КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ справи 372/1749/21
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/7354/2023
Головуючий у суді першої інстанції: Висоцька Г.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2023 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Кирилюк Г.М., Ящук Т.І.,

секретар - Ольшевський П.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: Приватний нотаріус Обухівського районного суду Київської області Гринько Ангеліна Павлівна про визнання заповіту недійсним,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 23 лютого 2023 року,

встановив:

у травні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати недійсним заповіт, складений 20 березня 2017 року його батьком ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Також позивач просив призначити у справі судову посмертну комплексну психолого-психіатрічну експертизу, на вирішення якої поставити питання:

- з урахуванням індивідуально-психологічних властивостей ОСОБА_6 , хронічного зловживання алкогольними напоями, а також поставленого йому діагнозу та приймання ним лікарських препаратів, чи здатний був ОСОБА_6 розуміти значення своїх дій та керувати ними на момент складення заповіту від 20 березня 2017 року?

- встановити ступінь розуміння ОСОБА_6 змісту оскаржуваного заповіту від 20 березня 2017 року та його здібності приймати достатньо обґрунтовані рішення з урахуванням індивідуально-психологічних властивостей ОСОБА_6 , хронічного зловживання алкогольними напоями, а також поставленого йому діагнозу та приймання ним лікарських препаратів?

- чи може хронічне зловживання алкогольними напоями, поставлений ОСОБА_6 діагноз та приймання ним лікарських препаратів тягнути за собою неможливість усвідомлення ним значення своїх дій за період з 2017 по 2019 роки?

У лютому 2023 року представник відповідача ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою в порядку ст. 43, 48 ЦПК України, у якій вказував про наявність сумнівів з приводу достовірності наданих позивачем доказів, а саме медичної документації щодо померлого ОСОБА_6 .

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 23 лютого 2023 року клопотання відповідача про виключення документів із числа доказів залишено без задоволення, а клопотання позивача про призначяення експертизи задоволено частково, призначено у справі посмертну судово-психіатричну експертизу, на вирішення якої поставлено питання:

- Чи міг ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , розуміти значення свої дій та (або) керувати ними під час складання 20 березня 2017 року заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Гринько А.А. за №246?

Проведення експертизи доручено ДУ «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків» з направленням матеріалів справи до експертної установи.

При проведенні експертизи виключено із дослідження медичну документацію, наявну в копіях, зазначено про прийняття до уваги тільки медичних документів, поданих в оригіналах, а також пояснень приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Гринько А. А., допитаного в судовому засіданні 24 січня 2023 року в якості свідка, із обов`язковим прослуховуванням аудіозапису судового засідання.

Не погоджуючись з ухвалою, представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 , подав до суду апеляційну скаргу та просив ухвалу суду першої інстанції змінити та зазначити про те, що при проведенні експертизи також не брати до уваги медичні документи, подані в оригіналах, посилаючись на порушення норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення представників позивача - ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , відповідача ОСОБА_2 та представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 , дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Вирішуючи питання про призначення у справі експертизи, суд першої інстанції виходив з того, що для з`ясування обставин справи необхідні спеціальні знання. Такого висновку суд дійшов із порушенням норм процесуального права, що є підставою для скасування ухвали суду.

У своїй апеляційній скарзі представник відповідача посилається на те, що судом першої інстанції безпідставно вирішено провести експертизу на підставі наданих позивачем документів, які є сумнівними та не можуть бути належними доказами у справі. З урахуванням викладеного, просив змінити ухвалу та виключити з дослідження надану позивачем медичну документацію.

Вказані доводи скаржника є необґрунтованими та не можуть бути підставою для зміни ухвали суду.

Судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду (стаття 1 Закону України «Про судову експертизу»).

Підставою проведення судової експертизи є відповідне судове рішення чи рішення органу досудового розслідування, або договір з експертом чи експертною установою - якщо експертиза проводиться на замовлення інших осіб.

За змістом частини третьої статті 102 ЦПК України висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Відповідно до статті 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

У разі необхідності суд може призначити декілька експертиз, додаткову чи повторну експертизу.

Питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом, а учасники справи можуть запропонувати суду питання, роз`яснення яких, на їхню думку, потребує висновку експерта (частини 4, 5 статті 103 ЦПК України).

