Справа № 686/358/23
Провадження № 2/686/1962/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2023р. м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд в складі: головуючого судді Продана Б.Г., при секретарі Боднар А.П., за участю представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 , третьої особи ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Хмельницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , третіх осіб на стороні відповідача ОСОБА_6 , ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

10 січня 2023 року до суду звернулась ОСОБА_4 із позовом до ОСОБА_5 , третіх осіб на стороні відповідача ОСОБА_6 , ОСОБА_3 про витребування з чужого незаконного володіння відповідача одноквартирного житлового будинку АДРЕСА_1 .

Позов мотивує тим, що 02.09.2015 року ОСОБА_6 звернувся до неї з проханням позичити грошові кошти в сумі 30 000 дол. США, які зобов`язувався повернути до 31.12.2018 року. На підтвердження отримання коштів було укладено договір позики. 03.09.2015 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 було укладено договір купівлі-продажу майнових прав на одноквартирний житловий будинок АДРЕСА_1 , який буде побудовано останнім з орієнтовною площею до 125 кв.м. на земельній ділянці кадастровий №:01:001:1062. Відповідно до умов договору продавець передав, а покупець прийняв майнові права на одноквартирний житловий будинок, який буде під АДРЕСА_1 . Продавець ( ОСОБА_6 ) зобов`язується здійснити будівництво будинку за рахунок оплати грошових коштів зі сторони покупця ( ОСОБА_4 ). Строк закінчення будівництва одноквартирного житлового будинку - до 30.06.2016 року.

Відповідно до п. 1.3 цього ж Договору, за взаємною згодою сторін, продаж майнових прав

(ціна) на одноквартирний житловий будинок здійснюється за 659658 грн., що еквівалентно 30 000 доларів США. Таким чином, між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 за взаємною згодою відбулось зарахування зустрічних однорідних вимог, а відповідно ОСОБА_4 здійснила оплату по договору купівлі-продажу майнових прав.

Декларацією про готовність до експлуатації об`єкта від 04.02.2016 року підтверджується закінчення ОСОБА_6 будівництва та готовим до експлуатації одноквартирного житлового будинку під АДРЕСА_1 . Втім, ОСОБА_6 зареєстрував вказане нерухоме майно на власне ім`я чим порушив умови Договору, отримані грошові кошти не повернув позивачеві, почав ухилятися від зустрічі з позивачем та ігнорувати телефонні дзвінки.

Таким чином, позивач вважає, що за наявності договору з ОСОБА_6 , на підставі ЗУ «Про інвестиційну діяльність», у ОСОБА_4 виникли усі права на зазначений одноквартирний житловий будинок. Однак, на даний час він зареєстрований за її невісткою - ОСОБА_5 , згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 20.02.2020 року, за яким ОСОБА_6 продав, а ОСОБА_5 купила зазначене нерухоме майно.

Позивач нотаріально посвідченою довіреністю уповноважила свого сина, ОСОБА_3 , розпоряджатись належним їй майном, а він здійснив реєстрацію такого майна на свою дружину ОСОБА_5 . Таким чином, відповідачка має у власності будинок, що не може їй належати в силу викладених вище обставин, а тому він повинен бути повернутий ОСОБА_4 . У зв`язку із чим вона змушена звернутись до суду.

13.01.2023 року по справі відкрито провадження, призначено підготовче засідання.

03.02.2023 року від відповідача надійшов відзив на позов, проти заявлених вимог заперечує, вважає їх безпідставними та необгрунтованими, вказує, що спірний житловий будинок вона придбала за власні кошти та кошти її батьків. Спірне майно у володінні, користуванні та власності позивачки ніколи не перебувало, а тому її вимоги є незаконними. Що стосується договору позики від 02.09.2015 року, укладеного між ОСОБА_6 і ОСОБА_4 , то він стосується лише особистих відносин цих осіб і не має жодного відношення до набуття нею права власності на будинок, який вона придбала у повній відповідності до чинного законодавства. Більше того, сама позивачка вказує, що спірний будинок належить до спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_7 , які на той час перебували у шлюбі, а відтак ОСОБА_4 , мати ОСОБА_8 та колишня свекруха ОСОБА_9 за визначенням не має до нього жодного відношення. Просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

17.02.2023 року за клопотанням позивача по справі вжито заходи забезпечення позову.

22.02.2023 року позивачем надано відповідь на відзив, вказує що посилання відповідача у відзиві на неналежний спосіб захисту, а саме неможливості подання віндикаційного позову у спірних правовідносинах є безпідставним. Відповідно до сталої практики Верховного Суду саме витребування майна за позовом інвестора, яким вона являється, оскільки саме за її кошти було споруджено об`єкт інвестування, а тому саме ОСОБА_4 набуває первісне право власності на новостворений об`єкт інвестування, - є належним та ефективним способом захисту порушеного права. Наполягає на задоволенні позову.

