Дата документу 13.09.2023 Справа № 337/4152/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 337/4152/23 Головуючий у 1-й інстанції: Мурашова Н.А.
Провадження №22-ц/807/1817/23 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого,судді-доповідача суддів: за участю секретаря Подліянової Г.С., Гончар М.С., Маловічко С.В., Камалової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника, адвоката Мінасова Володимира Валерійовича на ухвалу Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 04 серпня 2023 року про відмову у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Горлова Юлія Миколаївна про встановлення факту, що має юридичне значення, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Горлова Юлія Миколаївна про встановлення факту, що має юридичне значення.

В обґрунтування заяви зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер брат ОСОБА_1 (по матері) ОСОБА_2 , який постійно проживав без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 . Вона як спадкоємиця за законом другої черги звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після його смерті. Листом від 21 червня 2023року нотаріус повідомив їй, що в склад спадкової маси після померлого ОСОБА_2 не входить квартира АДРЕСА_2 . Вказана квартира належала на праві власності ОСОБА_3 (батьку ОСОБА_2 ), після смерті якого спадкова справа не заводилась і підтвердження факту спільного проживання ОСОБА_2 з ОСОБА_3 відсутнє. Отже, від встановлення факту постійного проживання ОСОБА_2 з ОСОБА_3 на час смерті останнього залежить виникнення її права на спадкування після смерті брата ОСОБА_2 .

З огляду на зазначене просила встановити факт постійного проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1 на час смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 04 серпня 2023 року у відкритті провадження по справі за вищевказаною заявою відмовлено на підставі ч. 4 ст. 315 ЦПК України, оскільки із заяви вбачається спір про право.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 , представник, адвокат Мінасов Володимир Валерійович подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 04 серпня 2023 року іповернути справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що ОСОБА_1 звернулася до суду виключно в своїх інтересах, а не в інтересах померлого ОСОБА_2 . Також зазначено про безпідставність висновків суду про недоведеність заявницею того, що встановлення даного факту впливає на спадкові права самої заявниці, адже у самій заяві вона вказала, з посиланням на докази, що встановлення факту спільного проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_2 прямо впливає на її спадкові права як на спадкоємця другої черги після померлого ОСОБА_2 .

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст. 360 ЦПК України, до суду не надходило. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заінтересована особа, приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Горлова Юлія Миколаївна , будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи відповідно до вимог процесуального законодавства до апеляційного суду не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Зважаючи на вказане, колегія у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України ухвалила здійснювати апеляційний розгляд у відсутності заінтересованої вищезазначеної особи.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженні у справі і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи: недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає, встановленими: невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам не відповідає.

Відмовляючи у відкритті окремого провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що факт спільного проживання ОСОБА_2 із спадкодавцем ОСОБА_3 на час смерті останнього має юридичне значення для підтвердження права на спадщину за померлим ОСОБА_2 . Однак звернення ОСОБА_1 до суду з заявою про встановлення юридичного факту, що має місце в інтересах померлого ОСОБА_2 , цивільна правоздатність якого припинена смертю, суперечить нормам цивільного права.

Крім того, жодних відомостей про те, що встановлення вказаного юридичного факту впливає на спадкові права самої заявниці ОСОБА_1 , заява та додані до неї документи не містять. Відсутність постанови нотаріуса про відмову заявниці в оформленні права на спадщину після смерті ОСОБА_2 само по собі не свідчить про відсутність спору про право.

Також суд зазначав, що за змістом заяви спадкова справа після смерті ОСОБА_3 не заводилась, його син ОСОБА_2 на момент смерті ОСОБА_3 з ним за однією адресою не був зареєстрований, відповідно до вимог ч.1 ст.1269 ЦК України із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не звертався, питання встановлення факту спільного проживання із спадкодавцем за свого життя не ініціював, що вказує на наявність ознак відумерлості спадщини після смерті ОСОБА_3 , на яку претендує територіальна громада м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради. У зв`язку з цим встановлення факту спільного проживання між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , про що просить заявниця, може вплинути на права та обов`язки територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, яка не залучена заявницею як заінтересована особа.

Суд вважав, що вказані вище обставини свідчать про наявність спору про право, який підлягає розгляду виключно у порядку позовного провадження.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може повністю погодитись, виходячи з наступного.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: наказного провадження; позовного провадження (загального або спрощеного); окремого провадження (частина друга статті 19 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

У відповідності до частин першої, третьої, четвертої, шостої статті 294 ЦПК України під час розгляду справ окремого провадження суд зобов`язаний роз`яснити особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи.

Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб.

Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, у кожній справі суд зобов`язаний з`ясувати, які фізичні особи та організації можуть бути заінтересовані у вирішенні даної справи і підлягають виклику в судове засідання, у необхідних випадках запропонувати заявникові та заінтересованим особам подати додаткові докази на підтвердження заявлених вимог чи заперечень проти них.

Залежно від мети встановлення фактів заінтересованими особами в цих справах можуть бути, зокрема, інші спадкоємці - у справах про встановлення факту, пов`язаного із спадкуванням.

Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

В основі спадкування за законом знаходиться принцип черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга - це визначене коло осіб, з урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення.

