квартиру за вказаною вище адресою було зареєстровано за ОСОБА_2 , номер запису про право власності 26970049.

12 вересня 2018 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_4 був укладений договір купівлі-продажу вказаної вище квартири, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Луценко В. С. за № 3781, номер запису про право власності 27880245.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 в частині скасування реєстраційної дії та витребування нерухомого майна з незаконного володіння, суд першої інстанції виходив з того, що приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Чижова Н. А., порушивши процедуру звернення стягнення на іпотечне майно, вчинила реєстрацію права власності на нерухоме майно без отримання доказів на підтвердження того, що відповідно до статті 35 Закону України «Про іпотеку» письмова вимога про усунення порушення основного зобов`язання та звернення стягнення на предмет іпотеки надсилалась позивачу і була ним отримана. Також приватний нотаріус не перевірила безспірність заборгованості за наданими документами.

При цьому суд встановив, що квартира за вказаною вище адресою вибула з володіння позивача та була зареєстрована на праві власності за ОСОБА_2 на підставі двох документів: договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 04 травня 2018 року та рішення приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Чижової Н. А. від 10 липня 2018 року, які були визнані судом недійсними і скасовані. ОСОБА_2 у подальшому здійснив відчуження спірної квартири ОСОБА_4 .

У зв`язку з цим місцевий суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині витребування нерухомого майна вказаної вище квартири, з володіння ОСОБА_4 та повернення квартири власнику ОСОБА_3 , з відповідним внесенням запису про скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_4 на цю квартиру, підлягає задоволенню. Вимога про втребування майна є похідною, а тому також підлягає задоволенню.

З таким висновком суду колегія суддів погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст. 321 ЦК України, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Здійснення права власності врегульовано ст. 319 ЦК України, якою передбачено що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ч. 3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно ст. 388 ЦК України, у випадку, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Добросовісне придбання згідно зі ст. 388 ЦК України можливе тоді, коли майно придбане не безпосередньо у власника, а у особи, яка не мала права відчужувати це майно. Наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з чужого незаконного володіння (віндикація).

Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається із матеріалів справи, що квартира за вказаною вище адресою, передавалася позивачем в іпотеку. Договір іпотеки не свідчить про надання позивачем згоди на продаж нерухомого майна, а свідчить лише про його згоду на передачу майна в іпотеку в якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором.

Сама по собі умова договору іпотеки про можливість набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки не свідчить про волевиявлення іпотекодавця ОСОБА_3 на вибуття майна з його володіння.

Частиною 1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що однією з підстав припинення іпотеки є припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору, а згідно з частиною першою статті 33 цього Закону підставою звернення стягнення на предмет іпотеки є невиконання або неналежне виконання боржником основного зобов`язання.

Одним із способів звернення стягнення на предмет іпотеки є передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки (ст. 36 ЗУ «Про іпотеку»).

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку», рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності.

Аналіз наведених положень ст.ст. 17, 33, 36, 37 ЗУ «Про іпотеку» дає підстави зробити висновок про те, що згода іпотекодавця на передачу належного йому нерухомого майна у власність іншої особи (іпотекодержателя), не є беззастережною, а залежить від ряду умов, а саме: чинності іпотеки, невиконання або неналежного виконання основного зобов`язання, визначення в установленому порядку вартості майна, наявності чинного рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на це майно.

До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 14.02.2018 року у справі № 127/8068/16-ц та вказав, що за таких обставин вказана згода не може вважатися волевиявленням власника на вибуття майна з його володіння в розумінні статті 388 ЦК України.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі ч.1ст.388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.

За змістом ст.388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені і можливі лише за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею.

Положення ст.388 ЦК України застосовуються як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було віджене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.

Місцевим судом вірно встановлено, що майно, а саме квартира за вказаною вище адресою, вибула з володіння позивача та була зареєстрована на праві власності за ОСОБА_2 на підставі двох документів: договору відступлення права вимоги за іпотечним договором від 04.05.2018 року та рішення приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Чижової Н.А. від 10.07.2018 року.

Враховуючи те, що ОСОБА_2 та приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Чижовою Н.А. було порушено процедуру звернення стягнення на вказане іпотечне майно. Зокрема нотаріусом вчинено реєстрацію права власності на нерухоме майно без отримання доказів на підтвердження того, що відповідно до статті 35 Закону України «Про іпотеку» письмова вимога про усунення порушення основного зобов`язання та звернення стягнення на предмет іпотеки надсилалась ОСОБА_3 і були ним отримана, та без перевірки безспірності заборгованості за наданими документами.

У постанові від 29 вересня 2020 року у справі № 757/13243/17 (провадження № 14-711цс19), Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що належним дотриманням іпотекодержателем процедури повідомлення іпотекодавця та боржника, якщо він є відмінним від іпотекодавця, про вимогу стосовно усунення порушення також потрібно вважати таке повідомлення, що було надіслане належним чином, проте не отримане внаслідок недбалості або ухилення від отримання.

Направлення такої вимоги іпотекодавцю про усунення порушень основного зобов`язання обґрунтовується саме тим, що іпотекодавець має право замість боржника усунути порушення основного зобов`язання і тим самим убезпечити себе від звернення стягнення на належний йому предмет іпотеки.

У разі дотримання іпотекодержателем порядку належного надсилання вимоги про усунення порушення основного зобов`язання діє презумпція належного повідомлення іпотекодержателя про необхідність усунення порушень основного зобов`язання, яка може бути спростована іпотекодавцем у загальному порядку.

За відсутності такого належного надсилання вимоги відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець не набуває права звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання.

Недотримання вимог частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» щодо належного надсилання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, вимоги про усунення порушення основного зобов`язання унеможливлює застосовування позасудового способу задоволення вимог іпотекодержателя.

При цьому метою повідомлення іпотекодержателем іпотекодавця та інших осіб є доведення до їх відома наміру іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Тому іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання лише за умови належного надсилання вимоги, коли іпотекодавець фактично отримав таку вимогу або мав її отримати, але не отримав внаслідок власної недбалості чи ухилення від такого отримання.

В іншому випадку іпотекодержатель не набуває права звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, зокрема не вправі відчужувати предмет іпотеки іншій особі.

За таких умов предмет іпотеки, придбаний іншою особою за договором з іпотекодержателем, є майном, придбаним в особи, яка не мала права його відчужувати. При цьому добросовісна особа, яка придбаває майно в особи, яка не є його власником, має пересвідчитися у наявності в останньої права розпоряджатися чужим майном.

У постанові від 15 жовтня 2020 року у справі № 755/2030/19 (провадження № 61-9991св20), Верховний Суд зазначив, що згідно зі статтею 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Наведена норма спрямована на фактичне повідомлення іпотекодавця, аби надати йому можливість усунути порушення і цим запобігти зверненню стягнення на його майно. Тому повідомлення іпотекодавця слід вважати здійсненим належним чином за умови, що він одержав або мав одержати повідомлення, але не одержав його з власної вини. Доказом належного здійснення повідомлення може бути, зокрема, повідомлення про вручення поштового відправлення з описом вкладення.

Тобто метою повідомлення іпотекодержателем іпотекодавця та інших осіб є доведення до їх відома наміру іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання лише за умови належного надсилання вимоги, коли іпотекодавець фактично отримав таку вимогу або мав її отримати, але не отримав внаслідок власної недбалості чи ухилення від такого отримання.

Таким чином, вирішуючи даний спір в частині, що стала предметом перегляду судом апеляційної інстанції, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а тому задоволенню вони не підлягають.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382-384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 05 грудня 2019 року в частині вирішення позовних вимог про скасування реєстраційної дії Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та витребування з чужого незаконного володіння нерухомого майна - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 07 вересня 2023 року.

Головуючий суддя : ___________________ Г.Л. Карпушин

Судді: __________________ С.А. Гальонкін ________________ О.Ю. Кузнєцова