Третя особа, ОСОБА_3 надав письмові пояснення на позов, позовні вимоги підтримує, зазначає, що дійсно мати надала йому довіреність на управління майном, а ОСОБА_6 незаконно провів державну реєстрацію права власності на своє ім`я після введення будинку в експлуатацію. Вважає що він разом із колишньою дружиною, відповідачкою у справі, неправомірно набули юридичне право на будинок, оскільки думав що будинок має дістатись йому як сину, і саме за його переконанням ОСОБА_10 стала стороною недійсного договору.

Сторонами неодноразово заявлялись клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, які судом задовільнялись.

03.05.2023 року справу призначено до слухання по суті.

29.05.2023 року відповідачем надано заперечення щодо наведених позивачем у відповіді на відзив пояснень і аргументів. Вказує, що ОСОБА_4 помилково називає себе «інвестором», а спірний будинок «об`єктом інвестування», наводячи при цьому приклади судової практики в інвестиційних правовідносинах. Оскільки ці приклади не мають жодного відношення до предмету позову, оскільки жодного інвестиційного договору позивачка ні з ким не укладала та жодного підтвердження інвестування коштів в будівництво не надавала. Правові позиції Верховного Суду, наведені представником позивачки, сформульовані щодо застосування норм права в спірних правовідносинах, які є відмінними від правовідносин у даній справі. Просить відмовити у задоволенні позову.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задоволити із наведених у позові підстав.

В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечив, вважає його безпідставним та необґрунтованим, просить відмовити в його задоволенні в повному обсязі.

Третя особа ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, заяв чи клопотань до суду не направляв.

Третя особа ОСОБА_3 в судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримав.

Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та надані докази, оцінивши їх у сукупності, суд встановив наступні обставини та правовідносини.

Так, судом встановлено, що 02.09.2015 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 було укладено договір позики грошових коштів в сумі 30 000 дол. США, які ОСОБА_6 зобов`язувався повернути до 31.12.2018 року. Копія договору додається.

03.09.2015 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 було укладено договір купівлі-продажу майнових прав на одноквартирний житловий будинок АДРЕСА_1 , який буде побудовано останнім з орієнтовною площею до 125 кв.м. на земельній ділянці кадастровий №:01:001:1062. Відповідно до умов договору продавець передав, а покупець прийняв майнові права на одноквартирний житловий будинок, який буде під АДРЕСА_1 . Продавець ( ОСОБА_6 ) зобов`язується здійснити будівництво будинку за рахунок оплати грошових коштів зі сторони покупця ( ОСОБА_4 ). Строк закінчення будівництва одноквартирного житлового будинку - до 30.06.2016 року.

Відповідно до п. 1.3 цього ж Договору, за взаємною згодою сторін, продаж майнових прав (ціна) на одноквартирний житловий будинок здійснюється за 659 658 грн., що еквівалентно 30 000 доларів США. Таким чином, між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 за взаємною згодою відбулось зарахування зустрічних однорідних вимог, а відповідно ОСОБА_4 здійснила оплату по договору купівлі-продажу майнових прав. Копія договору долучена до матеріалів справи.

Відповідно до копії Декларації про готовність до експлуатації об`єкта від 04.02.2016 року, яка міститься в матеріалах справи, підтверджується закінчення ОСОБА_6 будівництва та готовність до експлуатації одноквартирного житлового будинку під АДРЕСА_1 .

Позивач зазначає, що всупереч умовам договору купівлі-продажу майнових прав, ОСОБА_6 зареєстрував вказане нерухоме майно на власне ім`я чим порушив умови Договору, отримані грошові кошти не повернув позивачеві, почав ухилятися та ігнорувати телефонні дзвінки.

Таким чином, позивач вважає, що за наявності договору з ОСОБА_6 , на підставі ЗУ «Про інвестиційну діяльність», у ОСОБА_4 виникли усі права на зазначений одноквартирний житловий будинок. Однак, на даний час він зареєстрований за її невісткою - ОСОБА_5 , згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 20.02.2020 року, за яким ОСОБА_6 продав, а ОСОБА_5 купила зазначене нерухоме майно.

Дані обставини підтверджуються матеріалами справи.

Позивач також зазначає, що нотаріально посвідченою довіреністю уповноважила свого сина, ОСОБА_3 , розпоряджатись належним їй майном, а він здійснив реєстрацію такого майна на свою дружину ОСОБА_5 . У зв`язку із чим позивач звернулась до суду із даним позовом.

