Провадження № 2/761/413/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

12 липня 2023 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Мальцева Д.О.,

секретаря судового засідання - Панчохи Д.А.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1 ,

представник третьої особи - ОСОБА_9,

третьої особи - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві у порядку загального позовного провадження в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , треті особи: Орган опіки та піклування Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, ОСОБА_2 , про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки та стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_4 , треті особи: Орган опіки та піклування Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, ОСОБА_2 , про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки та стягнення аліментів.

У своїй позовній заяві просив суд:

1.Позбавити ОСОБА_4 батьківських прав відносно сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

2.Призначити ОСОБА_2 опікуном (піклувальником) ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

3.Стягнути з ОСОБА_4 аліменти на утримання дитини у розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Свою позовну заяву обґрунтовує тим, що громадяни ОСОБА_5 та ОСОБА_4 перебували в шлюбі з 2006 року по 2021 рік, в якому в них народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 спільна дитина - ОСОБА_3 .

З листопада місяця 2017 року ОСОБА_3 фактично проживав з батьком, ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 батько ОСОБА_3 , гр. ОСОБА_5 , помер.

Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню сина, не цікавиться його життям, а тому, позивач просить суд позбавити відповідача батьківських прав, призначити опікуна й стягнути аліменти.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 вересня 2021 року матеріали позову було передано на розгляд судді Мальцева Д.О.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 03 листопада 2021 року було відкрито провадження у справі, призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Протокольною ухвалою від 27.09.2022 залучено до матеріалів справи висновок Органу опіки та піклування Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відносно її неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 08 листопада 2022 року було закрито підготовче провадження у справі, призначено до розгляду по суті.

Представник позивача в судовому засіданні просив суд позов задовольнити з підстав викладених у позовній заяві.

Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, правом подачі відзиву не скористалася.

Третя особа ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити позов.

Третя особа Орган опіки та піклування Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 223 ЦПК України).

За таких обставин, з урахуванням положень ст.ст. 223, 280 ЦПК України, суд ухвалює проводити розгляд у заочному порядку за відсутності відповідача, на підставі наявних в справі доказів.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд дійшов наступних висновків.

Щодо позовних вимог в частині позбавлення відповідача батьківських прав, суд дійшов наступних висновків.

Громадяни ОСОБА_5 та ОСОБА_4 перебували в шлюбі з 2006 року по 2021 рік, в якому в них народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 спільна дитина - ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 13.01.2015.

З жовтня місяця 2016 року гр. ОСОБА_5 та гр. ОСОБА_4 фактично не підтримували шлюбні відносини та проживали окремо.

З листопада місяця 2017 року ОСОБА_3 фактично проживав з батьком, ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 батько ОСОБА_3 , гр. ОСОБА_5 , помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 02.07.2021

Відповідно до Закону України «Про органи і служби у справах дітей та спеціальні установи для дітей», пунктів 31,32 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 року №866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини», на підставі заяв гр. ОСОБА_2 та неповнолітнього ОСОБА_6 , згідно наказу Служби у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації № 65-од від 30.07.2021 р., передано неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в сім`ю гр. ОСОБА_2 на тимчасове проживання за адресою: АДРЕСА_1 до вирішення питання влаштування в сімейні форми виховання.

01.12.2021 року (наказ № 114-од) неповнолітню дитину, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було взято на облік Служби у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, як такого, що опинився в складних життєвих обставинах у зв`язку з психологічним насиллям.

Також, відповідно до Закону України «Про органи і служби у справах дітей та спеціальні установи для дітей», пунктів 31, 32 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 року № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини» (із змінами), враховуючи заяву гр. ОСОБА_2 : припинено тимчасове влаштування неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в сім`ї гр. ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно характеристики виконавчого комітету Вороньківської сільської ради Бориспільського району Київської області, яку гр. ОСОБА_2 надала комісії з питань захисту прав дитини при Шевченківській районній в місті Києві державній адміністрації на засіданні 16.02.2022 року, ОСОБА_7 завжди привітна, трудолюбива і чесна, уважна, чуйна, доброзичлива і відкрита. За час її роботи в селі як підприємець, жодних нарікань, скарг від громадян села, що відвідують її заклад, не було.

До адміністративної відповідальності не притягувалася, скарг до виконкому Вороньківської сільської ради на громадянку ОСОБА_4 не надходило.

Фактів стосовно систематичного зловживання спиртними напоями гр. ОСОБА_4 , як зазначено в позовній заяві, не доведено. Натомість, гр. ОСОБА_4 надала комісії копії Сертифікату про проходження профілактичного наркологічного огляду серія 12ЯЯУ № 962193 від 07.05.2020 та Медичної довідки про проходження обов`язкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів серія 2ААМ № 029911.

Повідомлень чи рішень суду про притягнення до адміністративної чи кримінальної відповідальності стосовно невиконання батьківських обов`язків гр. ОСОБА_2 по відношенню до неповнолітнього сина ОСОБА_3 до Служби у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації не надходило та до комісії учасниками справи не надавалось.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, в зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, гр. ОСОБА_2 разом зі своїми дітьми ОСОБА_3 та ОСОБА_8 вимушені були виїхати з території України до Королівства Данії, де проживають разом по даний час в місті Нюкобінг, що підтверджується копіями документів, долучених до матеріалів справи.

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення матері спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин.

Стаття 150 Сімейного кодексу України зазначає, що батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь- яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), гак і для дитини (ст. 166СК України).

У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Статтею 150 СК України передбачений обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини.

Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Стаття 165 СК України визначає, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Згідно пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Крім того, у відповідності до положень статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами (ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 19 Сімейного кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Згідно ст. 164 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я; без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

У відповідності з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до Висновку органу опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 09.09.2022 про доцільність позбавлення батьківських прав гр. ОСОБА_4 , відсутні докази злісного нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками щодо сина, та беручи до уваги те, що мати дитини проти позбавлення батьківських прав заперечує й бажає утримувати та виховувати сина, керуючись інтересами дитини, відповідно до статей 150, 155, 164, 166 Сімейного кодексу України, Орган опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації вважає недоцільно позбавляти батьківських прав громадянку ОСОБА_4 відносно її неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У зв`язку з вище викладеним та враховуючи, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази про ухилення ОСОБА_4 від виконання своїх батьківських обов`язків щодо дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог в частині позбавлення відповідача батьківських прав відносно сина.

Крім цього, позовні вимоги в частині призначення опікуна та стягнення аліментів є похідними від основної вимоги про позбавлення батьківських прав, та оскільки, в частині позбавлення батьківських прав було відмовлено - тому в їх задоволенні також слід відмовити.

За змістом ч.ч.1, 2, 3,4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 7 рудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58).

У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (параграф 100).

Щодо розподілу судових витрат, суд дійшов наступних висновків.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захистити себе у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки, в задоволенні позовних вимог було відмовлено, понесені позивачем судові витрати не підлягають відшкодуванню.

На підставі викладеного, Конституції України, Конвенції про права дитини, ст. ст. 7, 19, 141, 150, 164, 165, 181, 182, 183, 191 СК України, Закону України «Про охорону дитинства», з урахуванням Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», керуючись ст. ст. 4, 10, 12, 13, 17, 18, 76-81, 141, 200, 206, 223, 258-259, 263-268, 273, 280, 352, 354-355 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , треті особи: Орган опіки та піклування Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, ОСОБА_2 , про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки та стягнення аліментів.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 16 липня 2023 року.

Суддя: