Провадження № 2/932/5298/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2023 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Кондрашова І.А.,

за участю секретаря судового засідання Мотуз Я.А.,

розглянувши у приміщенні суду в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , який діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 , до ОСОБА_4 , про відшкодування шкоди заподіяної смертю фізичної особи, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2021 року до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява ОСОБА_1 , ОСОБА_2 який діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 в якій позивачі просили суд стягнути на їх користь, з відповідача, по 100 000,00 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди, для кожного, заподіяної внаслідок смерті ОСОБА_5 .

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивачі посилались на те, що є 30.10.2020 у м. Дніпро, автомобілем марки «BMW 328I» державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 було скоєно наїзд на пішохода ОСОБА_5 яка є донькою ОСОБА_1 та матір`ю ОСОБА_3 .

З огляду на те, що ОСОБА_5 , в результаті отриманих травм, під час ДТП, померла, позивачі вважали за необхідне звернутися до суду з даним позовом, оскільки смерть близької людини спричинила не лише зміну у звичному ритмі життя, а і стала підставою для значних і тривалих моральних страждань.

Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Кондрашова І.А. від 11.02.2022 відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Від представника позивачів надійшла заява про підтримання заявлених позовних вимог та розгляд справи за відсутності позивачів.

Судом було встановлено адресу відповідача. На його адресу судом було направлено копію ухвали про відкриття провадження у справі, копію позову разом з доданими матеріалами, а також запропоновано відповідачу подати заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного провадження та відзив на позовну заяву.

У зв`язку із неявкою сторін у судове засідання, в силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до таких висновків.

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , про що зроблено відповідний актовий запис №1683.

Згідно копії постанови про закриття кримінального провадження від 30.08.2021 винесеної старшим слідчим відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Дніпропетровській області Калиничевим О.С., кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №0000793 від 31.10.2020 за фактом ДТП, яке мало місце 30.10.2020 в районі електроопори №215 по вул. Набережній Перемоги в м. Дніпро (автомобілем марки «BMW 328I» державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 було скоєно наїзд на пішохода ОСОБА_5 ), закрито за відсутністю в діях водія ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

У вказані постанові зазначено, що:

-висновком судово-медичної експертизи №2192/604-Е від 18.11.2020 встановлено, що причиною смерті ОСОБА_5 стала отримана нею сумісна тупа травма тіла, яка супроводжувалась численними переломами кісток скелету з ушкодженням головного мозку, серця, легень, печінки та ускладнилась розвитком виражених явищ шоку та крововтрати. Між отриманою сумісною тупою травмою тіла, яка супроводжувалась численними переломами кісток скелету з ушкодженням головного мозку, серця, легень, печінки та ускладнилась розвитком виражених явищ шоку та крововтрати та настанням смерті є прямий причинний зв`язок. Характер, локалізація, механізм виникнення виявлених тілесних ушкоджень свідчать про те, що у момент первинного контакту тіла з трасуючим об`єктом постраждала знаходилась у вертикальному положенні та була обернута правою стороною тіла до травмую чого об`єкту.

Відповідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , ОСОБА_5 є донькою ОСОБА_7 та ОСОБА_1 .

Згідно копій свідоцтв про шлюб серії НОМЕР_4 та НОМЕР_5 , ОСОБА_5 було змінено прізвище на ОСОБА_5 у зв`язку з укладенням шлюбу з ОСОБА_2 .

Відповідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась ОСОБА_3 батьками якої записані ОСОБА_2 та ОСОБА_5 .

Також, на підтвердження обґрунтування заявлених вимог, позивачами надано доказ звернення до страховика відповідача з вимогою відшкодування шкоди спричиненої в результаті ДТП.

Відповідно до ч.ч.1-2,5 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо-і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

При завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України).

Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид).

Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом (частина друга статті 1193 ЦК України).

Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо), (постанова ВС/КЦС від 20.05.2021 прийнята за результатами розгляду справи №501/2015/16).

Відповідно до вимог ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю (частина друга статті 1186 ЦК України).

Згідно з ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Виходячи з того, що відповідач, під час настання ДТП, керував транспортним засобом, яке є джерелом підвищеної небезпеки, на законних підставах та з огляду на те, що ОСОБА_5 загинула від травм отриманих в результаті наїзду, що підтверджується постановою про закриття кримінального провадження, позивачами вірно визначено особу, яка може нести майнову відповідальність за спричинення шкоди.

Проте в даному випадку спірні відносини виникли не з приводу компенсації шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, а щодо відшкодування шкоди особі, яка є потерпілою від злочину. В такому випадку положення ст. ст. 1167, 1187, 1188 ЦК України не можуть бути застосовані.

Суд звертає увагу, що наявною у матеріалах справи копією постанови про закриття кримінального провадження підтверджено, що в діях відповідача - водія ОСОБА_4 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Така обставина є реабілітуючою і прирівнюється до невинуватості особи у вчиненні злочину.

Отже, відповідач не зобов`язаний нести майнову відповідальність за спричинення майнової та моральної шкоди, у разі відсутності його вини у заподіянні такої шкоди.

Як встановлено судом, потерпіла ОСОБА_5 грубо порушила ПДР України, вибігла на червоне світло світлофору, не впевнившись в безпеці такий дій, у безпосередній близькості від автомобіля, що рухався. У цій ситуації відповідач не мав технічної можливості запобігти ДТП, тому суд вважає, що саме діями потерпілої були створені передумови, що мали наслідком дорожньо-транспортну пригоду та настання шкоди.

Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Умовами відшкодування шкоди є вина особи, що завдала шкоду, причинно-наслідковий зв`язок між діями чи бездіяльністю та наявність, власне, шкоди.

Приймаючи до уваги, що відповідач не є винуватим в загибелі потерплої ОСОБА_5 , яка сама вибігла на проїзну частину, що мало наслідком ДТП, суд вважає, що підстав для стягнення з відповідача шкоди немає, тому у задоволенні позову слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 258, 259, 261, 263-265, 268, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , який діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 , до ОСОБА_4 , про відшкодування шкоди заподіяної смертю фізичної особи, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення особами, що брали участь у судовому засіданні, а особами, які не брали участь у судовому засіданні - протягом 30 днів з дня отримання ними копії рішення.

Рішення набирає законної сили протягом 30 днів з дня його проголошення, або через 30 днів з дня отримання його копії учасниками процесу, які не брали участь у судовому засіданні, якщо не буде оскаржено у встановленому порядку.

Суддя Ігор КОНДРАШОВ