Справа № 147/576/23
Провадження № 2/147/180/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2023 року смт Тростянець

Тростянецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Натальчук О.А.,

із секретарем Свистун А.П.,

за участю:

позивача за первісним позовом - відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 ,

представника позивача за первісним позовом- відповідача за зустрічним позовом, адвоката Дудіна Л.В.,

відповідача за первісним позовом - позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 ,

представника відповідача за первісним позовом - позивача за зустрічним позовом, адвоката Зубаня О.О.,

представника третьої особи - Савчук С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в приміщенні Тростянецького районного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки і піклування Служби у справах дітей Тростянецької селищної ради, про визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Орган опіки і піклування Служби у справах дітей Тростянецької селищної ради, про визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів,

в с т а н о в и в:

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Тростянецького районного суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки і піклування Служби у справах дітей Тростянецької селищної ради про визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася їх спільна з відповідачем донька ОСОБА_3 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_4 , що підтверджується відповідними свідоцтвами про їх народження. Діти проживають разом з позивачем по АДРЕСА_1 . Також зазначено, що шлюб між сторонами не укладався. У 2019 році між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виник спір щодо визначення місця проживання дітей, внаслідок якого відповідач самовільно залишила місце проживання, взяла із собою шестимісячного сина ОСОБА_5 , не повідомивши позивача куди має намір поїхати. У зв`язку із вищевикладеним, позивач вимушений був звернутися до органів поліції. Поліція знайшла відповідача в м. Вінниця на орендованій квартирі, а ОСОБА_5 знайшовся у с. Дашківці в передмісті Вінниці, який був в занедбаному стані, у зв`язку з чим позивач звернувся до лікарні в м. Вінниця, що підтверджується випискою з медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_5 від 08.06.2023. На даний час між позивачем та відповідачем знову виник спір щодо визначення місця проживання дітей, оскільки відповідач виявила бажання забрати їх та виїхати за кордон. ОСОБА_1 зазначив, що він належним чином ставиться до виконання своїх батьківських обов`язків, виявляє особисту прихильність до дітей, а діти до нього, стан їх здоров`я нормальний, оскільки він забезпечує їх всім необхідним та створив дітям умови для їх виховання і розвитку. Позивач не перешкоджає побаченням відповідачки з дітьми, можливості їх відвідувати та виховувати.

Окрім того зазначив, що ОСОБА_2 ухиляється від покладеного на неї у відповідності до ст.180 СК України обов`язку утримувати дітей. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Відповідачка має стабільний дохід, отримує заробітну плату, оскільки на даний час працює в ТОВ «Вінницька птахофабрика», а тому враховуючи вищевикладені обставини, позивач просить ухвалити рішення, яким визначити місце проживання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком ОСОБА_1 та ухвалити рішення яким стягнути з дня подачі позову з відповідача на його користь кошти (аліменти) на утримання доньки ОСОБА_7 та сина ОСОБА_8 у розмірі 1/3 частки її заробітку (доходу) щомісячно і до досягнення старшою дитиною повноліття. Також просив стягнути з відповідача на його користь всі судові витрати (а.с.2-5).

Ухвалою від 08.05.2023 у даній справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. Витребувано від Органу опіки та піклування Служби у справах дітей Тростянецької селищної ради письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

22.05.2023 від відповідача надійшов зустрічний позов до ОСОБА_1 за участі третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Органу опіки і піклування Служби у справах дітей Тростянецької селищної ради про визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів. Зустрічний позов обґрунтувала тим, що відомості, які викладені ОСОБА_1 у позові, є завідомо неправдивими. Дійсною причиною звернення його до суду є ухилення від мобілізації, оскільки батько, який виховує дітей самостійно, має право на відстрочку від призову на військову службу, тобто даний позов поданий не з метою захисту прав та інтересів дітей, а виключно з корисливою метою. Крім того, у позові ОСОБА_1 містяться завідомо неправдиві відомості, що нібито у 2019 році ОСОБА_2 без відома батька вивезла дітей у невідомому напрямку і нібито син сторін був виявлений у занедбаному стані. Все це не відповідає дійсності, а навпаки, подані ОСОБА_1 докази, спростовують дані твердження. Зокрема, у подані ОСОБА_1 відповіді Тростянецького ВП від 09.06.2019 вказано, що ОСОБА_2 разом з дітьми поїхала від ОСОБА_1 по тій причині, що він вчиняв відносно неї домашнє насильство. Згідно виписки з медичної карти хворого, наданої на підтвердження того, що дитини перебувала у занедбаному стані слідує, що дитини була на лікуванні лише один день. Більше того, ОСОБА_1 до лікування сина не мав жодного відношення, адже з самої виписки слідує, що за медичною допомогою для дитини звернувся дідусь, а не батько дитини. Також жодних важких діагнозів чи занедбаного стану у дитини не було, дитині призначено лише вітаміни. Щодо стягнення аліментів зазначила, що старша донька ОСОБА_7 проживає з матір`ю ОСОБА_1 в с.Капустяни. Менший син проживає в с.Демидівка, проте займається його вихованням не ОСОБА_1 , а його батько. Тобто, позивач одноособово не утримує дітей, оскільки ОСОБА_2 регулярно приїздить до дітей, забирає їх, гуляє з ними, купує одяг, взуття, продукти та все необхідне, а отже діти перебувають на утриманні, як батька, так і матері. Також зазначила, що сторони в шлюбі не перебували, лише проживали разом. В даний час між сторонами виник спір щодо визначення місця проживання дітей. ОСОБА_2 вважає, що місце проживання дітей має бути визначено з мамою, так як це відповідатиме інтересам дітей, оскільки вихованням дітей мають займатися саме батьки, а не бабуся з дідусем. Просила прийняти зустрічний позов до спільного розгляду з первісним. Визначити місце проживання дітей з мамою ОСОБА_2 та стягнути з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частки від усіх видів його доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, з дати звернення до суду з даним позовом і до досягнення дітьми повноліття (а.с.78-84).

Ухвалою суду від 15.06.2023 прийнято зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Орган опіки і піклування Служби у справах дітей Тростянецької селищної ради, про визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів. Зустрічну позовну заяву та первісний позов ОСОБА_1 про визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів - об`єднано в одне провадження. Витребувано від Органу опіки та піклування Служби у справах дітей Тростянецької селищної ради письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

14.06.2023 від представника ОСОБА_1 , адвоката Дудіна Л.В., надійшов відзив на зустрічну позовну заяву. Зазначив, що заперечує проти тверджень позивача за зустрічним позовом та зазначає, що факти неналежного виконання батьківських обов?язків ОСОБА_2 було встановлено рішенням Комісії з питань захисту прав дитини від 27.06.2019 №6. Батько дітей, ОСОБА_1 , працює оператором виробничої дільниці у цеху заморозки тушки та частин тушки на філії «Переробний комплекс» ТОВ «Вінницька птахофабрика» з 30.10.2019. Протягом всієї роботи зарекомендував себе, як сумлінний працівник. У колективі працює злагоджено, сумлінно виконує свої посадові обов?язки. Зауважень до роботи немає, шанобливо ставиться до колег. Без порушень дотримується правил внутрішнього трудового розпорядку. До дисциплінарної відповідальності не притягувався, що підтверджується характеристикою від 09.05.2023 та отримує стабільний дохід, достатній щоб утримувати сім?ю, яка складається з нього та дітей, які проживають з батьком по АДРЕСА_1 , а тому саме в інтересах дітей буде і подальше визначення місця їх проживання з батьком (а.с.53-58).

06.07.2023 до суду було подано висновок Органу опіки та піклування Тростянецької селищної ради про визначення місця проживання дітей.

16.08.2023 від адвоката Зубаня О.О. надійшло заперечення на висновок органу опіки та піклування (а.с.150-152). З підстав того, що даний висновок недостатньо обґрунтований.

Ухвалою суду від 19.07.2023 задоволено клопотання представника ОСОБА_2 , адвоката Зубаня О.О., про долучення доказів. Приєднано до матеріалів справи №147/576/23 копії характеристики ОСОБА_2 та довідку директора ліцею с. Тростянчик Тростянецької селищної ради Вінницької області від 04.07.2023 №01-27/77. Закрито підготовче провадження по справі, призначено справу до судового розгляду по суті. Задоволено клопотання про виклик свідків.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свій позов підтримав, надав детальні пояснення про обставини, викладені у позові. Особливу увагу звернув на ті події, які передували його зверненню до суду. Зазначив, коли ОСОБА_2 проживала разом з ним, часто залишала дітей і кудись їхала, на телефонні дзвінки не відповідала. Коли втекла перший раз, забрала сина, а доньку залишила. Тоді ОСОБА_1 був змушений звернутися до поліції. Сина знайшов у Дашківському районі у бабусі, яка була п`яна. Через місяць ОСОБА_9 повернулась, все ніби було нормально, однак потім знову почала їздити з подругою, повертатися вночі. Після цього вирішили, що діти будуть проживати з ним, а мати буде до них приїздити на 2-3 години. Також уточнив, що діти майже 2 роки живуть біля нього в АДРЕСА_1 . Відповідачка проживала в Тростянці на орендованих квартирах, потім проживала в с.Тростянчик у бабусі, яка є їй нерідною. Дочка навчається в Капустянському ліцеї, оскільки в Демидівці школи немає. В Капустянах проживає і працює мати ОСОБА_1 , тому вирішили, що дитина буде навчатися у тій школі. Вчитися їй там подобається. Син спочатку ходив у садочок в с.Демидівка, однак після того, як його закрили, дитина залишається дома з дідусем, батьком ОСОБА_1 , який є пенсіонером та має час за ним дивитися, коли син на роботі. Донька на вихідні приїздить додому.

Останнім часом ОСОБА_2 почала більше часу приділяти дітям. Будь-яких перешкод у спілкуванні з ними він не чинить. ОСОБА_1 забезпечує дітей сам, купує одяг та все необхідне. Вказав, що даний позов не пов`язаний з мобілізацією, як це зазначає ОСОБА_2 .

Представник ОСОБА_1 , адвокат Дудін Л.В., пояснив, що до нього звернулися з приводу вирішення спору щодо визначення місця проживання дітей. Позов підтримав в повному обсязі і просив визначити місце проживання дитини з батьком в нормальних умовах, враховуючи інтереси дітей. Вважає, що орган опіки та піклування прийняв правильне рішення - визначити місце проживання з батьком, оскільки діти з ним захищені та забезпечені. ОСОБА_2 проживає без реєстрації у нерідної бабусі, тому вона не зможе виховувати дітей. І чи взагалі вона буде мати бажання, щоб у неї проживали чужі діти. Окрім того, рішення про те, щоб діти проживали з батьком до травня місяця приймалося відповідачкою. До цього часу питань щодо місця проживання дітей не виникало.

