Справа № 754/6033/18
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2023 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Лісовської О.В.

за участю секретаря - Грей О.П.

представника відповідачки ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до відповідачки ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та відшкодування моральної шкоди.

У судові засідання 13.07.2023 року, 08.08.2023 року та 21.08.2023 року позивач та представник позивача не з?явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, неодноразово подавали клопотання про відкладення розгляду справи. 18.08.2023 року від представника позивача надійшло чергове клопотання про відкладення розгляду справи через перебування у відпустці.

Представник відповідача у судовому засіданні просила залишити позовну заяву без розгляду, у зв`язку з повторною неявкою сторони позивача та представника позивача у судові засідання, а також подала заяву про поворот виконання судового рішення та відшкодування витрат на правничу допомогу.

Вислухавши думку представника відповідача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Як вбачається з письмових матеріалів справи, позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до відповідачки ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та відшкодування моральної шкоди.

У судові засідання, призначені на 13.07.2023 року, 08.08.2023 року та 21.08.2023 року позивач та представник позивача не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

10.07.2023 року до суду надійшло клопотання представника позивача ОСОБА_4 про відкладення розгляду справи, призначеного на 13.07.2023 року, у зв`язку з перебуванням у відпустці з 11.07.2023 року по 14.07.2023 року.

11.07.2023 року до суду надійшло клопотання позивача про відкладення судового розгляду, призначеного на 13.07.2023 року, у зв`язку із погіршенням стану здоров`я, перебуванням за межами України та неможливістю явки у судове засідання.

02.08.2023 року до суду надійшло клопотання позивача про відкладення судового розгляду, призначеного на 08.08.2023 року, у зв`язку із погіршенням стану здоров`я, перебуванням за межами України та неможливістю явки у судове засідання.

07.08.2023 року до суду надійшло клопотання представника позивача ОСОБА_4 про відкладення судового розгляду, призначеного на 08.08.2023 року, у зв`язку із зайнятістю в іншій справі.

18.08.2023 року від представника позивача надійшло чергове клопотання про відкладення розгляду справи через перебування у відпустці.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з?явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез"явлення не перешкоджає розгляду справи.

З наведених норм діючого законодавства можна зробити переконливий висновок про те, що підставою для залишення позовних вимог без розгляду є повторна неявка позивача у судове засідання, незалежно від причини неявки.

Враховуючи вимоги діючого законодавства, повторну неявку позивача та його представника у судові засідання, відсутність заяв про можливість розгляду справи в їх відсутність, суд вважає, що є всі підстави для залишення позовних вимог ОСОБА_2 без розгляду.

Одночасно суд зазначає, що відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов"язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно із ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У контексті вказаних вище міжнародних норм слід зазначити, що залишення позову без розгляду у даному випадку не можна вважати обмеженням позивача у доступі до правосуддя, оскільки він має право на повторне звернення до суду з аналогічним позовом.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 257 ЦПК України особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

ЄСПЛ у своїй практиці наголошує на тому, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання. Проте, право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або такою мірою, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження не будуть сумісними з п. 1 статті 6 Конвенції, якщо вони не мають легітимної мети та не є пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями.

Що стосується заяви представника відповідача про поворот виконання судового рішення, то слід зазначити наступне.

Судом встановлено, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 24.09.2020 року позов ОСОБА_2 залишено без задоволення.

Постановою Київського апеляційного суду від 20.01.2021 року рішення Деснянського районного суду м. Києва від 24.09.2020 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договорами позики у розмірі 101309, 14 доларів США та витрати по сплаті судового збору у розмірі 21650, 58 грн., у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 02.11.2022 року рішення Деснянського районного суду м. Києва від 24.09.2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 20.01.2021 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

29.01.2021 року відповідач ОСОБА_3 у повному обсязі виконала судове рішення від 20.01.2021 року, сплативши позивачу ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 101309, 14 доларів США, що підтверджується заявою ОСОБА_2 від 29.01.2021 року, посвідченою приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лігун А.І.

Згідно із ст.. 444 ЦПК України суд апеляційної чи касаційної інстанції, приймаючи постанову, вирішує питання про поворот виконання, якщо, скасувавши рішення (визнавши його нечинним), він:

1) закриває провадження у справі;

2) залишає позов без розгляду;

3) відмовляє в позові повністю;

4) задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.

Якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернуто на новий розгляд, суд, ухвалюючи рішення, вирішує питання про поворот виконання, якщо під час нового розгляду справи він:

1) закриває провадження у справі;

2) залишає позов без розгляду;

3) відмовляє в позові повністю;

4) або задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.

Питання про поворот виконання рішення суд вирішує за наявності відповідної заяви сторони.

До заяви про поворот виконання рішення шляхом повернення стягнутих грошових сум, майна або його вартості додається документ, який підтверджує те, що суму, стягнуту за раніше прийнятим рішенням, списано установою банку або майно вилучено державним або приватним виконавцем.

Якщо питання про поворот виконання рішення не було вирішено судом відповідно до частин першої - третьої цієї статті, заява відповідача про поворот виконання рішення розглядається судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Заява про поворот виконання може бути подана протягом одного року з дня ухвалення відповідного рішення суду апеляційної чи касаційної інстанції або з дня ухвалення рішення при новому розгляді справи. Така заява розглядається у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника у двадцятиденний строк з дня надходження заяви, проте їх неявка не перешкоджає її розгляду.

Враховуючи викладене вище, вимоги діючого законодавства, суд приходить до висновку, що заява представника відповідача у частині повороту виконання судового рішення є підставною та обґрунтованою, а тому такою, що підлягає задоволенню, а з позивача ОСОБА_2 на користь відповідача ОСОБА_3 підлягають стягненню грошові кошти у розмірі 101309, 14 доларів США.

Що стосується заяви представника відповідача про стягнення витрат на правничу допомогу, то слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат : 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою , включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

А тому Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Також діючим законодавством передбачено, що при визначенні розміру компенсації суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката у конкретній справі, адресований клієнту.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам (наприклад, особисті розписки адвоката про одержання авансу).

До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною або її представником витрати.

Як вбачається з письмових матеріалів справи, 26.11.2022 року між відповідачкою ОСОБА_3 та адвокатом Валєєвою М.В. був укладений Договір про надання правничої допомоги адвоката.

Відповідно до наданих письмових доказів загальна вартість наданих послуг адвокатом становить 20000, 00 грн., що були сплачені відповідачкою, згідно квитанції від 29.11.2022 року.

Враховуючи вимоги діючого законодавства, надані стороною відповідача письмові докази, суд приходить до висновку про те, що витрати відповідача на правничу допомогу підлягають стягненню з позивача у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 137, 141, 257, 444 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та відшкодування моральної шкоди - залишити без розгляду.

Заяву представника відповідача про поворот виконання - задовольнити.

Здійснити поворот виконання постанови Київського апеляційного суду від 20 січня 2021 року у справі № 754/6033/18, стягнувши з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 101309, 14 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати на правничу допомогу у розмірі 20000, 00 грн.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п?ятнадцяти днів з дня проголошення.

Повний текст ухвали виготовлений 29 серпня 2023 року.

Суддя О.В.Лісовська