ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7646/23 Справа № 175/3819/19 Суддя у 1-й інстанції - Новік Л. М. Суддя у 2-й інстанції - Деркач Н. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Деркач Н.М.,

суддів: Ткаченко І.Ю., Пищиди М.М.,

при секретарі Усик А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа Друга кам`янська державна нотаріальна контора, про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки та скасування реєстраційних записів ,-

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2019 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Друга кам`янська державна нотаріальна контора, про визнання недійсним договору дарування, визнання недійсною та скасування державної реєстрації права власності, скасування запису про право власності.

В обгрунтування позову ОСОБА_2 зазначив, що на підставі договору дарування від 16 жовтня 2002 року йому належить земельна ділянка № НОМЕР_1 площею 0,183 га, розташована на АДРЕСА_1 . 17 жовтня 2002 року Дніпропетровською районною радою народних депутатів йому видано державний акт на право приватної власності на землю серії IV-ДП № 045425, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1127.

На суміжній земельній ділянці на АДРЕСА_2 розташований житловий будинок, що належав ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом на (1/2 частку житлового будинку), виданого 16 грудня 2015 року державним нотаріусом Третьої дніпродзержинської державної нотаріальної контори Посипанко А. А., та договору дарування 1/2 частки житлового будинку, посвідченого 16 лютого 2016 року державним нотаріусом Третьої дніпродзержинської державної нотаріальної контори Бурдік С.С.

Позивач указує, що територіально житловий будинок за вказаною адресою розташований у с. Степове Дніпропетровського району Дніпропетровської області і до 18 червня 2016 року на межі його власної земельної ділянки і земельної ділянки, на якій знаходиться житловий будинок відповідача, стояла цілісна огорожа.

На підставі заяви ОСОБА_3 . Степовою сільською радою Дніпропетровського району Дніпропетровської області без проведення належної перевірки прийнято рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 0,179 га на АДРЕСА_2 у приватну власність ОСОБА_3 , внаслідок чого до складу земельної ділянки відповідача увійшла значна частина його власної земельної ділянки АДРЕСА_3 сільськогосподарського підприємства «Дзержинець» Дніпровської районної ради, а саме земельна ділянка площею 0,073 га розміром 45,5 м х 16,0 м.

Наданій ОСОБА_3 земельній ділянці присвоєний кадастровий номер :04:057:0015 і 10 червня 2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Зінковою Ю. Є. здійснено державну реєстрацію прав ОСОБА_3 на зазначену земельну ділянку; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 14.

Позивач вважає, що дії відповідача щодо приватизації частини суміжної земельної ділянки АДРЕСА_3 сільськогосподарського підприємства «Дзержинець» Дніпровської районної ради, яка належить йому на праві приватної власності, та незаконне рішення Степової сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області порушили його права власника земельної ділянки, унеможливили присвоєння кадастрового номеру і подальшу реєстрацію права власності, оскільки частина земельної ділянки незаконно вибула з його володіння і їй протиправно наданий кадастровий номер як земельної ділянки відповідача за іншою адресою.

Зазначені обставини змусили звернутись до суду і рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 6 липня 2017 року, залишеним без змін постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2018 року, його позов до ОСОБА_3 , треті особи, особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Степова сільська рада Дніпропетровського району Дніпропетровської області, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Зінкова Ю. Є., Управління Держгеокадастру у Дніпровському районі Дніпропетровської області, про усунення порушення прав власності задоволено.

Визнано недійсною та скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,179 га (кадастровий номер :04:057:0015), розташовану на АДРЕСА_2 , проведену 10 червня 2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Зінковою Ю. С., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 14, а також скасовано запис про право власності № 14915385 на вказану земельну ділянку.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до нього про визнання недійсним та скасування державного акта на право приватної власності на землю, виданого 17 жовтня 2002 року Дніпропетровською районною радою народних депутатів, відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 22 квітня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення, рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 6 липня 2017 року та постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2018 року без змін.

Отримавши належним чином завірену копію постанови Верховного Суду від 22 квітня 2019 року, позивач звернувся до Центру надання адміністративних послуг Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області із заявою про скасування на підставі рішення суду, що набрало законної сили, державної реєстрації права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,179 га (кадастровий номер :04:057:0015), розташовану на АДРЕСА_2 , проведеної 10 червня 2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Зінковою Ю.Є., та скасування запису про право власності № 14915385 на ім`я ОСОБА_3 .

З відповіді Центру надання адміністративних послуг Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області від 27 серпня 2019 року він дізнався, що 8 травня 2019 року державним нотаріусом Другої кам`янської державної нотаріальної контори Бурдік С. С. посвідчений договір дарування, за умовами якого ОСОБА_3 подарував земельну ділянку площею 0,179 га (кадастровий номер :04:057:0015), розташовану на АДРЕСА_2 , своїй матері ОСОБА_1 . Того ж дня державним нотаріусом Другої кам`янської державної нотаріальної контори здійснено державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на зазначену земельну ділянку; номер запису про право власності 31462993.

Крім того, 8 травня 2019 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 уклали договір дарування житлового будинку на АДРЕСА_2 , який розташований на спірній земельній ділянці.

Договір дарування житлового будинку, укладений відповідачами, позивач не оспорює.

Разом з цим, договір дарування земельної ділянки від 8 травня 2019 року є недійсним з тих підстав, що судовим рішенням, яке набрало законної сили, визнано недійсною та скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,179 га, розташовану на АДРЕСА_2 , а також скасовано запис про право власності № 14915385.

З урахуванням зазначеного ОСОБА_3 під час укладення оспорюваного договору дарування земельної ділянки не був її власником та не мав права розпорядження цією нерухомістю.

Даруючи земельну ділянку на АДРЕСА_2 своїй матері, ОСОБА_3 розпорядився як частиною цієї земельної ділянки, що після скасування приватизації належала Степовій сільській раді Дніпропетровської області, так і частиною земельної ділянки АДРЕСА_3 сільськогосподарського підприємства «Дзержинець» Дніпровської районної ради площею 0,073 га розміром 45,5 м. х 16,0 м, що на праві власності належить позивачу.

Посилаючись на зазначене, ОСОБА_2 просив суд визнати недійсним договір дарування земельної ділянки площею 0,179 га (кадастровий номер :04:057:0015), розташованої на АДРЕСА_2 , укладений 8 травня 2019 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , посвідчений державним нотаріусом Другої кам`янської державної нотаріальної контори Бурдік С. С. та зареєстрований за № 1-741; визнати недійсною та скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на зазначену земельну ділянку, проведену 8 травня 2019 року державним нотаріусом Другої кам`янської державної нотаріальної контори Бурдік С. С., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 14 та скасувати запис про право власності № 31462993 на спірну земельну ділянку, проведені державним нотаріусом Другої кам`янської державної нотаріальної контори Бурдік С. С.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12 жовтня 2021 року позов задоволено.

Визнано недійсним договір дарування земельної ділянки, розташованої на АДРЕСА_2 , укладений 8 травня 2019 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , посвідчений держаним нотаріусом Другої кам`янської державної нотаріальної контори Бурдік С. С. за реєстровим №1-741.

Визнано недійсною та скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,179 га (кадастровий номер :04:057:0015), розташовану на АДРЕСА_2 , проведену 8 травня 2019 року державним нотаріусом Другої кам`янської державної нотаріальної контори Бурдік С. С., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 14, та скасовано запис про право власності № 31462993 на вказану земельну ділянку. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 26 травня 2022 року рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12 жовтня 2021 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 12 квітня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Постанову Дніпровського апеляційного суду від 26 травня 2022 року та додаткову постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 жовтня 2022 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12 жовтня 2021 року та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 .

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи та зроблено висновки, що не відповідають фактичним обставинам справи.

Так, суд визнав недійсним договір дарування земельної земельної ділянки, у тому числі, і тієї частини, на якій знаходиться нерухоме майно житловий будинок, який належить ОСОБА_1 . Твердження позивача про те, що до складу спірної земельної ділянки входить частина земельної ділянки площею 0,073 га у розмірі 45,5х16,0 м, яка нібито належить останньому, є власним розрахунком позивача. Жодних доказів належності вказаної частини земельної ділянки позивачу, матеріали справи не містять. Посилання позивача на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 06 липня 2017 року у справі №175/3747/16-ц є безпідставними, оскільки площа та координати частини земельної ділянки, яка перетинається (накладається) у зазначеній справі не досліджувалися. Апелянт вважала, що право власності на спірну земельну ділянку ОСОБА_3 набув правомірно, підставу набуття права власності на земельну ділянку не скасовано.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення суду без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі договору дарування від 16 жовтня 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу Гула В. Л. та зареєстрованого в реєстрі за № 2772, ОСОБА_2 належить земельна ділянка № НОМЕР_1 площею 0,183 га, розташована на АДРЕСА_1 .

17 жовтня 2002 року Дніпропетровською районною радою народних депутатів ОСОБА_2 видано державний акт на право приватної власності на землю серії IV-ДП № 045425, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1127.

Нерухоме майно житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами на АДРЕСА_2 належав ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстрованого в реєстрі за № 3-1261, виданого 16 грудня 2015 року державним нотаріусом Третьої дніпродзержинської державної нотаріальної контори Дніпродзержинського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Посипанко А. А., та договору дарування, посвідченого 16 лютого 2016 року державним нотаріусом Третьої дніпродзержинської державної нотаріальної контори Дніпродзержинського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Бурдік С. С. Вказаний житловий будинок розташований у м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області територіально в с. Степове Дніпропетровського району Дніпропетровської області.