В судовому засіданні ОСОБА_2 пояснила, що ОСОБА_1 надав більшу половину неправдивої інформації. Два роки тому в кінці літа чоловік вигнав її з дому, сказав, що в нього є інша. Батьки просили, щоб вони помирилися, але ОСОБА_1 не погоджувався. Так як це був його будинок, вона не могла там залишатися. Знайшла квартиру в Тростянці , влаштувалася на роботу. Діти часто були у неї. Однак перед судом все змінилося, з дітьми не давали бачитися. Раніше перешкод у спілкуванні з ними не було. З дітьми вона спілкується по телефону, з плачем відпускають додому, коли вона приїздить до них. Хоче щоб діти проживали з нею та були під наглядам. Вказала, що донька ОСОБА_7 проживає в бабусі, а після школи сидить сама, поки остання на роботі. Син сидить із дідусем. Купує дітям все, що вони хочуть, а ОСОБА_1 агресивно відноситься до дітей. Старша дитина просить приїздити, коли тата немає дома. Син постійно сидить у будинку з телефоном, розпелеханий, нігті не стрижені. Також зазначила, що інтереси дітей його не цікавлять, він хоче просто уникнути мобілізації. Просив, щоб ОСОБА_2 написала відмову від дітей, однак вона не погодилась. Вважає, що дітям буде краще біля мами, а не біля діда та баби. Хоче віддавати свою любов дітям, для них живе і працює в м.Ладижин, сама фірма знаходиться в м.Києві. Працює позмінно, тиждень нічна зміна, тиждень денна. В майбутньому планує купити свій будинок, щоб проживати там з дітьми. На даний час проживає в с.Тростянчик, однак без реєстрації. Дітей готові взяти до школи і в садочок с.Тростянчик. У ОСОБА_2 є хрещена та бабуся, які зможуть завезти дітей до школи і в садочок, коли вона буде на роботі. Готова прописатися в будинку в бабусі і прописати там своїх дітей.

Представник ОСОБА_2 , адвокат Зубань О.О., основний позов не визнав, наполягав на задоволенні зустрічного позову. Зазначив, що причиною звернення ОСОБА_1 з даним позовом є ухилення від мобілізації. Просив звернути увагу суду на те, що з відповіді ВП вбачається те, ОСОБА_1 вчиняв відносно ОСОБА_2 насильство. Щодо перебування дитини з занедбаному стані, коли син був з матір`ю, відсутнє підтвердження. Також звертав увагу на те, що старша дитина проживає у бабусі, тому відсутні підстави для стягнення аліментів на користь ОСОБА_1 .. Жодних доказів, що він платить за навчання, життя, немає. Не доведено. Що в матеріальному утриманні бере участь саме він , а не мати. Просить врахувати, що сторони зареєстровані в Гайсинському районі, а саме в с.Демидівка та в с.Тростянчик. ОСОБА_2 працевлаштована через фірму, яка знаходиться в м.Київ. Окрім того, службою у справах дітей проведено обстеження проживання сторін і немає жодних зауважень щодо роботи чи умов проживання. Тому, невідомо з яких підстав було прийнято рішення про визначення проживання дітей з батьком. У ОСОБА_2 є бабуся, хоч і не рідна та хресна, які можуть допомагати з дітьми.

Представник Органу опіки і піклування Служби у справах дітей Тростянецької селищної ради суду пояснила, що на комісії у службі у справах дітей були присутні і мати, і батько. Сторони висловили свою думку з приводу питання визначення місця проживання дітей. Було з`ясовано, що в 2016 році народилася спільна дочка ОСОБА_7 , а в 2018 році син ОСОБА_8 . Після розлучення, за спільною згодою сторін, діти залишилися проживати з батьком. Також було встановлено, що ОСОБА_1 проживає в с.Демидівка, а старша дочка ОСОБА_3 у робочі дні проживає з бабусею в с.Капустяни, оскільки там ходить до школи. ОСОБА_1 не перешкоджав ОСОБА_2 бачитись з дітьми. У них виник спір з приводу проживання дітей, після того, як ОСОБА_9 повідомила, що хоче забрати дітей. Також, довідками з органів поліції та лікарні підтверджено, що мати забрала меншу дитину і залишила в с.Дашків, а сама перебувала в іншому місці. Окрім того, було проведено обстеження місця проживання батька, умови задовільні. Батько має постійне місце роботи та постійний заробіток. Також на комісії був присутній сімейний лікар, яка повідомила, що у довідці з лікарні міститься помилка, оскільки до лікарні з хлопчиком приходив і дідусь, і батько. ОСОБА_2 проживає в с.Тростянчик, однак приватний будинок належить нерідній бабусі, з якою вона проживає. Вона заперечувала щоб діти проживали з батьком. Матері рекомендували надати довідки про місце роботи, однак остання подала лише довідку про стажування. Також ОСОБА_2 повідомляла, що бачиться з дітьми, гуляла з ними, купувала іграшки. Підтримала висновок про визначення місця проживання дітей з батьком.

