Номер провадження № 2/521/3769/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2023 року м. Одеса

Малиновський районний суд м.Одеси у складі:

головуючого судді Роїк Д.Я.,

за участю секретаря судового засідання Примакіної С.О.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Одеса цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини,

встановив:

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно починаючи з моменту звернення до суду і до повноліття дитини.Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання дружини у розмірі з усіх видів заробітку щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 , та стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 5000,00 грн.

Позовні вимоги обгрунтовує тими обставинами, що з 29.08.2019 року позивачка з відповідачем перебувають у шлюбі, зареєстрованому Херсонським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті ГТУЮ у Херсонській області, актовий запис № 1170.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народилась донька ОСОБА_3 , про що Суворовським районним у місті Херсоні відділом ДРАЦС ГТУЮ у Херсонській області зроблено актовий запис № 379. 23.05.2023 року позивачкою подано позовну заяву до Малиновського районного суду м. Одеси про розірвання шлюбу.

Зазначала що відповідач припинив допомагати фінансово на підставі постійних сварок та у зв`язку з тим, що у зв`язку з розірванням шлюбу і переїздом позивача з дитиною до м. Одеси з квітня 2023 року. З вагітності та народження дитини позивач не працює, перебуває у декретній відпустці, жодних виплат крім соціальних виплат по догляду за дитиною не отримує. Вказувала що відповідач є працездатною особою, інших дітей чи непрацездатних членів сім`ї на утриманні немає.

Ухвалою від 12.06.2023 року у справі відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Роз`яснено відповідачу щодо права на подання заяви із запереченням проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду від сторін не надходили.

27.06.2023 року представником відповідача ОСОБА_2 - адвокатом Пузир В.О. на електрону адресу суду надано відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволені позову у повному обсязі,посилаючись на наступне.

Відповідач зазначав, що зареєстрованим місцем проживання дитини є місце проживання відповідача, а саме: АДРЕСА_1 . Відповідач продовжує проживати однією сім`єю з донькою та Позивачкою. В даний час з дозволу відповідача донька знаходиться в супроводі матері оскільки гостює у рідних та знайомих у місті Одесі та інших містах. Посилаючись на те, що позивачкою не надано доказів про окреме проживання дитини від відповідача просив відмовити у задоволені позову та стягнення витрат на правову допомогу. Додатково зазначав, що в провадженні Малиновського районного суду м. Одеси перебуває цивільна справа про розірвання шлюбу, рішення по справі не прийнято. Щодо стягнення аліментів на утримання дружини, зазначав що станом на 19.06.2023 року підприємницьку діяльність припинено, у зв`язку з відсутністю доходів.Щодо місця реєстрації дитини, зазначав, що відповідно до довідок про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, фактичне місце проживання матері та дитини збігається з місцем проживання батька, а саме: АДРЕСА_2 .

28.06.2023 року представником позивача ОСОБА_2 - адвокатом Фещенко І.С.- було надано відповідь на відзив , в якому представник позивача зазначав наступне.

Шлюбні відносини сторін погіршувались протягом 2022-2023 року, та остаточно припинились у березні 2023 року, через що Позивачка з дитиною вимушена переїхати до м. Одеси, де з квітня 2023 року винаймає квартиру, що підтверджується договором оренди.Про даний факт відомо відповідачу, оскільки він привозив речі, які залишились у м. Херсоні.Довідка внутрішньо переміщеної особи, на яку посилається відповідач у відзиві, не є підтвердженням фактичного місця проживання, а носить лише юридичний характер, крім того, довідка не може зобов`язати особу проживати за адресою, яка в ній зазначена, оскільки це протирічить ст. 33 Конституції України. Крім того, 28.06.2023 року позивачем було змінено адресу обліку як внутрішньо переміщеної особи на адресу фактичного проживання, та зазначена у договорі оренди. Дитина сторін, ОСОБА_3 відвідує розвиваючі заняття у вигляді денного догляду 5 днів на тиждень, що підтверджується довідкою наданою ФОП ОСОБА_5 .Щодо факту припинення шлюбних відносин, то цей факт відповідач визнає у справі № 521/13472/23 за позовом Позивача до Відповідача про розірвання шлюбу, оскільки направив до суду відзив, в якому просить розірвати шлюб та не покладати витрати на професійну правову допомогу на відповідача.Щодо вказівок відповідача на виїзди дитини для відвідування знайомих позивача, та інших міст, позивач зазначає, що згідно чинного законодавства жодні дозволи на подорожі дитини з іншим з батьків по території України згідно чинного законодавства України не потрібні, навіть виїзд дитини за кордон з одним із батьків під час воєнного стану дозволяється без дозволу іншого з батьків. Звертав увагу суду на те, що обов`язок утримувати дитину не пов`язаний з перебуванням батьків у шлюбі або його розірванням. Щодо стягнення аліментів на утримання дружини, посилаючись на норму ст. 84 СК України, зазначав що доведення неможливості утримання дружини через скрутне матеріальне становище не є обов`язком позивача. Доводи відповідача про те що на даний час ОСОБА_2 вирішується питання щодо працевлаштування не є вирішальним, оскільки відповідач є цілком здоровою нормальною людиною, здатною себе реалізувати у суспільстві та утримувати дружину та дитину.

30.09.2023 року представник відповідача подав до суду заперечення на відзив.

У судове засідання призначене на 11.09.2023 року сторони не з`явились.

Матеріали справи містять заяву представника позивача щодо розгляду справи за відсутності позивача та його представника.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно свідоцтва про народження, виданого Суворовським районним у місті Херсоні відділом державної реєстрації актів цивільного тану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Одеса) ОСОБА_2 та ОСОБА_4 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до договору оренди нежитлового приміщення ( квартири) від 12.04.2023 року, ОСОБА_2 винаймає однокімнатну квартиру, за адресою: АДРЕСА_3 .

Згідно довідки від 28.06.2023 року №5125- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, ОСОБА_3 фактично проживає за адресою АДРЕСА_4 разом з матір`ю, ОСОБА_4 .

Дитина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відвідує п`ять разів на тиждень з понеділка по п`ятницю денний догляд, що підтверджується довідкою наданою ФОП ОСОБА_5 .

Згідно довідки форми ОК-5 виданої Пенсійним фондом України, позивач жодних доходів крім соціальних виплат по догляду на дитину не отримує.

Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, станом на 08.06.0223 року ОСОБА_2 зареєстрований фізичною особою підприємцем з 04.09.2022 року.

Станом на 19.06.2023 року діяльність фізичної особи підприємця припинено.

Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частинами 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Вирішуючи спір, суд виходить з того, що відповідач є працездатною людиною, не має на утриманні інших осіб і має об`єктивну можливість виплачувати аліменти на утримання дитини.

Щодо посилання відповідача на те, що сторони проживають однією сім`єю, продовжують вести спільне господарство, не підтверджено належними та допустимими доказами.

В теперішній час дитина проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні, відповідач в добровільному порядку не надає матеріальну допомогу на утримання дитини, тому з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища сторін та дитини з відповідача необхідно стягнути аліменти на користь позивачки на утримання дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 30 травня 2023 року і до повноліття дитини.

Згідно ч.1, ч. 4 ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму встановленого законом.

Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання.

Згідно статті 84 СК України дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності; дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років; право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу; право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Дружина з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Частина 4 статті 84СК України регламентує умову виникнення права дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини - чоловік може надавати матеріальну допомогу. Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, і в разі розірвання шлюбу. Не перешкоджатиме виникненню цього права і застування інституту недійсності шлюбу у випадках, коли дружина не знала і не могла знати про перешкоди до реєстрації шлюбу.

Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини.

Відповідно до ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Визначаючи право позивача на отримання аліментів до досягнення дитиною трьох років, суд виходить з того, що малолітня дитина мешкає разом із позивачкою, відповідач працездатна особа, а тому позивачка має право на отримання аліментів до досягнення дитиною трьох років від відповідача.

