РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2023 року

м. Рівне

Справа № 569/14032/22

Провадження № 22-ц/4815/912/23

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчук Н. М.,

суддів: Хилевича С. В., Шимківа С. С.

секретар судового засідання Ковальчук Л. В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Військова частина НОМЕР_1

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 26 травня 2023 року у складі судді Бучко Т. М., ухвалене в м. Рівне о 12 годині 01 хвилині, повний текст рішення складено 08 червня 2023 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини, зобов`язання повернути транспортний засіб. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що 22 лютого 2022 року відповідно до митної декларації № UA500510/2022/001831 було розмитнено автомобіль ОСОБА_1 . BMW Х5 YIN - 5UXKS4C53FON11677, який було ввезено на територію України після його покупки з-за кордону. Після розмитнення працівники митниці повідомили, що митне оформлення його автомобіля завершене з подальшим випуском у вільний обіг на митній території України і він може забрати свій автомобіль за адресою АДРЕСА_1 . Планував забрати свій автомобіль 24 лютого 2022 року. 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, в зв`язку з чим він не зміг забрати та зареєструвати свій автомобіль в органах МВС України протягом 10 діб після митного оформлення, так як митниця в той час не працювала. 17 березня 2022 року позивачу стало відомо, що 13 березня 2022 року начальником 1 відділу 7 управління Департаменту військової контррозвідки Служби безпеки України полковником ОСОБА_2 складено акт про примусове відчуження або вилучення майна, згідно якого здійснено відчуження його особистого автомобіля марки "BMW", модель "Х5", VIN - НОМЕР_2 . Однак, відчуження його автомобіля жодним чином не пов`язане із оборонними потребами держави та не пов`язане із оперативними заходами для подолання зовнішнього ворога. Ймовірно, таке вилучення було здійснено для задоволення особистих потреб ОСОБА_2 . В результаті такого вилучення особи безкоштовно отримали у власне користування його автомобіль з розрахунку на те, що за нього в майбутньому розрахується держава, підтвердженням чого є те, що таке вилучення відбулося з грубим порушенням норм законодавства, які регламентують таке вилучення. Відчуження майна приватних осіб може здійснюватися виключно на оплатній основі, з попереднім або наступним відшкодуванням його вартості. Натомість, жодного відшкодуванням за таке вилучення йому ніхто не пропонував, про наміри вилучення його автомобіля на потреби ЗСУ ніхто не інформував. Автомобіль було відчужено не військовими, а працівниками СБУ, що свідчить про перевищення повноважень особами, які здійснювали відповідне відчуження. Акт про примусове відчуження або вилучення майна від 13 березня 2022 року не був погоджений відповідною державною адміністрацією. Автомобіль був вилучений на території, де не відбувалося жодних бойових зіткнень. В акті від імені власника майна діяв директор ТОВ «Мотор Авто Юкрейн" Філіпов С.М., який позивачу взагалі не відомий. Він не уповноважував ні ОСОБА_3 , ні ТОВ «Мотор Авто Юкрейн» розпоряджатись своїм автомобілем. Реквізиція здійснюється з чітким документальним оформленням правочину. Акт про примусове відчуження або вилучення майна від 13 березня 2022 року не містить обов`язкових реквізитів та всіх необхідних підписів, а саме відсутні підписи та печатка відповідної державної адміністрації та відсутній підпис власника майна. Жодної оцінки майна не було проведено. Акт містить інформацію про вартість його автомобіля в розмірі 824900 грн, що є неправильною вартістю. Орієнтовна вартість автомобіля є значно вищою. Якщо враховувати лише дані митної декларації № UAS00510/2022/001831 від 22 лютого 2022 року, яка засвідчує його право власності на автомобіль, то його вартість становить близько 1147070 грн із врахування податків, сплачених при його розмитненні. Акт не відповідає формі, яка визначена Порядком розгляду заяв та здійснення виплат для наступної повної компенсації за майно, примусово відчужене в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану, оскільки не містить всіх необхідних даних та реквізитів. Графи акту заповнені не повністю та застосовано ряд неофіційних скорочень, що не дає можливості належним чином ідентифікувати, хто саме склав цей акт та на підставі яких документів; яке саме майно та у якому стані було вилучено; хто є власником майна і на підставі яких документів; хто і на підставі яких документів діяв від імені власника; ким коли і яким чином проводилась оцінка майна; кому було вручено висновок про вартість майна. Акт не було зареєстровано в територіальному органі казначейства. Станом на 18 березня 2022 року на території, де відбулось відчуження - АДРЕСА_1 , не велись жодні бойові зіткнення, у зв`язку із чим не могло виникнути гострої необхідності у примусовому відчуженні майна, що перебуває у приватній власності. ОСОБА_1 не був повідомлений жодним чином про наміри вилучення його автомобіля та категорично заперечує проти його передачі будь яким фізичним та юридичним особам, в тому числі військовим та військовим частинам, працівникам поліції, СБУ та іншим. З наведених підстав просив суд визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_3 ОСОБА_4 в частині здійснення примусового відчуження легкового автомобіля BMW Х5 VIN - НОМЕР_2 у громадянина ОСОБА_1 та акт про таке відчуження від 13 березня 2022 року, зобов`язати відповідача повернути відчужений транспортний засіб.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 26 травня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції вмотивоване положеннями Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану», які, зокрема, передбачають, що у разі якщо після скасування правового режиму воєнного чи надзвичайного стану майно, яке було примусово відчужене, збереглося, а колишній власник або уповноважена ним особа наполягає на поверненні майна, таке повернення здійснюється в судовому порядку і п ідставою для повернення майна є рішення суду, яке набрало законної сили, та обґрунтоване тим, що оскільки на час розгляду справи в Україні діє правовий режим воєнного стану, у позивача не виникло право вимагати повернення майна як у колишнього власника майна, яке було вилучене на підставі зазначеного Закону, з огляду позовна вимога про зобов`язання відповідача повернути відчужений транспортний засіб є передчасною та не підлягає задоволенню.

Вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі пояснює, що 22 лютого 2022 року відповідно до митної декларації № UA500510/2022/001831 було розмитнено його автомобіль BMW Х5 YIN - 5UXKS4C53FON11677, який було ввезено на територію України після його покупки з-за кордону. Після розмитнення працівники митниці повідомили, що митне оформлення його автомобіля завершене з подальшим випуском у вільний обіг на митній території України. 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, в зв`язку з чим він не зміг забрати та зареєструвати свій автомобіль в органах МВС України протягом 10 діб після митного оформлення, так як митниця в той час не працювала. 17 березня 2022 року йому стало відомо, що 13 березня 2022 року начальником 1 відділу 7 управління Департаменту військової контррозвідки Служби безпеки України полковником ОСОБА_2 складено акт про примусове відчуження або вилучення майна, згідно якого здійснено відчуження його особистого автомобіля марки «BMW», модель «Х5», VIN - НОМЕР_2 . Вважає, що відчуження його автомобіля жодним чином не пов`язане із оборонними потребами держави та не пов`язане із оперативними заходами для подолання зовнішнього ворога. Звертає увагу на імперативні положення Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану», якими визначено обов`язковість складання акта відчуження в присутності власника і за його підписом. Додає, що відсутність власника є єдиною причиною складання акта відчуження в його відсутності, і в цьому випадку підпис замість власника транспортного засобу директора товариства, на території якого перебував цей транспортний засіб, є грубим порушенням норм вказаного Закону, чому місцевий суд не дав належної оцінки. Зауважує, що майно, яке відчужується примусово, підлягає оцінці за будь-яких обставин, навіть в умовах воєнного стану, і така оцінка долучається до акта відчуження майна. Покликаючись на такі суттєві порушення норм закону, який регулює спірні правовідносини, які залишені місцевим судом без уваги, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві Військова частина НОМЕР_1 вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без зміни, а апеляційну скаргу відхилити.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 22 лютого 2022 року за електронною митною декларацією № UA500510/2022/001831 здійcнено митне оформлення ввезеного на територію України транспортного засобу марки «BMW», модель «Х5», кузов НОМЕР_2 .

Відповідно до посвідчення про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_4 від 22 лютого 2022 року Одеська митниця Державної митної служби України не заперечує проти реєстрації в підрозділі МВС України транспортного засобу BMW Х5, дата виготовлення 01.10.2015, номер кузова НОМЕР_2 , об`єм двигуна 2993 куб.см, на ім`я ОСОБА_1 , що був ним увезений (надісланий) в Україну для вільного обігу.