Також судом першої інстанції встановлено, що земельна ділянка, яка перебуває у власності ОСОБА_2 , виходить на АДРЕСА_2 та межує із земельною ділянкою ОСОБА_3 , що знаходиться на АДРЕСА_2 . До 18 червня 2016 року на межі зазначених земельних ділянок стояла цілісна огорожа.

На підставі заяви ОСОБА_3 . Степовою сільською радою Дніпропетровського району Дніпропетровської області прийнято рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 0,179 га на АДРЕСА_2 у приватну власність ОСОБА_3 , внаслідок чого до складу земельної ділянки відповідача увійшла значна частина належної позивачу земельної ділянки АДРЕСА_3 сільськогосподарського підприємства «Дзержинець» Дніпровської районної ради, а саме земельна ділянка площею 0,073 га розміром 45,5 м х 16,0 м.

Наданій ОСОБА_3 земельній ділянці присвоєний кадастровий номер :04:057:0015 і 10 червня 2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Зінковою Ю. Є. здійснено державну реєстрацію прав ОСОБА_3 на зазначену земельну ділянку; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 14.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 6 липня 2017 року, залишеним без змін постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2018 року, позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Степова сільська рада Дніпровського району Дніпропетровської області, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Зінкова Юлія Євгенівна, Управління Держгеокадастру у Дніпровському районі Дніпропетровської області, про усунення порушення права власності на землю задоволено.

Усунено порушення права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку шляхом визнання недійсною та скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,179 га (кадастровий номер :04:057:0015), розташовану на АДРЕСА_2 , проведену приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Зінковою Ю. Є., та скасовано запис про право власності №14915385 на зазначену земельну ділянку, проведену приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Зінковою Ю. Є.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , Дніпровської районної ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Управління Держгеокадастру у Дніпровському районі Дніпропетровської області, про визнання недійсним та скасування державного акта на право приватної власності на землю відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 22 квітня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення, рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 6 липня 2017 року та постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2018 року залишено без змін.

З копії договору дарування земельної ділянки від 8 травня 2019 року, посвідченого державним нотаріусом Другої кам`янської державної нотаріальної контори Бурдік С. С. та зареєстрового за № 1-741, суди попередніх інстанцій встановили, що ОСОБА_3 подарував ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,1790 га (кадастровий номер :04:057:0015) з цільовим призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована на АДРЕСА_2 .

8 травня 2019 року державним нотаріусом Другої кам`янської державної нотаріальної контори Бурдік С. С. здійснено державну реєстрації права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку, що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстром прав власності на нерухоме майно, державним реєстром іпотек, єдиним реєстром заборон на відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна № 165879858.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі належних і допустимих доказів на підтвердження законних підстав для реєстрації права власності на земельну ділянку на АДРЕСА_2 не надали.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_3 на час відчуження майна ОСОБА_1 не був законним власником спірної земельної ділянки, виходячи з положень статті 317 ЦК України, а, відтак, не мав права розпоряджатись та відчужувати земельну ділянку за наявності рішення суду, яким скасовано державну реєстрацію його право власності на спірну земельну ділянку; за відсутності законного права власності на спірну земельну ділянку подальша її державна реєстрація також є незаконною і підлягає скасуванню.

Встановивши зазначене, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до пункту а частини першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, придбання зa договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами.

Частина друга, третя статті 132 ЗК України передбачає, що угоди про перехід права власності на земельні ділянки повинні містити, зокрема, документ, що підтверджує право власності на земельну ділянку. Додатком до угоди, за якою здійснюється відчуження земельної ділянки приватної власності, є державний акт на право власності на земельну ділянку, що відчужується (або відчужувалась).

Підставами припинення права власності на земельну ділянку є, зокрема, відчуження земельної ділянки за рішенням власника (пункт в статті 140 ЗК України).

Статтею 717 ЦК України передбачено, що за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства (частина друга статті 319 ЦК України).

У частині першій статті 328 ЦК України зазначено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (частина перша статті 204 ЦК України).

Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першоютретьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

При цьому правом оспорювати правочин закон наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи статус таких осіб як «заінтересовані особи» (статті 215, 216 ЦК України).

Матеріалами справи встановлено, що між сторонами у справі існує спір про користування суміжними земельними ділянками.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 06 липня 2017 року встановлено, що Степова сільська рада порушила норми земельного законодавства при видачі ОСОБА_3 рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, адже одночасно й передала частину земельної ділянки ОСОБА_2 , яка раніше, ще в 2002 році, передана позивачу належним чином із встановленням меж земельних ділянок у натурі (на місцевості), про що свідчить акт про перенесення в натурі меж земельної ділянки на ім`я ОСОБА_2 від 17 жовтня 2002 року.

На підставі наведеного указаним судовим рішенням, залишеним без змін апеляційною та касаційною інстанцією, порушення права власності ОСОБА_2 усунуті шляхом визнання недійсною та скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,179 га, кадастровий номер :04:057:0015, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , проведеної 10 червня 2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Зінковою Ю.С., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 14, та скасування запису про право власності № 14915385 на земельну ділянку площею 0,179 га кадастровий номер :04:057:0015, що знаходиться з адресою: АДРЕСА_2 , проведену приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Зінковою Ю.Є. При цьому, у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 про визнання недійсним і скасування виданого позивачеві Державного акту на право приватної власності на землю відмовлено.

27 серпня 2019 року позивач отримав інформацію з Державною реєстру речових прав на нерухоме майно № 178696216, з якої вбачається, що 08 травня 2019 року державним нотаріусом Другої кам`янської державної нотаріальної контори Бурдік С.С. за реєстровим № 1-741 посвідчений договір дарування, згідно з яким ОСОБА_3 подарував вищезазначену земельну ділянку площею 0,179 га, своїй матері відповідачці ОСОБА_1 .

08 травня 2019 року державним нотаріусом Другої кам`янської державної нотаріальної контори Бурдік С.С. було здійснено державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на вищезазначену земельну ділянку, номер запису про право власності: 31462993.

Колегія суддів погоджується з висновком сууд першої інстанції про наявність правових підставя для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки з огляду на те, що станом на момент укладлення оспорюваного договору судовим рішенням було визнано недійсною та скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,179 га, кадастровий номер :04:057:0015, що свідчить про відсутність у останнього права розпоряджатися земельною ділянкою.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд визнав недійсним договір дарування земельної земельної ділянки, у тому числі, і тієї частини, на якій знаходиться нерухоме майно житловий будинок, який належить ОСОБА_1 , висновків суду першої інстанції не спростовують з огляду на те, що рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 06 липня 2017 року, залишеним без змін судами апеляційної та касаційної інстанції, встановлено, що Степова сільська рада порушила норми земельного законодавства при видачі ОСОБА_3 рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, адже одночасно й передала частину земельної ділянки ОСОБА_2 , яка раніше, ще в 2002 році, передана позивачу належним чином із встановленням меж земельних ділянок у натурі (на місцевості), про що свідчить акт про перенесення в натурі меж земельної ділянки на ім`я ОСОБА_2 від 17 жовтня 2002 року. Тобто, мова іде про земельну ділянку площею 0,179 га, кадастровий номер :04:057:0015.

На підставі вище наведеного апеляційний суд спростовує посилання в апеляційній скарзі на те, що твердження позивача про те, що до складу спірної земельної ділянки входить частина земельної ділянки площею 0,073 га у розмірі 45,5х16,0 м, яка нібито належить останньому, є власним розрахунком позивача.

Доводи апеляційної скарги про те, що посилання позивача на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 06 липня 2017 року у справі №175/3747/16-ц є безпідставними, оскільки площа та координати частини земельної ділянки, яка перетинається (накладається) у зазначеній справі не досліджувалися, не впливають на вирішення даного спору по суті, оскільки указаним судовим рішенням встановлено, що при виділенні земельної ділянки відповідачеві Степовою сільською радою Дніпропетровського району Дніпропетровської області порушено вимоги ЗК України, Закону України «Про землеустрій» та інших нормативно-правових актів, якими встановлений порядок та процедуру відведення земельної ділянки громадянину, який бажає отримати її у власність. Відсутність погодження меж земельної ділянки в натурі, стала наслідком накладення частини земельної ділянки, що перебуває у власності ОСОБА_2 із земельною ділянкою, що була передана ОСОБА_3 у власність.

Також не можуть бути підставою для скасування законного рішення суду доводи апеляційної скарги про те, що право власності на спірну земельну ділянку ОСОБА_3 набув правомірно, підставу набуття права власності на земельну ділянку не скасовано з огляду на визнання недійсною та скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,179 га, кадастровий номер :04:057:0015.

Проаналізувавши всі доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що у справі, яка розглядається, сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду.

Доводи скарги ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявниками норм процесуального права і зводяться до власної переоцінки відповідачем встановлених судом обставин.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Судом першої інстанції на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи та правильно застосовано норми матеріального права.

Недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, та впливають на суть ухваленого рішення під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд повно і всебічно перевіривши обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову у відповідності з нормами матеріального права та з дотриманням норм процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її прийняття.

Судді: Н.М. Деркач

М.М. Пищида

І.Ю. Ткаченко