Свідок ОСОБА_12 суду повідомила, що ОСОБА_1 є її сином, а ОСОБА_2 колишня невістка. У 2019 році до неї подзвонила ОСОБА_9 і сказала, що хоче поїхати до бабусі. Син завіз її з меншим сином, а старша донька залишилась дома. Наступного дня син ( ОСОБА_1 ) зателефонував, і сказав що пропала ОСОБА_9 . Коли приїхали до бабусі, остання повідомила, що ОСОБА_2 пішла, а коляску залишила. Після цього написали заяву до поліції. Через деякий час ОСОБА_9 зателефонувала і повідомила, що син залишиться з нею, а ОСОБА_7 з ними, і так їй буде краще. Потім поїхали в с.Дашківці і побачили, як якась жінка годувала дитину, а матері не було. ОСОБА_9 так і не дочекалися, забрати дитину і поїхали до лікарні в Тростянець . З Тростянецької лікарні їх направили на Вінницю . Також зазначила, що ОСОБА_12 мирила дітей, щоб вони жили разом, щоб у внуків була сім`я. ОСОБА_1 повністю забезпечує дітей, дає кошти на одяг, проживання. Ціле літо старша донька ОСОБА_7 була в с. Демидівка і ОСОБА_14 не перешкоджали спілкуватися з дітьми. Вона приїздила, ночувала. Бувало один раз в місяць, бували раз в тиждень. Кошти не давала, а привозила фрукти, солодощі. Також купила штани і куртку. До школи дитину збирали самі. Син, ОСОБА_1 , з дітьми гуляє, купує речі, ніколи їх не бив. Онуки не знають ОСОБА_15 маму як бабусю. Діти дуже люблять одне одного. ОСОБА_8 не відвідує зараз садочок, так як його закрили, а ОСОБА_7 ходить до школи. В суботу та неділю вони проводять час разом.

Свідок ОСОБА_16 суду повідомив, що ОСОБА_1 є його сином, а ОСОБА_2 - невісткою. Зазначив, що зараз ОСОБА_9 частіше приїздить до дітей, а раніше це робила раз у місяць, раз у півтора місяці. Син купує речі, продукти харчування для дітей. Після роботи з ними грається. ОСОБА_2 не перешкоджали бачитися з дітьми. Три місяці тому, коли приїхав за дітьми в с.Тростянчик, ОСОБА_7 сказала, що баба дихнула їй димом від цигарок у рот, і тоді перестали давати ОСОБА_2 дітей у Тростянчик .

Свідок ОСОБА_17 зазначила, що є рідною тіткою і хрещеною ОСОБА_2 . Вважає, що діти мають проживати з матір`ю, оскільки вона їх родила. Хоча ОСОБА_9 проживає з бабусею, однак у дітей є спальні місця, своя кімната. Діти зможуть ходити в садочок, а не сидіти в хаті. Повідомила, що випадково зустріла ОСОБА_7 з дідусем у лікарні, і він сказав, що дитина захворіла. На запитання де ОСОБА_18 , сказав, що він дома. Потім ОСОБА_7 подзвонила до ОСОБА_19 і сказала, що хоче їсти, а бабуся дала їй таблетку від температури, а не їсти. Діти бачаться лише на вихідних, оскільки дівчинка живе з бабусею в одному селі, а хлопчик з дідусем в іншому. Також була свідком, коли ОСОБА_14 не дали побачитися з дітьми. Викликали поліцію і в їх присутності дозволили мамі побачити дітей. Коли дозволяли брати, ОСОБА_9 гуляла з ними в парку, приводила на роботу, купувала іграшки, розмальовки. Зазначила, що зі слів ОСОБА_2 , ОСОБА_1 бив її, знущався. Спільні відносили припинилися між ними у 2021 році.

Свідок ОСОБА_20 суду повідомила, що працювала вихователем в садочку з 2018 по 2021 рік. Мама приводила дітей у садочок і забирала, вони були веселі та щасливі. Після того як у сім`ї почалися розлади, настрій у дітей змінився. Після розриву, дітей приводив і забирав дідусь. Батько приходив рідко і завжди був чимось невдоволений. Діти дуже люблять маму. ОСОБА_9 часто приїздила в село і приходила до них, завжди щось приносила. На її думку, якщо діти живуть не з мамою, то це діти сироти. Вихованням має займатися мама, а утримувати батько. Якщо ОСОБА_1 створить нову сім`ю, то ніхто не буде дивитися за дітьми краще, ніж рідна мама.

Свідок ОСОБА_21 зазначила, що познайомилася з ОСОБА_2 коли працювали разом в магазині. Батьки колишнього чоловіка привозили до ОСОБА_19 дітей. Вона з ними гуляла, ходили на майданчик, на піцу. Відношення до дітей у ОСОБА_19 було радісне, вони не хотіли йти від неї. При ній постійно їм щось купувала. Зараз разом із ОСОБА_2 працюють в філії Переробний комплекс в м.Ладижин. Зі слів ОСОБА_19 знає, що їй не дають дітей.

Свідок ОСОБА_22 суду повідомив, що є рідним братом ОСОБА_1 . Живе разом з братом, батьками та племінниками в АДРЕСА_1 . Зазначив, що часто ОСОБА_2 присипала дітей і йшла гуляти. Потім забрала сина і поїхала. Батьки знайшли хлопчика і завезли в лікарню. ОСОБА_2 шість раз змінювала місце проживання. Могла відвідувати дітей без перешкод. ОСОБА_1 ніколи не вчиняв насильство відносно своєї дружини. Один раз брат викликав поліцію, коли ОСОБА_2 без дозволу проникла до місця проживання ОСОБА_1 та дітей. Чим це все закінчилось, йому не відомо. Коли син потрапив у лікарню в м. Вінниця, ОСОБА_1 перебував з дитиною там.

Від допиту свідка ОСОБА_23 представник ОСОБА_2 , адвокат Зубань О.О., відмовився.

Суд, вислухавши пояснення учасників справи, свідків, дослідивши підстави позову, докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності, з точки зору достатності, встановив такі факти і відповідні їм правовідносини.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали разом без реєстрації шлюбу. Дані обставини були підтверджені учасниками страви.

Під час спільного проживання у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народилися діти.

ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_3 , про що 16.09.2016 складено відповідний актовий запис №51, та видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 . Згідно даного свідоцтва, її батьками записані: батько - ОСОБА_1 , мати - ОСОБА_2 (а.с.9).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 26.12.2018, ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що 26.12.2018 складено відповідний актовий запис №66. Його батьками записані: батько - ОСОБА_1 , мати - ОСОБА_2 (а.с.11).

З витягу з реєстру територіальної громади від 04.01.2023 та 24.04.2023, вбачається, що ОСОБА_6 2016 р.н. та ОСОБА_5 , 2018 р.н., з 08.01.2019 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 10, 12).

За вищезазначеною адресою з 22.01.1999 також зареєстрований ОСОБА_1 , що підтверджується відповідним витягом від 24.04.2023 (а.с.8).

ОСОБА_2 зареєстрована в АДРЕСА_2 (а.с.19), однак фактично проживає в АДРЕСА_3 , без реєстрації.

Так, ОСОБА_1 у позовній заяві зазначає, що у 2019 році у нього із ОСОБА_2 виник спір з приводу визначення місця проживання дітей. Внаслідок чого остання взяла 6-місячного сина і поїхала у невідомому напрямку. Дочку залишила з ним.

У довідці про результати розгляду звернення гр. ОСОБА_1 від 09.06.2019 вказано, що 31.05.2019 о 18:22 год. до чергової частини Тростянецького відділення поліції надійшла заява від ОСОБА_1 про те, що його співмешканка ОСОБА_2 самовільно залишила місце проживання, взявши з собою сина ОСОБА_5 , не повідомивши, куди має намір їхати. Перевіркою даного повідомлення встановлено, що на даний час гр. ОСОБА_2 перебуває у м.Вінниця на орендований квартирі разом із неповнолітнім сином ОСОБА_8 . Адресу повідомляти відмовилась, оскільки з дому поїхала через те, що її співмешканець ОСОБА_1 створив їй несприятливі умови для проживання, тобто вчинив насильство в сім`ї. Місце проживання ОСОБА_2 та її неповнолітнього сина встановлено. Ознаки кримінального правопорушення за даною подією відсутні (а.с.15).

Згідно виписки з медичної картки стаціонарного хворого №7651 від 08.06.2019 встановлено, що ОСОБА_5 перебував на госпіталізації з 07.06.2019 по 08.06.2019. У медичній картці зазначено, що дитина поступила із дідусем (у зв`язку з відсутністю матері; повідомлено соціальну службу). Скарги рідних на запальний, непродуктивний кашель. Діагноз - функціональний гастроінтестинальний розлад. Призначено лікування та надано профілактичні рекомендації (а.с. 14).

Разом з тим, довідкою від 09.06.2023 №01-12-164, виданою директором КНП «Тростянецька лікарня», підтвердження факт звернення ОСОБА_5 , 2018 р.н. до відділення екстреної медичної допомоги 06.06.2019 о 21.20 год. Діагноз-аспіраційна пневмонія. Надана невідкладна медична допомога та направлено до Вінницької обласної клінічної дитячої лікарні (а.с.62).

Окрім того, до опікунської ради Тростянецької ОТГ надійшло повідомлення від сільського голови Дашковецької сільської ради Літинського району Вінницької області від 24.06.2019, з якого вбачається, що 06.06.2019 року до сільської ради звернувся ОСОБА_1 з приводу проживання неповнолітнього сина ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якого забрала мати ( ОСОБА_2 , 2001 р.н.) і зняла квартиру в АДРЕСА_4 . Комісія у складі сільського голови, голови опікунської ради та секретаря виконкому взяли участь у відвідуванні проживання неповнолітнього. Під час поїздки ОСОБА_1 помітив, що біля магазину стоїть дитяча коляска і там його син, а поряд стояла, так, як він назвав баба ОСОБА_25 , яка пила пиво. Коли батько взяв на руки дитину, то немовля було злякане, плакало і дуже кашляло, майже без одягу в одній тоненькі кофтині. Зі слів продавця, ОСОБА_26 , гр. ОСОБА_27 вже декілька годин їздить по центру села, п?є пиво, постійно курить, а дитині купила йогурт, яким його нагодувала. Продавець зробила їй зауваження, що так неможна ставитись до такої маленької дитини, їй потрібен догляд і інша їжа. Та їй у відповідь нагрубила. ОСОБА_28 запитав гр. ОСОБА_27 , бабусю ОСОБА_8 , щоб вона сказала де ОСОБА_9 , та відповіла, що поїхала вранці до Вінниці. Він сказав, щоб ОСОБА_9 їхала в Дашківці і разом з ним і з сином поверталася додому, та нагадав їй, що у неї є також маленька донечка, яку вона залишила. ОСОБА_27 відповіла, що ОСОБА_9 приїде на таксі. Протягом двох годин її не було, хоч відстань до Вінниці 17 км. Дитина та батько, водій, голова сільської ради, голова опікунської ради, секретар сільської ради чекали її, але вона не приїхала. ОСОБА_29 , яка живе поряд зварила кашу та дала дитині, а ОСОБА_28 нагодував ОСОБА_8 . Він дуже кашляв, важко дихав, видно було, що дитиною не дуже займалися. Біля 18.30 год. 06.06.2019 ОСОБА_1 забрав свого сина ОСОБА_8 і повіз додому (а.с.59).

