Справа № 539/3608/23
Провадження № 2/539/836/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2023 року Лубенський міськрайонний суд

Полтавської області

в складі: головуючого судді - Даценка В.М.,

секретаря - Шрейтер С.О.

з участю позивачів - ОСОБА_1 та ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лубни у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області про зміну розміру часток,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися в суд з позовом до Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області про зміну розміру часток.

У позові вказали, що у їх фактичному користуванні знаходиться домоволодіння, шо розташоване по АДРЕСА_1 , яке складалося із: 3/20 частини, 3/20 частини + 3/10 частини, тобто із загальної часткової власності їм належить 9/20 частини усього житлового будинку.

Інші 2/5 частини, що становить від даного житлового будинку 8/20 частини за життя згідно договору купівлі продажу від 18.10.1979 року належало ОСОБА_3 померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Дана частина житлового будинку розвалилася, та щоб не призвела до руйнування належної їм частини будинку була розібрана та вивезена.

Тобто від житлового будинку АДРЕСА_2 залишилася лише належна їм частина житлового будинку, а інша частина житлового будинку, що за життя належала ОСОБА_3 відсутня.

Позивачі вважають що у зв`язку з даними обставинами, частки відносно спірного житлового будинку змінилися та становлять: ОСОБА_2 - 1/4 частина; ОСОБА_1 - частини, та становлять 1/1 частину даного житлової будинку на даний час.

На підставі вищевикладеного прохають суд припинити право спільної часткової власності на житловий будинок розташований за адресою АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 (розмір частки 3/10); ОСОБА_2 (розмір частки 3/20). ОСОБА_3 померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 (розмір частки 2/5) ОСОБА_1 (розмір частки 3/20 ) та визнати право спільної часткової власності на вищевказаний житловий будинок, загальною площею 53.7 кв. метрів, житловою площею 30.4 кв. метрів, допоміжною 23.3 кв.м. за ОСОБА_1 (розмір частки ) та ОСОБА_2 (розмір частки ).

У судовому засіданні позивачі позовні вимоги підтримали, прохали їх задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, направивши до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі.

З`ясувавши обставини справи дослідивши докази, заслухавши пояснення позивачів, суд вважає за необхідне у задоволенні позову відмовити з наступних підстав.

Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Судом встановлено, що співвласниками житлового будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 є:

-2/5 частини житлового будинку за ОСОБА_3 , згідно договору купівлі-продажу від 18.10.1979 посвідченого державним нотаріусом 2-ї Лубенської державної нотаріальної контори. Зареєстровано в реєстрі за №4013;

-3/20 частини житлового будинку за ОСОБА_2 , згідно свідоцтва про право на спадщину від 22.08.2008 посвідченого державним нотаріусом 1-ї Лубенської державної нотаріальної контори. Зареєстровано в реєстрі за №1-1691;

-3/20 частини житлового будинку за ОСОБА_1 , згідно свідоцтва про право на спадщину від 22.08.2008 посвідченого державним нотаріусом 1-ї Лубенської державної нотаріальної контори. Зареєстровано в реєстрі за №1-1689;

-3/10 частини житлового будинку за ОСОБА_1 , згідно договору купівлі-продажу від 04.08.1986 посвідченого державним нотаріусом 2-ї Лубенської державної нотаріальної контори. Зареєстровано в реєстрі за №3558.

Також судом встановлено, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а спадкоємицею належного останній майна є ОСОБА_5 . Крім того, у ОСОБА_3 залишилася донька ОСОБА_6 , яка на даний час знаходиться на лікуванні у Полтавській обласній психіатричній лікарні №2 «Снітино» (а.с.29-30, 42).

Разом з тим, частина будинку, яка належала померлій ОСОБА_3 наразі перебуває в зруйнованому стані, що підтверджується актами будинкового комітету від 17.12.2012 та 30.05.2018 (а.с.26-28).

Такі обставини перешкоджають позивачам користуватися їхнім майном, а тому з урахуванням руйнування частини будинку ОСОБА_3 вони фактично прохають виключити її частку із спільної часткової власності на цей будинок.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Частиною першою статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За змістом частин 1, 2 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у виразі часток. Ідея спільної часткової власності в тому й полягає, що майно належить усім співвласника одночасно. Тому, наприклад, зменшення майна внаслідок його пошкодження тягне наслідки щодо всіх співвласників, а не одного чи кількох із них.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Статтею 346 ЦК України передбачені підстави припинення права власності на майно, яке припиняється у разі: відчуження власником свого майна; відмови власника від права власності; припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; знищення майна; викупу пам`яток культурної спадщини; примусового відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника; реквізиції; конфіскації; припинення юридичної особи чи смерті власника.

Згідно з положеннями статті 349 ЦК України право власності на майно припиняється в разі його знищення. У разі знищення майна, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на це майно припиняється з моменту внесення за заявою власника змін до державного реєстру.

Аналіз зазначених норми дає підстави дійти висновку про те, що умовами для припинення права власності на знищене нерухоме майно згідно вимог статі 349 ЦК Украйни, є наявність встановленого факту знищення майна, а також відповідної заяви власника майна про внесення змін до державного реєстру.

Документами, які підтверджують знищення майна, можуть бути матеріали технічної інвентаризації, що засвідчують факт знищення майна, довідки органів внутрішніх справ України, акт про пожежу, офіційні висновки інших установ або організацій, які відповідно до законодавства уповноважені засвідчувати факт знищення майна тощо.

Таким чином, спірне домоволодіння є об`єктом права спільної часткової власності і у справі відсутні беззаперечні докази того, що воно повністю знищене.

З аналізу вказаної норми вбачається, що власник за своїм бажанням має право визначити фактичну та юридичну долю речі. Знищення майна належить до таких способів припинення права власності, коли власник за своїм бажанням, добровільно припиняє своє право власності, або ж право власності припиняється поза волею власника в результаті випадку, непереборної сили або неправомірних дій інших осіб.

Враховуючи презумпцію непорушності права власності, здійснення власником права власності на власний розсуд, в поєднанні з положеннями ст. 349 ЦК України, суд вважає, що право власності на знищене майно може бути припинено тільки за наявності відповідної заяви власника майна про внесення змін до державного реєстру.

Ураховуючи наведене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження факту звернення власників зруйнованого майна із заявою щодо припинення права власності через знищення нерухомого майна.

Керуючись ст. 319, 321, 346, 349 ЦК України, ст.ст. 12, 19, 76, 263-265 ЦПК України,-

ВИРІШИВ :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса реєстрації АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області ( , юридична адреса м. Лубни, вул. Я.Мудрого, 33 Лубенського району Полтавської області) про зміну розміру часток - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 12.09.2023.

Суддя Лубенського

міськрайонного суду В.М. Даценко