Так, дійсно, житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , був придбаний ОСОБА_5 у ОСОБА_6 згідно Договору купівлі-продажу від 20 лютого 2020 р., посвідченого приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Романішиним Я.О.

Вказаний договір є чинним і ніким не оспорюється, а отже ОСОБА_5 є власником вказаного будинку.

Згідно витягу з Реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, будинок належав ОСОБА_6 на праві власності на підставі Декларації про готовність до експлуатації об`єкта, виданої 04.02.2016 року.

Позивач, як на підставу позовних вимог посилається на договір купівлі-продажу майнових прав на одноквартирний житловий будинок АДРЕСА_1 , що був укладений 03.09.2015 року між нею та ОСОБА_6 . За договором ОСОБА_6 мав побудувати будинок з орієнтовною площею до 125 кв.м. на земельній ділянці кадастровий №:01:001:1062, а кошти в сумі 30 000 дол. США, що були отримані ним від ОСОБА_4 за договором позики від 02.09.2015 року, будуть зараховані в якості оплати за договором купівлі-продажу майнових прав.

Позивач вважає себе інвестором, а спірний будинок об`єктом інвестування та наводить при цьому приклади судової практики в інвестиційних правовідносинах.

Проте, суд вважає, що такі посилання позивача не мають відношення до предмету позову, оскільки правові позиції Верховного Суду, наведені позивачем, сформульовані щодо застосування норм права в спірних правовідносинах, які є відмінними від правовідносин у даній справі.

Заявлений позивачкою позов за своїм змістом та правовою природою є віндикаційним. Віндикаційний позов - це вимога про витребування власником свого майна з чужого незаконного володіння. Тобто позов неволодіючого власника до володіючого невласника.

Так, згідно ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 2 ст. 656 ЦК України, предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав.

За змістом ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним, що передбачено ч. 1 ст. 220 ЦК України.

Згідно ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що нікчемний правочин є недійсним вже в момент свого вчинення і незалежно від волі будь-якої особи.

Як вбачається з матеріалів справи, вони не містять належних та допустимих доказів про те, що ОСОБА_4 є власником спірного майна, оскільки договір купівлі-продажу майнових прав між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 був укладений у простій письмовій формі та є нікчемним, а її посилання на ЗУ «Про інвестиційну діяльність» є безпідставними. Інших доказів на підтвердження зазначених нею обставин, позивач не надала.

Таким чином, оскільки на момент вчинення договору купівлі-продажу майнових прав між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , він не був нотаріально посвідченим, то у суду відсутні підстави вважати, що даний договір створив для його сторін будь-які юридичні наслідки, а тому твердження позивача про те, що вона є власником спірного майна на підставі вказаного договору суд оцінює критично, так як спірне майно у володінні, користуванні та власності позивачки не перебувало, відповідно, вона не може витребувати його у законного власника.

Що стосується посилань позивача на договір позики від 02.09.2015 р., укладеного між ОСОБА_6 та нею, то він пов`язаний лише з особистими зобов`язаннями між його сторонами щодо грошової позики, а тому суд критично оцінює посилання позивача про те, що між ними відбулось зарахування зустрічних однорідних вимог, на підставі чого позивач здійснила оплату за договором купівлі-продажу майнових прав.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ст. 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, позивач не довела належними та допустимими доказами ті обставини, що вона є власником спірного будинку, який ОСОБА_5 придбала у відповідності до чинного законодавства, згідно договору купівлі-продажу за нотаріально посвідченою згодою свого чоловіка на час їхнього перебування у шлюбі.

Отже, на підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_4 не знайшли свого підтвердження під час слухання справи, позов є необґрунтованим та недоведеним, відтак, не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 4,12, 13, 81, 133, 141, 263 - 265, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , третіх осіб на стороні відповідача ОСОБА_6 , ОСОБА_3 про витребування одноквартирного житлового будинку АДРЕСА_1 , площею 124.9 кв. м., розміщеного на земельній ділянці площею 0.025 га. який зареєстрований за ОСОБА_5 на підставі нотаріально посвідченого договору зв № 345 від 20.02.2020р. залишити без задоволення.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення суду.

Повний текст рішення суду виготовлено 14.09.2023 року.

Позивач: ОСОБА_4 .

АДРЕСА_3

Відповідач: ОСОБА_5 . АДРЕСА_4 .

Треті особи ОСОБА_6 . АДРЕСА_5

ОСОБА_3 . АДРЕСА_6 .

Суддя: