Єдиний унікальний номер 728/1687/23
Номер провадження 2/728/317/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

7 вересня 2023 року місто Бахмач

Бахмацький районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді - Пархоменка П.І.

за участі:

секретаря судового засідання Горбач Н.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Бахмачі цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до

відповідача ОСОБА_2

вимоги позивача: про виселення з житлового будинку без надання іншого житлового приміщення

учасники справи:

від позивача ОСОБА_1

від відповідача ОСОБА_2

негайно після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив рішення про наступне:

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

1. ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі відповідач) з вимогою про виселення з житлового будинку без надання іншого житлового приміщення.

2. Позов обґрунтував тим, що він є одноосібним власником житлового будинку, самостійно його утримує та сплачує витрати за житлово-комунальні послуги.

3. В цьому будинку без реєстрації проживає відповідач, який вселився до належного позивачу будинку без його згоди, протягом останніх п`яти років ніде не працює, зловживає спиртними напоями, визнаний судом винним у вчиненні домашнього насильства відносно позивача, не є членом його сім`ї, що перешкоджає позивачу у здійсненні права власності.

4. Відповідач відзиву на позов не надав.

ІІ. Пояснення учасників справи

5. Позивач позовні вимоги підтримав з мотивів викладених в позовній заяві.

6. Відповідач заперечень проти позову не висловив та пояснив, що проживає в будинку належному позивачу без реєстрації і він притягувався до відповідальності за домашнє насильство.

ІІІ. Фактичні обставини встановлені Судом

7. Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 22 квітня 2008 року, зареєстрованим в реєстрі за № 1-467 (а.с.6) та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 19 травня 2008 року за № 18865950 (а.с.6, зворот) підтверджується, що позивач є власником будинку АДРЕСА_1 .

8. Згідно із довідкою Відділу «Центру надання адміністративних послуг» Курінського старостинського округу Бахмацької міської ради Чернігівської області від 23 червня 2023 року за № 367 (а.с.7) позивач зареєстрований за зазначеною вище адресою з 21 лютого 2003 року разом з дружиною ОСОБА_3 .

9. Постановою Бахмацького районного суду Чернігівської області від 15 червня 2023 року (а.с.24) відповідач визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

10. Відповідно до довідки Курінського старостинського округу Бахмацької міської ради Чернігівської області від 30 червня 2023 року за № 88 (а.с.13) ОСОБА_2 в АДРЕСА_1 не зареєстрований.

ІV. Оцінка Суду

11. Між сторонами виник спір щодо права відповідача на проживання в будинку, який належить позивачу.

12. При цьому доводи позивача про необхідність виселення відповідача ґрунтуються не тільки на його правомочностях, як власника будинку, а й на загрозах для його життя у зв`язку із застосуванням зі сторони відповідача домашнього насильства.

13. Відповідач будь-яких доказів в спростування позовних вимог не надав (див. пункт 6).

14. В спірних правовідносинах Суд враховує, що, як проблема домашнього насильства, так і проблема виселення із житла може охоплюватись гарантіями, передбаченими статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) (див. для прикладу пункт 79 рішення Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) по справі «Левчук проти України» [1], рішення ЄСПЛ по справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» [2]).

15. З іншої сторони в даній справі мова йде про використання будинку позивачем, який є його власником (див. пункт 7) та встановленням такої можливості для відповідача, який власником не являється.

16. У зв`язку із чим у справі для дослідження обґрунтованості втручання у права сторін Суд аналізує спірну ситуацію з точки зору «домашнього насильства», як елементу статті 8 Конвенції (див. для прикладу згадуване рішення ЄСПЛ по справі «Левчук проти України»).

17. Суд обов`язково звертає увагу на те, що в даному випадку ставиться питання про виселення особи з приміщення, яке належить іншій особі, а тому особливості взаємовідносин приватної власності зменшують рівень захисту, який надається особам не власникам, відповідно до статті 8 Конвенції, це стосується, як процесуальних гарантій, так і міри судового контролю (див. для прикладу пункти 38-46 рішення ЄСПЛ по справі «F.J.M. проти Сполученого Королівства» [3]).

18. Отже, дійсно втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (див. пункт 41 згадуваного рішення ЄСПЛ по справі «Кривіцька та Кривіцький проти України»).

19. Але втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві» (див. для прикладу пункт 47 рішення ЄСПЛ по справі «Савіни проти України» [4]).

20. В спірних правовідносинах Суд враховує, що право членів сім`ї власника житла на користування цим житлом врегульовано нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК).

21. Але відповідно до статті 14 ЦК цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

22. Статтями 15, 16, 20 ЦК передбачено право особи на судовий захист свого цивільного права у разі його порушення.