13 березня 2022 року командир військової частини НОМЕР_1 генерал-майор ОСОБА_5 видав наказ № 187 «Про примусове відчуження майна», відповідно до п.1 якого наказано здійснити примусове відчуження майна, що знаходиться на території ТОВ «Одіссея» (68094, Одеська область, Овідіопольський район, Таїровська селищна рада, Іллічівська дорога, 9, директор ОСОБА_6 ), зокрема легкового автомобіля BMW vin: НОМЕР_2 у громадянина ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_5 від 28.06.1996, виданий Тернопільським МУ УМВС України в Тернопільській обл., АДРЕСА_2 ), вартістю 824914,02 грн, власником якого є громадянин ОСОБА_1 /

13 березня 2022 року ОК «Південь» в особі співробітника 7 управління ДВКР СБУ Дженджери С.В. складений акт про примусове відчуження або вилучення майна - транспортного засобу BMW Х5, 2015 р., 5UXKS4C53FON11677, власником якого є ОСОБА_1 , НОМЕР_6 , паспорт НОМЕР_5 від 28.06.1996, виданий Тернопільським МУ УМВС України в Тернопільській області.

Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатом своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, визначених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану.

За положеннями ст.64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Згідно з ч.3 ст.321 Цивільного кодексу України примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.353 ЦК України в умовах воєнного або надзвичайного стану майно може бути примусово відчужене у власника з наступним повним відшкодуванням його вартості. Реквізоване майно переходить у власність держави або знищується (ч.3 ст.353 ЦК України).

Указом Президента України № 64/2022, затвердженим Верховною Радою України 24 лютого 2022 року, в Україні з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який триває і на момент апеляційного перегляду справи.

Згідно з п.3 Указу Президента України № 64/2022, у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені ст.30-34, 28, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

За визначенням ч.1 ст.3 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», військовим командуванням, якому згідно з цим законом надається право разом з органами виконавчої влади, військовими адміністраціями, Радою міністрів Автономної Республіки Крим та органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати заходи правового режиму воєнного стану, є: Головнокомандувач Збройних Сил України, Командувач об`єднаних сил Збройних Сил України, командувачі видів та окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, командувачі (начальники) органів військового управління, командири з`єднань, військових частин Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань.

Військове командування, в межах повноважень, визначених цим законом та Указом Президента України про введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях, затвердженим Верховною Радою України, видає обов`язкові до виконання накази і директиви з питань забезпечення оборони, громадської безпеки і порядку, здійснення заходів правового режиму воєнного стану (ч.2 ст.3 Закону України «Про правовий режим воєнного стану»).

В Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, заходи правового режиму воєнного стану, зокрема примусово відчужувати майно, що перебуває у приватній або комунальній власності, вилучати майно державних підприємств, державних господарських об`єднань для потреб держави в умовах правового режиму воєнного стану в установленому законом порядку та видавати про це відповідні документи встановленого зразка (п.4).

Механізм передачі, примусового відчуження або вилучення майна у юридичних та фізичних осіб для потреб держави в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану визначає Закон України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану».

За визначенням ч.1 ст.1 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» примусове відчуження майна це позбавлення власника права власності на індивідуально визначене майно, що перебуває у приватній або комунальній власності та яке переходить у власність держави для використання в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану за умови попереднього або наступного повного відшкодування його вартості.

Примусове відчуження майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану може здійснюватися з попереднім повним відшкодуванням його вартості. У разі неможливості попереднього повного відшкодування за примусово відчужене майно таке майно примусово відчужується з наступним повним відшкодуванням його вартості (ст.3 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану»).

Відповідно до ч.1, 2 ст.4 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану», примусове відчуження або вилучення майна у зв`язку із запровадженням та виконанням заходів правового режиму воєнного стану здійснюється за рішенням військового командування, погодженим відповідно з Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласною, районною, Київською чи Севастопольською міською державною адміністрацією або виконавчим органом відповідної місцевої ради, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті. У місцевостях, де ведуться бойові дії, примусове відчуження або вилучення майна здійснюється за рішенням військового командування без погодження з органами, зазначеними у частині першій цієї статті, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на порушення порядку примусового вилучення майна в умовах правового режиму воєнного стану, зокрема щодо складання відповідного акта про примусове відчуження або вилучення майна. Такий довід апеляційної скарги апеляційний судом оцінюється критично.