27.06.2019 комісія з питань захисту прав дитини Тростянецької селищної ради постановила рішення про неналежне виконання батьківських обов`язків ОСОБА_2 . Вирішено звернутися до управління праці та соціального захисту населення Тростянецької РДА щодо припинення виплати одноразової допомоги при народженні дитини ОСОБА_2 , у зв`язку із нецільовим використанням коштів; при поверненні додому ОСОБА_2 проводити з жінкою профілактичні заходи щодо попередження повторного випадку залишення дитини без нагляду та відповідальності за ухилення від виконання батьківських обов`язків. Службі у справах дітей звернутися до Тростянецького ВП про вжиття заходів щодо встановлення місця проживання ОСОБА_2 та притягнення її до відповідальності (а.с.60).

Відповідно до довідки директора Капустянського ліцею Тростянецької селищної ради, ОСОБА_6 дійсно навчається в 1 класі даного навчального закладу з 01.09.2022 по даний час (а.с.61).

Судом досліджено і інші докази, що характеризують батьків дитини.

З характеристики на ОСОБА_1 1995 р.н. від 09.05.2023 №172, виданої начальником служби експлуатації основного виробничого обладнання вбачається, що він працює оператором виробничої дільниці у цеху заморозки тушки та частин тушки на Філії «Переробний комплекс» ТОВ «Вінницька птахофабрика» з 30.10.2019. Протягом всієї роботи зарекомендував себе як сумлінний працівник. У колективі працює злагоджено, сумлінно виконує свої посадові обов`язки. Зауважень до роботи немає, шанобливо ставиться до колег. Без порушень дотримується правил внутрішнього трудового розпорядку. До дисциплінарної відповідальності не притягувався (а.с.63).

Відповідно до довідки про доходи, загальний дохід ОСОБА_1 за листопад 2022-квітень 2023 становить 140870,43 грн. (сума до виплати) (а.с.64).

З характеристики на ОСОБА_2 , 2001 р.н., виданої директором ТОВ «СЕРВІС МЕНЕДЖМЕНТ ГРУП» вбачається, що з 06.06.2023 вона працює на посаді підсобного робітника. За період стажування і роботи зарекомендувала себе як відповідальна та дисциплінована працівниця, яка може проявити ініціативу і прийняти правильне рішення в питаннях, що стосуються її професійної діяльності і знаходяться в межах її компетенції. Взаємовідносини з колективом склалися хороші, підтримує співробітників в складний період, але при цьому дотримується корпоративних правил і норм. За любих обставин порядна і чесна (а.с.122а).

Відповідно довідки про доходи від 13.09.2023 №13, загальний дохід ОСОБА_2 червень-серпень 2023 року становить 18407,30 грн. (сума до виплат) (а.с.181).

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до частини другої та третьої статті 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява N 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76).

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява N 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року у справі N 377/128/18 (провадження N 61-44680св18) зазначено, що "тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку".

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі N 402/428/16-ц (провадження N 14-327цс18) зроблено висновок, що «Декларація прав дитини не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року та Закону N 1906-IV, а також не містить положень щодо набрання нею чинності. У зв`язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов`язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України. Разом з тим положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей».

Отже, при розгляді конкретної справи суд, насамперед, виходить з інтересів самих малолітніх дітей, та враховує при цьому, відповідальність батька, який досить відповідально ставиться до створення умов, необхідних для всебічного розвитку дітей.

Згідно зі статтею 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо визначення місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

З висновку органу опіки і піклування, затверджений рішення Виконавчого комітету Тростянецької селищної ради від 05.07.2023 №177 вбачається, що орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_6 , 2016 р.н. та ОСОБА_30 , 2018 р.н., за місцем проживання їх батька ОСОБА_1 (а.с.105-108).

З висновку вбачається, що і в матері, і в батька створені належні умови для проживання дітей. Разом з тим, також встановлено, що ОСОБА_2 проживає у приватному будинку, який належить її нерідній бабусі, без реєстрації.

Під час розв`язання спору між батьками щодо визначення місця проживання (перебування) дітей орган опіки і піклування керувався найкращими інтересами дітей з урахуванням рівних прав та обов`язків матері та батька щодо них. Під час розгляду питання про визначення місця проживання малолітніх брались до уваги ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків. Після обстеження житлово-побутових умов органом опіки та піклування складений висновок, який відповідає пункту 71 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866.

Також під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_1 повністю утримує дітей, незважаючи на те, що старша донька сторін ОСОБА_7 ходить у школу в с.Капустяни і частково там проживає зі своєю рідною бабусею, матір`ю ОСОБА_1 , оскільки школи, де б дитина здобувала знання у с.Демидівка немає. І тому, з урахуванням інтересів дитини, захищаючи право її на навчання було вирішено, що дівчинка буде ходити саме в школу за місцем проживання в робочі дні ОСОБА_12 (бабусі), яка допомагає ОСОБА_1 її доглядати та виховувати.

Аналіз поданих доказів у своїй сукупності дає суду підстави дійти до переконання, що в даному конкретному випадку матір дітей безумовно відіграє важливу роль у їх житті, однак в ситуації, що склалася між батьками після припинення сімейно-шлюбних відносин, батько дітей зайняв більш активну позицію, безпосередньо направлену на забезпечення якнайкращих інтересів дітей, виховання останніх в сім`ї батька спрямоване на розвиток особистості самих дітей, де як і батько, так і дідусь та бабуся вживають всіх заходів до свідомого життя ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у суспільстві.

Суд приймає до увагу позитивну характеристику з місця роботи ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Беручи до уваги встановлені обставини справи, враховуючи, що батьки не змогли самостійно вирішити спір щодо визначення місця проживання дітей, суд вважає, що на даному етапі життя ОСОБА_6 та ОСОБА_5 визначення їх місця проживання із батьком буде відповідати найкращим інтересам дітей.

