Справа № 302/827/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.08.2023 смт.Міжгір`я

Міжгірський районний суд Закарпатської області

у складі: головуючого судді: Сидоренко Ю.В.

при секретарі: Царь О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Міжгір`я цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) до Хустської районної державної адміністрації Закарпатської області (м.Хуст вул. Карпатської Січі, буд.21 Закарпатської області, код ЄДРПОУ - 04053861), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області (місце знаходження: площа Народна, буд.4 м.Ужгород Закарпатської області, код ЄДРПОУ - 439766716) про визнання права на земельну частку (пай), -

В С Т А Н О В И В:

27 квітня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Міжгірського районного суду Закарпатської області з позовом до Хустської районної державної адміністрації Закарпатської області, третя особа: Відділ № 3 у Хустському районі Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області, про визнання права на земельну частку (пай).

В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що відповідно до розпорядження Міжгірської державної районної адміністрації йому була виділена земельна частка (пай), розміром 2,15 умовних кадастрових гектарів розташованої в КСП «Пролісок» село Келечин Міжгірського (після децентралізації Хустського) району Закарпатської області, для ведення особистого селянського господарства та видано належний сертифікат на право на земельну частку (пай) серія ЗК № 0086962.

Вказує, що вищезазначений оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай) було втрачено, про що в Міжгірській районній газеті «Верховина» за № 9 (11079) від 25.03.2023 року було опубліковано відповідне оголошення про те, що загублений сертифікат на земельну часику (пай), серії ЗКК № 0086962 на ім`я ОСОБА_1 вважати недійсним.

У зв`язку з втратою оригіналу сертифікату, він звернувся до ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області та з відповіді Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області від 25.010.2023 року за вих.№ ПІ-4/0-6/0/63-23 вбачається, що він, ОСОБА_1 , як член колективного сільськогосподарського підприємства «Пролісок», на підставі розпорядження Міжгірської районного державної адміністрації отримав сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЗК № 0086962 розміром 2,15 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості).

Звернувшись до Хустської районної військової адміністрації Закарпатської області, листом за № 10/3 від 14.02.2023 року ОСОБА_1 було роз`яснено, що у зв`язку із відсутності бланків сертифікатів на право на земельну частку (пай) видати дублікат документа є неможливим, тому необхідно звернутися до суду з позовом про визнання права на земельну частку (пай).

Підтвердження його права на земельну частку (пай) для нього є важливим, оскільки надасть змогу реалізувати в подальшому його права та інтереси, отримати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення сільськогосподарського виробництва, укласти договір оренди земель сільськогосподарського призначення, та у зв`язку з чим він змушений звернутися до суду з даним позовом, в якому просить визнати за ним, ОСОБА_1 , право на земельну частку (пай) розміром 2,15 умовних кадастрових гектарів, без визначення меж в натурі, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованого в КСП «Пролісок» село Келечин Міжгірського (після децентралізації Хустського) району Закарпатської області, на підставі сертифікату серія ЗК №0086962.

Ухвалою Міжгірського районного суду Закарпатської області від 28.04.2023 відкрито провадження у даній цивільній справі № 302/827/23 (провадження № 2/302/187/23) та визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с.16-17).

Ухвалою Міжгірського районного суду Закарпатської області від 26.06.2023 року за клопотанням представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Кривка П.П. залучено до участі у справі належну третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області (6) юридична адреса: пл. Народна,4 м. Ужгород Закарпатської області) (а.с.47-48).

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Кривка П.П. не з`явилися, про день та час проведення судового засідання повідомлялися судом своєчасно та належним чином, проте на адресу суду представником позивача надано письмове клопотання, в якому він просить провести судовий розгляд справи без його участі та у відсутність його довірителя, у заяві вказує, що заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять задовольнити за підставами, наведеними у позові.

Представник відповідача Хустської районної державної адміністрації Закарпатської області в судове засідання не з`явився, проте на адресу суду подано уповноваженим представником відповідача клопотання, в якому просить провести розгляд справи за заявленими ОСОБА_1 позовними вимогами без участі відповідача, за наявними у справі матеріалами, проти позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права на земельну ділянку (пай), не заперечують (а.с.39,41).

Представник третьої особи Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області в судове засідання не з`явився, проте на адресу суду подано письмові пояснення, в яких зазначено, що сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЗК № 0086962 був виданий ОСОБА_1 на підставі розпорядження голови Міжгірської районної державної адміністрації № 242 від 07.05.1997 року, зареєстрований за №193 від 05.06.1997 року. Розмір земельної частки (пай) розміром 2,15 в умовних кадастрових гектарах Колективного сільськогосподарського підприємства «Пролісок» (а.с.27-30).

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Всебічно та повно дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини по справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами даної цивільної справи № 302/827/23, суд вважає, що заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Ч.2 ст.16 ЦК України визначено загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів.

Реалізуючи передбачене ст.64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Судом встановлено та як вбачається з матеріалів справи, розпорядженням голови Міжгірської районної державної адміністрації Закарпастької області від 07 травня 1997 року «Про затвердження розрахунків вартості земельної частки (паю) сільськогосподарських угідь КСП «Пролісок» було затверджено розрахунки вартості земельних частко (паїв) та їх розміри в умовних кадастрових гектарах КСП «Пролісок» (а.с.56-58).

Згідно відповіді Управління надання адміністративних послуг ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області за № 14-7-0.36.3-272/227-23 від 26.07.2023 року вбачається, що Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЗК № 0086962 був виданий на ім`я ОСОБА_1 , мешканця АДРЕСА_1 05.06.1997 року за № 193 на підставі Розпорядження Міжгірської РДА № 242 від 07.05.1997 року. Розмір земельної частки (пай) складає 2,15 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Вартість земельної частки (паю) КСП «Пролісок» на дату видачі зазначеного сертифікату на право на земельну частку (пай) становила 2058,00 грн. (а.с.59).