Суд враховує можливість надавати відповідачем матеріальної допомоги, докази надані позивачем та взаємовідносини, що склались між сторонами. Тому, керуючись принципами розумності та справедливості, у зв`язку із недоведеністю позовних вимог в частин можливості надання відповідачем матеріального утримання в розмірі, про який просить позивач, а також у зв`язку із відсутністю в матеріалах справи будь-яких документів, які б містили інформацію щодо доходів відповідача, Суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, а саме в частині стягнення з відповідача коштів на утримання позивача, у зв`язку із доглядом за дитиною до досягнення нею віку трьох років, у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця.

Суд роз`яснює сторонам, що сторони не позбавлені права порушення питання про збільшення або зменшення розміру стягуваних аліментів, за наявності для цього передбачених законом підстав з належним їх обґрунтуванням та підтвердженням відповідними доказами.

Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Згідно з частинами першою шостою статті 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

На підтвердження понесених витрат на професійну правову допомогу позивач надала суду договір № 18052023 від 18.05.2023 про надання правової допомоги, додаткову угоду № 2 до Договору №18052023 від 18.05.2023 року де сторони погодили гонорар у розмірі 5000,00 грн., ордер та свідоцтво адвоката.

На підтвердження понесених витрат на професійну правову допомогу відповідач надав договір про надання правової допомоги №7/23 від 16.06.2023 року ордер адвоката, додаток № 1 до договору від 16.06.2023 року,заявку-доручення № 1 на отримання послуг з правової допомоги від 16.06.2023 року, орієнтовний перелік юридичних послуг та їх вартість до заявки доручення № 1від 16.06.2023 року на суму 6834,00грн.

Оцінюючи надані позивачем документи, які підтверджують понесення нею витрат на правничу допомогу, суд не вважає, що такі витрати є неспівмірними зі складністю цієї справи. Повноваження адвоката позивача підтверджено належними документами ордером та договором .По справі були вчинені процесуальні дії: аналіз документів та юридична консультація із законодавчим обґрунтуванням, аналіз судової практики та консультація, готування та подання позовної заяви, відповіді на відзив. Зловживань процесуальними права з боку позивача та її представника в ході розгляду справи не зафіксовано. Тому понесені позивачем витрати є адекватними затраченому її адвокатом часу та наданим послугам. У зв`язку з цим витрати позивача на правничу допомогу підлягають стягненню з відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме на суму 4100,00 грн.

Оцінюючи надані відповідачем документи, які підтверджують понесення нею витрат на правничу допомогу, суд не вважає, що такі витрати є неспівмірними зі складністю цієї справи. Повноваження адвоката позивача підтверджено належними документами ордером та договором. По справі були вчинені процесуальні дії: складання відзиву на позовну заяву по справі, відправка письмової кореспонденції поштою, відправка процесуального документу до суду засобами «Електронного суду». Оскільки розгляд справи проводився у спрощеному проваджені, а у задоволені клопотання про участь представника відповідача адвоката Пузир В. у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду ухвалою суду було відмовлено, позовні вимоги задоволено частково, витрати позивача на правничу допомогу підлягають стягненню з відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме на суму 578,00 грн.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору при подачі даного позову до суду, то витрати по сплаті судового збору слід стягнути з відповідача на користь держави, отже з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1073,60 грн.

На підставі ст. ст. 180, 181, 182, 183, 191 України, керуючись ст. ст. 6-13, 81, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 354, 430 ЦПК, суд

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ,РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у розмірі частини від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 30.05.2023 року до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягувати з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ,РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з 30.05.2023 року і до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , трьохрічного віку, тобто, до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ,РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) 4100 (чотири тисячі сто) гривень 00 копійок витрат на правничу допомогу.

Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ,РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) 578 ( п`ятсот сімдесят вісім) гривень 00 копійок витрат на правничу допомогу.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь держави судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Суддя: Д.Я. Роїк