Так, статтею 7 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» передбачені вимоги до акта про примусове відчуження або вилучення майна. Про примусове відчуження або вилучення майна складається акт. Бланк акта про примусове відчуження або вилучення майна виготовляється за єдиним зразком, затвердженим Кабінетом Міністрів України. В акті зазначаються: 1) назва військового командування та органу, що погодив рішення про примусове відчуження або вилучення майна, або військового командування чи органу, що прийняв таке рішення; 2) відомості про власника (власників) майна: для юридичних осіб - повне найменування, місцезнаходження та ідентифікаційний код; для фізичних осіб - прізвище, ім`я, по батькові, постійне місце проживання та ідентифікаційний номер у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів, крім осіб, які з релігійних або інших переконань відмовилися від ідентифікаційного номера, про що мають відповідну відмітку у паспорті; 3) відомості про документ, що встановлює право власності на майно (у разі наявності); 4) опис майна, достатній для його ідентифікації. Для нерухомого майна - відомості про місцезнаходження (адреса), для рухомого майна (наземні, водні та повітряні транспортні засоби) - відомості про реєстраційний номер транспортного засобу, марку, модель, номер шасі, рік випуску та інші реєстраційні дані; 5) сума виплачених коштів (у разі попереднього повного відшкодування вартості майна). Акт підписується власником майна або його законним представником і уповноваженими особами військового командування та органу, що погодив рішення про примусове відчуження майна, або військового командування чи органу, що прийняв таке рішення, і скріплюється печатками військового командування та/або зазначених органів.

Право державної власності на майно виникає з дати підписання акта (ч.3 ст.7 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану»).

Відповідно до ч.4 ст.7 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» у разі примусового відчуження майна до акта додається документ, що містить висновок про вартість майна на дату його оцінки, яка проводилася у зв`язку з прийняттям рішення про його примусове відчуження.

Згідно ч.5 ст.7 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану», у разі відсутності особи, у якої відчужується або вилучається майно, або її законного представника під час складання акта про примусове відчуження або вилучення майна такий акт складається без її участі У такому разі власник майна або його законний представник має право на ознайомлення з актом про примусове відчуження або вилучення майна. Примірник акта та документ, що містить висновок про вартість майна, вручаються під розписку особі, у якої відчужується або вилучається майно, або її уповноваженому представнику.

За положеннями ст.8 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» оцінка майна, що підлягає примусовому відчуженню, проводиться у порядку, встановленому законодавством про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність. У разі неможливості залучити до оцінки майна суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання така оцінка проводиться суб`єктами оціночної діяльності - органами державної влади або органами місцевого самоврядування за погодженням із власником майна. У разі відмови або відсутності власника майна зазначені органи мають право проводити таку оцінку самостійно. Оцінка майна, за якою попередньому власнику було відшкодовано вартість примусово відчуженого майна, може бути оскаржена до суду.

Терміни «відчуження майна» та «вилучення майна» не є тотожними. Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» вилученням майна є позбавлення державних підприємств, державних господарських об`єднань права господарського відання або оперативного управління індивідуально визначеним державним майном з метою його передачі для потреб держави в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану. Вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану здійснюється без відшкодування вартості такого майна.

Оспорюваний наказ виданий в період дії в Україні правового режиму воєнного стану командиром військової частини НОМЕР_1 - військовим командуванням в розумінні ч.1 ст.3 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», тобто органом, який відповідно до ст.4 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» приймає рішення щодо примусового відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного стану.

Покликання позивача на необхідність погодження оспорюваного наказу з відповідною державною адміністрацією суд до уваги не приймає. Відповідно до ст.1 Закону України «Про оборону України» район воєнних (бойових) дій це визначена рішенням Головнокомандувача Збройних Сил України частина сухопутної території України, повітряного або/та водного простору, на якій впродовж певного часу ведуться або/та можуть вестися воєнні (бойові) дії.

Наказом Головнокомандувача Збройних Сил України № 102 від 1 квітня 2022 року «Про визначення районів ведення воєнних (бойових) дій» з 13 березня 2022 року по 31 березня 2022 року Одеська область, серед інших, визначена районом ведення воєнних (бойових) дій.

Бойовими діями є не лише фактичні бойові зіткнення, як зазначає позивач. Бойовими діями в розумінні Закону України «Про оборону України» є застосування з`єднань, військових частин, підрозділів (інших сил і засобів) Збройних Сил України, інших складових сил оборони, а також поліції особливого призначення Національної поліції України для вирішення бойових (спеціальних) завдань в операціях або самостійно під час відсічі збройної агресії проти України або ліквідації (нейтралізації) збройного конфлікту, виконання інших завдань із застосуванням будь-яких видів зброї (озброєння).

Російський збройний наступ на південь України розпочався 24 лютого 2022 року. В березні 2022 року відбувалися авіаудари по Одеській області, в місцевості діяли російські диверсанти, існувала загроза висадки ворожого десанту, був захоплений острів Зміїний, що є загальновідомою інформацією. Ці обставини спростовують доводи апелянта про те, що відчуження його автомобіля мало місце на території, де не відбувалося жодних бойових зіткнень.

Доводи апелянта про те, що його автомобіль був вилучений не для забезпечення оборонних потребам держави та оперативних заходів для подолання зовнішнього ворога, а виключно для задоволення власних потреб ОСОБА_2 , апеляційним судом відхиляються як такі, що не підтверджені належними і достатніми доказами. За змістом оспорюваного наказу, метою здійснення примусового відчуження майна є забезпечення 7 управління Департаменту військової контррозвідки Служби безпеки України автомобільним транспортом.

Пунктом 2 Указу Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року військовому командуванню, зокрема Служби безпеки України, доручено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Докази використання транспортного засобу позивача з іншою метою, ніж виконання покладених на Службу безпеки України завдань щодо забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, відсутні.

Відповідно до п.2 наказу № 187 від 13 березня 2022 року начальника 1 відділу 7 управління Департаменту військової контррозвідки Служби безпеки України полковника ОСОБА_2 визначено уповноваженим військового командування (законним представником), а отже, твердження позивача про перевищення повноважень особою, яка здійснила примусове відчуження транспортного засобу, безпідставні.

Про примусове відчуження належного позивачу транспортного засобу уповноваженим військового командування складений акт за зразком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 31 жовтня 2012 року № 998, який містить передбачені ч.1 ст.7 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» та зразком акта відомості про: назву військового командування; особу, яка здійснила примусове відчуження; орган, що прийняв рішення; дату прийняття рішення; надзвичайну обставину, за якої здійснюється примусове відчуження майна; власника майна, опис майна, достатній для його ідентифікації; вартість майна та підпис уповноваженої особи.

Акт про примусове відчуження майна від 13 березня 2022 року не містить підпису власника майна ОСОБА_1 , оскільки складений без його участі. Складання акта про примусове відчуження майна без участі особи, у якої відчужується майно, у разі її відсутності передбачено ч.5 ст.7 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану», відтак, такий реквізит акта як «підпис власника майна» в цьому випадку не є обов`язковим.

За поясненнями представника відповідача акт в графі «власник майна (або його законний представник)» підписаний представником організації, на території якої вилучався транспортний засіб позивача.

Посилання позивача, викладені в апеляційній скарзі, на необхідність погодження акта про примусове відчуження відповідною державною адміністрацією не заслуговують на увагу, оскільки такого погодження потребує рішення військового командування про примусове відчуження майна, а не акт.

Враховуючи, що рішення командира військової частини НОМЕР_1 про примусове відчуження майна прийняте на підставі ч.2 ст.4 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» без погодження з відповідними органами, наявність підпису органу, що погодив рішення про примусове відчуження майна, в такому випадку не вимагається. Відсутність в акті про примусове відчуження майна від 13 березня 2022 року відомостей про документ, що встановлює право власності на майно, зумовлена тим, що позивач, з незалежних від нього причин, не пред`явив транспортний засіб підрозділу ДАІ МВС України для реєстрації. Крім того, відомості про документ, що встановлює право власності на майно, зазначаються в акті за їх наявності.

Опис майна, зазначений в акті про примусове відчуження майна від 13 березня 2022 року, достатній для його ідентифікації, оскільки містить відомості про марку, модель, номер кузова та рік випуску транспортного засобу. При цьому, форма акта не передбачає зазначення в ньому відомостей про стан майна, яке примусово відчужується.