З публікації у засобах масової інформацї, зокрема газети «Верховина» №9 (11079) від 25.03.2023 року, вбачається оголошення про те, що вважати недійсним загублений земельний сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЗК № 0086962, виданого на ім`я ОСОБА_1 (а.с. 9).

З відповіді Хустської районної військової адміністрації Закарпатської області за вих. № 10/3 від 14.02.2023 року вбачається, що видати ОСОБА_1 дублікат сертифікату на право на земельну частку (пай) немає можливості у зв`язку з відсутністю бланків сертифікатів та рекомедовано звернутися до суду з позовом про визнання права на земельну частку (пай) (а.с.10).

Відповідно до положень ст.1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають: 1) колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільсько -господарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; 2) громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом; 3) громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай); 4) громадяни України, евакуйовані із зони відчуження, відселені із зони безумовного (обов`язкового) або зони гарантованого добровільного відселення, а також громадяни України, що самостійно переселилися з територій, які зазнали радіоактивного забруднення, і які на момент евакуації, відселення або самостійного переселення були членами колективних або інших сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які проживають у сільській місцевості.

Громадянам земельні ділянки в натурі (на місцевості) виділяються із земель запасу чи резервного фонду в розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради. У разі відсутності на території відповідної ради необхідних площ земель запасу чи резервного фонду земельна ділянка за їх згодою може бути виділена в натурі (на місцевості) меншого розміру або за рахунок земель запасу чи резервного фонду, розташованих на території іншої ради в межах області.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації.

Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості).

Земельна частка (пай) виділяється її власнику в натурі (на місцевості), як правило, однією земельною ділянкою. За бажанням власника земельної частки (паю) йому можуть бути виділені в натурі (на місцевості) дві земельні ділянки оізним складом сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сінокоси або пасовища). У разі подання заяв про виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) більшістю власників земельних часток (паїв) у межах одного сільськогосподарського підприємства відповідна сільська, селищна, міська рада чи районна державна адміністрація приймає рішення про розробку проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).

Статтею 5 Закон України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» визначені повноваження сільських, селищних, міських рад та районних державних адміністрацій щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв). Так, сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості): розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок і видачі документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку; приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості).

Статтею 122 Земельного кодексу України повноваження органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або укористування: сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Верховна Рада Автономної Республіки Крим, обласні, районні ради передають земельні ділянки у власність або у користування з відповідних земель спільної власності територіальних громад для всіх потреб. Районні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) ведення водного господарства; б) будівництва об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), з урахуванням вимог частини сьомої цієї статті; в) індивідуального дачного будівництва.

Центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Тобто, вищенаведені обставини та норми діючого нормативно-правового акту дають підстави стверджувати, що рішення щодо виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, належить до повноважень сільських, селищних, міських рад та районних державних адміністрацій, а розпорядження земельними ділянками сільськогосподарського призначення до повноважень Центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальних органів.

Наряду з цим, правовідносини, пов`язані з приватизацією земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ ті організацій, врегульовані ст.25 ЗК України.

Так, ч.ч.1,10,11 згаданої статті встановлено, що при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ ті організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров`я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю).

Органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у процесі приватизації створюють резервний фонд земель за погодженням його місця розташування з особами, зазначеними в частині першій цієї статті у розмірі до 15 відсотків площі усіх сільськогосподарських угідь, які були у постійному користуванні відповідних підприємств, установ та організацій.

Резервний фонд земель перебуває у державній або комунальній власності і призначається для подальшого перерозподілу та використання за цільовим призначенням.

Відповідно до п. 17 розділу Х «Перехідних положень» Земельного кодексу України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства.

Згідно абз.2-3 п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" член колективного сільськогосподарсь-кого підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання, відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 08.08.1995 року за № 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність.

Указом Президента України від 08 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (п. 1, 2) встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільсько-господарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та Інших державних сільсько-господарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільсько-господарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без иділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільсько-господарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними.

Як вбачається з приписів пункту 5 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих в колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям» №720 від 08.08.1995 року, видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією. Проте, у видачі сертифікату райадміністрацією позивачу було відмовлено та рекомендовано звернутися до суду.

Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Згідно ст.2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Тому, зважаючи на наведені обставини та те, що позивач довів своє право на земельну частку (пай), та зважаючи на визнання відповідачем заявлених ОСОБА_1 позовних вимог, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 є обґрунтованими і є всі підстави для визнання за ним права на земельну частку (пай) в розмірі середньої частки (паю) 2,51 умовних кадастрових гектарів.

Керуючись ст.ст. 9, 12, 13, 76, 81, 133, 137, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Хустської районної державної адміністрації Закарпатської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області про визнання права на земельну частку (пай) задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (громадянин України, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) - право на земельну частку (пай) розміром 2,15 умовних кадастрових гектарів, без визначення меж в натурі, розташованої в КСП «Пролісок» село Келечин Хустського (колишнього Міжгірського) району Закарпатської області, на підставі сертифікату серії ЗК № 0086962.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення через Міжгірський районний суд Закарпатської області, відповідно до положень п.15.5 ч. 1 розділу VII «Перехідні положення» ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення набирає законної сили згідно зі статтею 273 ЦПК України.

Суддя Міжгірського районного суду Закарпатської області: Ю. В. СИДОРЕНКО