Окрім того, досліджені судом докази не містять відомостей про негативну поведінку батька по відношенню до дітей.

Суду не доведено переваги матері перед батьком на визначення місця проживання з нею, як і не знайдено достатніх доказів того, що внаслідок проживання дітей такого віку з батьком, розриваються стосунки з матір`ю, в тому числі втрачається емоційний зв`язок, який завдає дітям стресу та тягне за собою негативні наслідки

Також, судом не встановлено тих обставин, за яких малолітні діти не можуть бути розлучені з матір`ю, враховуючи ту обставину, що з 2021 році вони разом не проживають.

Пояснення ОСОБА_2 , її представника та свідка ОСОБА_17 в частині того, що фактично дітьми займаються батьки ОСОБА_1 , а не він сам, суд оцінює критично, оскільки такі свідчення суперечать матеріалам справи та встановленим в судовому засіданні обставинам, висловлені такими з урахуванням належності та прихильності до однієї із сторін.

Окрім того, посилання на ту обставину, що причиною звернення до суду є лише ухилення ОСОБА_1 від мобілізації, судом також оцінюється критично, оскільки в судовому засіданні встановлено, що починаючи ще з 2019 року ОСОБА_2 залишала дітей з батьком, тобто залишала їх спільне місце проживання через сімейні конфлікти. Фактично з 2021 року діти з матір`ю не проживають. Остання періодично зустрічається з ними, гуляє. Більш того, судом не встановлено, що починаючи з цього часу ОСОБА_2 вживала будь які заходи для того, щоб діти проживали саме з нею, чи то у власному будинку, чи на орендованій квартирі.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини від 02 лютого 2016 року у справі "N.TS. та інші проти Грузії" зазначено, що обов`язок національних органів влади вживати заходів для полегшення возз`єднання, проте не є абсолютним. Возз`єднання одного з батьків з дитиною, яка деякий час прожила з іншими особами, може бути неможливо реалізувати негайно і може знадобитися проведення підготовчих заходів для цього. Характер та обсяг такої підготовки залежатимуть від обставин кожного випадку, але розуміння та співпраця всіх зацікавлених сторін завжди буде важливим компонентом. Хоча національні органи влади повинні зробити все можливе для сприяння такому співробітництву, будь-яке зобов`язання щодо застосування примусу в цій сфері має бути обмеженим, оскільки інтереси, а також права і свободи всіх зацікавлених осіб повинні бути враховані, а особливо найкращі інтереси дитини та її права. Якщо контакти з батьками можуть загрожувати цим інтересам або втручатися в ці права, національні органи влади повинні дотримуватись справедливого балансу між ними (див. посилання Hokkanen, § 58). Найкращі інтереси дитини повинні бути першочерговими і, залежно від їхньої природи та серйозності, можуть перевищувати права їхніх батьків.

У постанові Верховного Суду від 28 грудня 2020 року у справі № 487/2001/19-ц (провадження № 61-12667св20) сформульовано висновок, згідно якого вирішуючи спір, суд має віддати перевагу тому з батьків, який може забезпечити більш сприятливі умови виховання дитини.

Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Отже, аналізуючи докази, надані сторонами та покази свідків, судом встановлено, що з 2019 року відносини між сторонами погіршились. Двічі ОСОБА_2 приймала рішення припинити стосунки із ОСОБА_1 та залишала місце проживання в с. Демидівка. За період з 2019 по червень 2023 року суду не надано відомостей про наявність постійного місця проживання чи роботи у ОСОБА_2 , і навпаки наявні відомості про наявність постійного зареєстрованого місця проживання ОСОБА_1 разом із дітьми. Суду надано відомості про наявність стабільного заробітку батька дітей з жовтня 2019 року.

Судом приймається до уваги те, що ОСОБА_2 не заперечує активної участі батьків ОСОБА_1 у вихованні їх дітей та оцінює дану обставину, як таку, що може свідчити про те, що діти перебувають під постійним наглядом, незважаючи на позмінність роботи батька.

Судом встановлено, що мати приймає участь у житті дітей та навідує їх, однак відомостей про те, що з 2019 року по червень 2023 року остання намагалась облаштувати умови для проживання дітей разом із нею, суду не надано. Зокрема свідок ОСОБА_23 , у будинку якої проживає на даний час ОСОБА_2 ,. у судове засідання не з`явилась, від її допиту позивач за зустрічним позовом відмовилась, що не дає суду підстав вважати, що остання надає згоду на проживання ОСОБА_2 та її дітей на постійній основі у її будинку та приймає на себе зобов`язання з приводу реєстрації їх місця проживання для захисту законних прав дітей на житло.

Суд критично оцінює твердження ОСОБА_2 та її представника про те, що у червні 2019 року ОСОБА_1 не перебував у лікувальному закладі разом із сином, оскільки дитина перебувала під наглядом дідуся, а те, що батько переймався станом дитини вбачається із листа Дашковецької сільської ради від 24.06.2019 року та рішення комісії з питань захисту прав дитини Тростянецької селищної ради від 27.06.2019 року, яким розглянуто питання неналежного виконання батьківських обов`язків ОСОБА_2 . Відомостей про оскарження даного рішення суду не надано.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та їх задоволення, визначення місця проживання дітей за місцем проживання батька, у даній конкретній ситуації, відповідає інтересам самих дітей, оскільки саме із цим місцем вони мають сталі соціальні зв`язки та перебувають під наглядом батька, бабусі та дідуся. При цьому матері надають можливість бачитись із дітьми та приймати участь у їх вихованні.