23. Виходячи зі змісту частини першої статті 317 ЦК, проживання у будинку, що є об`єктом права приватної власності, за своєю юридичною природою є складовою права користування нею як об`єктом власності.

24. Відповідно до статті 321 ЦК право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

25. Згідно із частиною першою статті 156 Жтлового кодексу України та частиною першою статті 405 ЦК члени сім`ї власника житла, що проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом.

26. В справі, що розглядається відповідач вселився у спірний будинок без дозволу власника житлового будинку і користується чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом (див. для прикладу постанову Верховного Суду від 14 серпня 2019 року по справі № 702/101/18 (провадження № 61-42856св18) [5]).

27. Але частина друга статті 406 ЦК містить положення про те, що сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

28. Тому, для Суду є беззаперечним те, що втручання у право відповідача має законні підстави, які є чинними протягом періоду, який розглядається.

29. Обговорюючи питання чи відповідало втручання у право відповідача «легітимним цілям», Суд знаходить, що в даних правовідносинах втручання у право відповідача здійснюється з метою захисту прав і свобод позивача (його права власності, права на житло, вільне користуванням житловим приміщенням, стосується безпеки позивача, про що ним зазначено в позовній заяві), що підтверджує наявність вимоги щодо «законної мети».

30. Визначаючи, чи був захід по втручанню у права відповідача, «необхідним в демократичному суспільстві», Суд, хоче звернутись до підходів, які були використанні ЄСПЛ у згадуваній справі «Левчук проти України і яка стосувалась позитивних обов`язків держави у справах щодо домашнього насильства.

31. Заявниця у згадуваній справі представила достовірні твердження про те, що протягом тривалого періоду часу вона зазнавала фізичного насильства, залякування та погроз з боку її колишнього чоловіка, з яким вона досі живе у квартирі. Ці події вплинули на стабільність її фізичного та психологічного стану, і тому вони стосуються сфери приватного життя за змістом статті 8 Конвенції. Ці події схожим чином вплинули на її право на користування помешканням без насильства, яке також захищене статтею 8 (див. пункт 81)

32. Далі ЄСПЛ звернув увагу, що він раніше вказував у своїй судовій практиці, що виселення є найбільш крайнім заходом втручанням у право людини на повагу до житла, гарантоване статтею 8 Конвенції. Однак він також заявив, що втручання національних органів влади в особисті права, передбачені статтею 8, може бути необхідним для захисту здоров`я та прав інших. Більше того, у контексті статті 2 Суд зазначив, що у справах про домашнє насильство права кривдників не можуть переважати права жертв, зокрема, на фізичну та психологічну недоторканість (пункт 84).

33. Отже в даних правовідносинах співставляючи конкуруючі інтереси позивача та відповідача Суд враховує, що позивач є власником будинку і під час проживання в ньому відповідача (не власника) він зазнав насильства з його боку (див. пункт 9).

34. А тому у випадку відхилення вимог про виселення може виникнути ситуація щодо ризику майбутнього психологічного й фізичного насильства, з яким стикався позивач (див. пункт 90 згадуваного рішення ЄСПЛ «Левчук проти України).

35. І навпаки задоволення вимог позивача щодо «виселення» буде відповідати позитивному зобов`язанню держави забезпечити ефективний захист від домашнього насильства.

36. Виходячи з вищевикладеного, Суд розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню повністю.

V. Розподіл судових витрат між сторонами

37. Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача підлягає стягненню судовий збір.

З цих підстав,

керуючись статтями 2, 5, 10-13, 18, 258-259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, Суд, -

У Х В А Л И В :

1. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення з житлового будинку без надання іншого житлового приміщення задовольнити повністю.

2. Виселити ОСОБА_2 з житлового будинку по АДРЕСА_1 без надання йому іншого житлового приміщення.

3. Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 1073 грн. 60 коп. ( одну тисячу сімдесят три гривень 60 копійок) судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , останнє відоме зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків та номер і серія паспорта в матеріалах справи відсутні.

[1] рішення ЄСПЛ по справі «Левчук проти України» // https://rm.coe.int/case-of-levchuk-v-ukraine-in-ukrainian-upd/16809fdc12

[2] рішення ЄСПЛ по справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» // https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/974_774#Text

[3] рішення ЄСПЛ по справі «F.J.M. проти Сполученого Королівства» // https://hudoc.echr.coe.int/eng#%22tabview%22:[%22document%22],%22itemid%22:[%22001-188124%22]\

[4] пункт 47 рішення ЄСПЛ по справі «Савіни проти України» // https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/974_454#Text

[5] постанова Верховного Суду від 14 серпня 2019 року по справі № 702/101/18 (провадження № 61-42856св18) // https://reyestr.court.gov.ua/Review/83749229

Суддя Бахмацького районного суду

Чернігівської області П.І. Пархоменко