У відповідності до ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

За змістом ч. 1 та ч. 2 ст. 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, після спливу одного року з часу відкриття спадщини зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

Апеляційним судом встановлено, що померлому ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 (рідний батько брата заявниці) на праві приватної власності належала квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.8)

Відповідно до листа приватного нотаріуса Горлової Ю.М. від 21.06.2023 № б/н, в склад спадкової маси після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , нерухоме майно, в саме: квартира АДРЕСА_2 не входить, оскільки квартира належала померлому батьку гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , оскільки спадкова справа після померлого батька не заводилась та відсутнє підтвердження факту спільного проживання (а.с.32).

Звертаючись із заявою до суду, ОСОБА_1 , як на підставу вимог заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, посилалася на те, що встановлення вказаного факту їй необхідно для юридичного оформлення спадщини, в якості заінтересованої особи визначила приватного нотаріуса Горлову Ю.М. (а.с.2).

Проте, згідно пунктів 18, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування" у справах про спадкування нотаріуси не є заінтересованими особами і не повинні залучатися до участі у справі. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Зазначене узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 17 червня 2020 року у справі № 523/243/17 (провадження N 61-43627св18), 07 квітня 2020 року у справі № 638/4/19 (провадження № 61-18132св19), 08 вересня 2021 року у справі N 641/6926/19 9провадження N 61-10351св21).

Зазначені обставини свідчать про те, що оскільки орган місцевого самоврядування, в даному випадку територіальна громада, в особі органу місцевого самоврядування, після спливу одного року з часу відкриття спадщини зобов`язана подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою, слід дійти висновку, що оскаржуване судове рішення може вплинути саме на права та обов`язки органу місцевого самоврядування, враховуючи також, що на підставі ст. 1264 ЦК України заявник ОСОБА_1 є спадкоємцем ОСОБА_2 другої черги за законом.

З урахуванням наведеного, колегія суддів доходить висновку, що заінтересованою особою у справі має бути саме Запорізька міська рада, яка в разі відсутності спадкоємців може звернутись до суду із заявою про визнання спадщини відумерлою та передачу її територіальній громаді міста Запоріжжя.

Крім того, п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року N 14 "Про судове рішення у цивільній справі" судам роз`яснено, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Суд не має права вирішувати питання про права та обов`язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права, які тягнуть за собою безумовне скасування рішення суду.

Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення фактів, що мають юридичне значення у порядку окремого провадження є те, що розгляд такої заяви не пов`язаний з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ в порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний із порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умови, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

Зважаючи на те, що звертаючись до суду з вказаною заявою, ОСОБА_1 неправильно визначилася з учасниками справи, а саме заінтересованою особою, Запорізька міська рада не була залучена до розгляду даної справи та, відповідно, була позбавлена можливості висловити власну позицію щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, висновок суду першої інстанції про наявність спору про право у цій справі є передчасним.

При цьому слід зауважити, що з мотивів відмови у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 необхідно виключити посилання суду як на недоведеність заявлених вимог, які необхідно встановити у судовому засіданні. Вказані посилання суду є передчасними, оскільки до участі у справі не залучено усіх належних учасників справи, зокрема заінтересованих осіб.

Крім того, виявивши, що Запорізька міська рада не залучена до справи в якості третьої особи, а рішення може вплинути на її права та обов`язки, суд першої інстанції не був позбавлений права залучити таку заінтересовану особу до участі у справі.

Так, порядок залучення заінтересованих осіб не передбачено діючими нормами ЦПК України, але відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, тому суд при залученні заінтересованої особи має керуватися вимогами, зокрема ч.ч. 3, 4 ст. 53 ЦПК України.

Також апеляційний суд зазначає, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі, що включає, крім іншого, право на розгляд справи.

Право на доступ до суду має "застосовуватися на практиці і бути ефективним" (Белле проти Франції, § 38). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа "повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права" (Белле проти Франції, § 36; Нун`єш Діаш проти Португалії).

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (Перес де Рада Каванил`ес проти Іспанії).

Таким чином, відмовляючи у відкритті окремого провадження, суд першої інстанції порушив право заявника на доступ до суду, передбачене ст. 6 Конвенції.

Аргументи апеляційної скарги частково є виправданими.

За таких обставин, ухвала суду, як така, що постановлена з порушенням норм процесуального права підлягає скасуванню, із направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції (п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України).

Враховуючи викладене, судом першої інстанції було зроблено помилковий висновок про наявність підстав для відмови у відкритті окремого провадження на підставі ч. 4 ст. 315 ЦПК України. У зв`язку з цим колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково., а ухвалу суду скасувати з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Питання щодо стягнення судового збору за подачу апеляційної скарги на цій стадії апеляційним судом не вирішується, оскільки розглядається лише процесуальне питання, а не вирішується справа по суті.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374,379,382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника, адвоката Мінасова Володимира Валерійовича задовольнити частково.

Ухвалу Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 04 серпня 2023 рокуу цій справі скасувати, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повна постанова складена 14 вересня 2023 року.

Головуючий, суддя СуддяСуддя
Подліянова Г.С.Гончар М.С.Маловічко С.В.