Таким чином, задоволення основного позову тягне за собою відмову у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 .

Разом з тим, варто зазначити, що відповідно до положень ст. 157 СК України, той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Перешкоджаючи ОСОБА_2 у спілкуванні із дітьми, позбавляє їх як належної опіки і виховання з боку матері, так і порушує їх право на прямі контакти, що суперечить найкращим інтересам дітей та сімейним цінностям.

В подальшому, з урахуванням обставин, які можуть виникнути, визначене у цій справі місце проживання дітей може бути змінено як за згодою батьків, так і в судовому порядку, а після досягнення ОСОБА_6 чотирнадцяти років, вона вправі самостійно визначати з ким із батьків буде проживати.

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

ОСОБА_1 при зверненні до суду сплатив судовий збір в розмірі 1073,60 грн. за позовну вимогу про визначення місця проживання дітей, у зв`язку з чим зазначена сума підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 .

Також, ОСОБА_1 просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь понесені судові витрати, зокрема витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000 грн.

Згідно положень ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

У пункті 2 частини другої статті 141 ЦПК України визначено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови у позові покладаються на позивача.

Встановлено, що 12.06.2023 між адвокатами Дудіним Л.В. та ОСОБА_1. укладено договір про надання правничої (правової) допомоги, предметом якого є надання правничої допомоги у Тростянецькому районному суді Вінницької області під час розгляду справи №147/576/23. Пунктом 2.1 договору визначено, що за надання правової допомоги за цим договором сторони встановили фіксовану оплату в розмірі 20 000 грн. Також додано акт приймання-передачі наданої професійної правничої (правової) допомоги від 13.06.2023 та розрахунок суми гонорару за надання професійної правничої допомоги.

Частиною 2 статті 137 ЦПК встановлено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на правничу допомогу адвоката встановлюється судом на підставі детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента у судовому процесі, сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

Як зазначено вище, представник ОСОБА_1 , адвокат Дудін Л.В., надав суду Договір про надання професійної (правничої) допомоги від 12.06.2023, акт приймання-передачі наданої професійної правничої (правової) допомоги від 13.06.2023 на суму 20 000 грн. та розрахунок суми гонорару за надання професійної правничої допомоги.

Пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»(далі - Закон) визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до частин першої та другої статті 30 Закону гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Виходячи зі змісту положень частини третьої статті 27 Закону до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Статтею 627 ЦК України закріплено принцип свободи договору, який полягає у визначенні за суб`єктом цивільного права можливості укладати договір або утримуватися від його укладання, а також визначати його зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої з контрагентом домовленості.

Разом з тим, згідно ч.4 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до позиції Верховного Суду, що висловлена у постановах КЦС ВС від 09.06.2020 по справі №466/9758/16-ц та від 15.04.2020 по справі №199/3939/18-ц, аналізовані витрати сторони судового процесу мають бути документально підтверджені та доведені.

Розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, на підтвердження цих обставин до суду повинні бути надані: договір про надання правової допомоги, який повинен містити детальний опис послуг, що надаються, їхню вартість, порядок обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір або погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо; документи, що містять детальний опис робіт та послуг, виконаних (наданих) адвокатом у рамках справи відповідно до умов договору (акти виконаних робіт або наданої допомоги, специфікації витраченого часу адвоката тощо); оформлені у встановленому законом порядку документи, що свідчать про здійснення оплати гонорару адвоката та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги на підставі договору.

У постанові Верховного суду від 09 березня 2021 року (справа № 200/10535/19-а) Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони. Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Крім того, у згаданих вище постановах Верховний Суд зазначає, що при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін).

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04), заявник має право на відшкодування витрат у розмірі, який був необхідний та розумний і дійсно понесений (справа "Немайстер проти Австрії), у рішенні "Лавентс проти Латвії" також зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Дослідивши надані докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу адвоката, суд приходить до висновку, що на виконання умов договору складено Акт приймання -передачі наданої професійної правничої допомоги від 13.06.2023 на суму 20000 грн., проте види робіт зазначені адвокатом мають не обґрунтовано завищену вартість, з огляду на складність справи та фактично виконаній адвокатом роботі (наданих послуг), часові, витраченому на виконання відповідних робіт (послуг), обсягу наданих робіт (послуг), а тому вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу підлягають до часткового задоволення шляхом стягнення із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000грн.

При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з вимог ч.4 ст.137 ЦПК України та конкретних обставин справи.

Керуючись ст. ст. 5, 12, 76-79, 81, 89, 133, 137, 141, 259, 263-265, 268, 272 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки і піклування Служби у справах дітей Тростянецької селищної ради, про визначення місця проживання дітей, - задовольнити.

Місце проживання малолітніх дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визначити з батьком - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1073 (одну тисячу сімдесят три) грн. 60 (шістдесят) коп. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5000 (п`ять тисяч) грн. витрат на професійну правничу допомогу.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Орган опіки і піклування Служби у справах дітей Тростянецької селищної ради, про визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач за первісним позовом - відповідач за зустрічним позовом - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач за первісним позовом - позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_4 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 .

Третя особа - Орган опіки і піклування Служби у справах дітей Тростянецької селищної ради, місцезнаходження якої зареєстровано за адресою: смт Тростянець, вул.Соборна, 77, Гайсинський район, Вінницька область, код ЄДРПОУ - 42859572.

Повний текст рішення виготовлено 28.09.2023.

Суддя О.А. НАТАЛЬЧУК