Згідно зі статтею 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Розуміння допустимості доказів досягається крізь призму прав, що охороняються законом: допустимим є доказ, отриманий без порушення закону. Недопустимими, відповідно, будуть докази, отримані з порушенням права на таємницю про стан здоров`я (стаття 286 ЦК України), права на особисті папери (стаття 303 ЦК України), права на таємницю кореспонденції (стаття 306 ЦК України), права на недоторканність житла (стаття 311 ЦК України), права на авторський псевдонім (стаття 14 Закону України «Про авторське право і суміжні права») тощо. Недопустимими також є докази, одержані з неправдивих показань свідка, завідомо неправдивого висновку експерта, фальшивих документів або речових доказів, тобто з порушенням процесуального порядку формування засобів доказування. Допустимість доказів характеризується органічним зв`язком процесуальної форми засобів доказування та законністю отримання інформації про той чи інший факт, який має значення для справи. Тому одержання доказів з дотриманням порядку, встановленого законом, слід розуміти як відсутність при одержанні доказів порушення норм матеріального права та норм процесуального права, як одночасне дотримання передбачених законом особистих немайнових і майнових прав та процесуальної форми.

Встановити недопустимість конкретного доказу суд може лише після того, як дослідить його в судовому засіданні. Недопустимість доказу не є очевидною. Сторони вправі висловлювати суду свої міркування щодо допустимості чи недопустимості конкретного доказу. Якщо суд дійде висновку, що доказ є недопустимим, він не бере цей доказ до уваги, тобто не може обґрунтовувати ним своє рішення. Разом з тим суд повинен у мотивувальній частині рішення зазначити, чому саме він цей доказ відхиляє.

Відповідно до частини першої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Отже, належність доказів - це спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами у процесі встановлення об`єктивної істини. При цьому, питання про належність доказів остаточно вирішується судом.

Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, а також чи слід позов задовольнити або в позові відмовити суд вирішує під час ухвалення рішення відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦПК України, а не на стадії вирішення клопотання про призначення у справі експертизи.

Разом з тим, суд першої інстанції вирішив питання про призначення у справі експертизи із порушенням норм процесуального права.

Статтею 104 ЦПК України встановлені вимоги до змісту ухвали про призначення експертизи, згідно яких в ухвалі про призначення експертизи суд зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи.

Окрім того, відповідно до п. 3.3 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 № 53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 26.12.2012 № 1950/5) у документі про призначення експертизи (залучення експерта) зазначаються такі дані: місце й дата винесення постанови чи ухвали; посада, звання та прізвище особи, що призначила експертизу (залучила експерта); назва суду; назва справи та її номер; обставини справи, які мають значення для проведення експертизи; підстави для призначення експертизи; прізвище експерта або назва експертної установи, експертам якої доручається проведення експертизи; питання, які виносяться на вирішення експертові; перелік об`єктів, що підлягають дослідженню; інші дані, які мають значення для проведення експертизи.

Разом з тим, ухвала суду першої інстанції вказаним вимогам відповідає не в повному обсязі.

Резолютивна частина ухвали містить нечіткий перелік об`єктів, що підлягають дослідженню, а також вказівки експертові про порядок дослідження доказів, яке є обов`язком суду.

Частиною 10 Порядку проведення судово-психіатричної експертизи, затвердженого Наказом МОЗ України від 08 травня 2018 року № 865, предметом судово-психіатричної експертизи є психічний стан особи у певні юридично значимі проміжки часу. Психічний стан особи у певні юридично значимі проміжки часу визначається з метою надання відповіді на запитання, поставлені особою або органом, яка (який) залучила(в) експерта, або слідчим суддею чи судом, що доручив проведення експертизи.

При цьому показання свідків є тими доказами, яким оцінку має надати суд під час ухвалення судового рішення в сукупності з іншими доказами, в тому числі, висновком експертизи.

Статтею 379 ЦПК України визначено, що підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Частиною 4 ст. 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

В даному випадку суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для призначення у справі судово-психіатричної експертизи, однак припустився порушення норм матеріального та процесуального права в ході її призначення, а тому апеляційну скаргу слід задовольнити частково, ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 задовольнити частково.

Ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 23 лютого 2023 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови виготовлено 25 вересня 2023 року.

Головуючий

Судді