Вартість автомобіля позивача вказана в акті про примусове відчуження на підставі зазначеної позивачем в митній декларації UAS00510/2022/001831 від 22 лютого 2022 року, яка перевірена та прийнята митним органом, ціні товару, а тому доводи апелянта про неправильне визначення вартості транспортного засобу апеляційним судом відхиляються як такі, що не спростовані належними доказами. При цьому, суд враховує обстановку, за якої складався акт про примусове відчуження майна, та положення ч.2 ст.8 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану», та приходить до переконання, що відповідач вправі був визначити вартість майна на підставі документів митного органу. Більш того, відповідно до ч.3 ст.12 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» оцінка майна, за якою попередньому власнику було відшкодовано вартість примусово відчуженого майна, може бути оскаржена до суду. Незгода позивача з оцінкою відчуженого у нього майна не є підставою для визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини про примусове відчуження майна.

Встановлені обставини справи в сукупності і взаємозв`язку із нормами закону, що їх регулюють, дає підстав для висновку про відсутність порушення відповідачем порядку здійснення примусового відчуження належного позивачу транспортного засобу, а отже, відсутність підстав для визнання протиправним та скасування наказу № 187 від 13 березня 2022 року в частині здійснення примусового відчуження автомобіля.

Відхиляючи апеляційну скаргу, суд бере до уваги і правову позицію, висловлену у постанові Верховного Суду від 16 грудня 2021 року у справі № 640/11468/20, де зазначено, що ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення»; межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови безумовного дотримання ним передбаченої законом процедури прийняття такого рішення.

Так, певні дефекти акта можуть не пов`язуватися з його змістом, а стосуватися процедурних підстав його складання, і за такого, можливо, що внаслідок процедурного порушення такий акт суперечитиме закону (тоді акт є нікчемним) або допущене порушення не впливає на зміст акта (тоді наслідків для його дійсності не повинного наставати взагалі).

Отже, саме по собі порушення процедури складання (заповнення) акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.

В залежності від порушень процедурних підстав складання акту та від їх характеру наслідком може бути нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеного у постановах Верховного Суду від 23 квітня 2020 року у справа № 813/1790/18 та від 22 травня 2020 року у справі № №825/2328/16, відповідно до якої порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання його протиправним та скасування у разі, коли таке порушення безпосередньо могло вплинути на зміст прийнятого рішення.

Верховний Суд також наголосив, що, відповідно до практики Європейського суду з прав людини скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним, п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом ведення в дію «законів», верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах ««Амюр» проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Пунктом 39 рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України», будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні частини першої статті 1, лише якщо забезпечено «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Питання стосовно того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того, як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним (пункт 107 рішення у справі «Беєлер проти Італії»).

Пунктом 50 рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 року у справі «Щокін проти України» визначено, що вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним, а також передбачено, що позбавлення власності можливе тільки «на умовах, передбачених законом»". Вираз «на умовах, передбачених законом`найперше вимагає, щоб відповідний захід мав певну підставу в національному законодавстві; він також стосується якості відповідного законодавства і вимагає, щоб воно було доступне відповідній особі, яка, крім того, зможе передбачити його наслідки для себе (пункт 155 рішення Європейського суду з прав людини від 29.03.2003 у справі «Полторацький проти України»).

У законодавстві України наведені норми, що обмежують фундаментальне право людини на вільне володіння майном, лише як виняткові та тимчасові з метою України забезпечення національної безпеки та оборони, а також для захисту державного кордону.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану», у разі якщо після скасування правового режиму воєнного чи надзвичайного стану майно, яке було примусово відчужене, збереглося, а колишній власник або уповноважена ним особа наполягає на поверненні майна, таке повернення здійснюється в судовому порядку. Підставою для повернення майна є рішення суду, яке набрало законної сили. У разі повернення майна особі у неї поновлюється право власності на це майно. Одночасно особа зобов`язується повернути грошову суму, яка була нею одержана у зв`язку з відчуженням майна, з вирахуванням розумної плати за використання цього майна. Колишній власник майна, яке було примусово відчужене, може вимагати взамін надання йому іншого майна, якщо це можливо.

З вказаної норми закону випливає, що право вимагати повернення майна виникає у колишнього власника майна після скасування правового режиму воєнного стану, тобто обумовлюється припиненням існування надзвичайної обставини, яка стала підставою для такого відчуження за умови збереження цього майна.

Оскільки на час розгляду справи та на час апеляційного перегляду в Україні продовжує діяти правовий режим воєнного стану, позовні вимоги про зобов`язання відповідача повернути відчужений транспортний засіб є передчасними.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 26 травня 2023 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового

Повний текст постанови складено 31 серпня 2023 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Хилевич С. В.

Шимків С. С.