ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про відмову у відкритті апеляційного провадження

12 вересня 2023 року

м. Харків

справа № 643/3822/20

провадження № 22ц/818/1511/23

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Мальованого Ю.М., Яцини В.Б.,

перевіривши відповідність вимогам закону апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 13 серпня 2020 року в складі судді Поліщук Т.В. по справі за позовом Комунального підприємства «Харківводоканал» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги централізованого водопостачання та водовідведення

в с т а н о в и в:

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 13 серпня 2020 року позов Комунального підприємства «Харківводоканал» - задоволено.

На вказане рішення суду поштою 27 червня 2023 року ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції подала апеляційну скаргу.

Ухвалою судді Харківського апеляційного суду від 05 липня 2023 року витребувано зазначену справу з суду першої інстанції.

Справа надійшла до суду апеляційної інстанції 10 липня 2023 року.

Ухвалою судді Харківського апеляційного суду від 17 липня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху та апелянту надано строк 10 днів для надання інших поважних причин пропуску строку та відповідних доказів щодо цього, з дня отримання копії цієї ухвали.

21 серпня 2023 року до суду апеляційної інстанції від ОСОБА_1 надійшла заява, в якій зазначила, що в даний період вона перебуває у вкрай тяжкому становищі, чоловік на фронті, а вона у пологовому будинку і роди складні та надала довідку № 23 Комунального некомерційного підприємства «Уманський пологовий будинок» Уманської міської ради, з якої вбачається що ОСОБА_3 знаходилась на стаціонарному лікуванні в акушерському відділенні з 27 липня 2023 року по 01 серпня 2023 року з діагнозом пологи ІІ термінові патологічні шляхом кесаревого розтину.

Інших поважних причин пропуску строку апелянтом не зазначено.

Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши доводи заяви ОСОБА_1 судова колегія вважає, що зазначена заява задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Забезпечення права на апеляційний перегляд справи є однією з основних засад судочинства (пункт 8 статті 129 Конституції України).

При цьому, забезпечення апеляційного оскарження рішення суду має бути здійснено судами з урахуванням принципу верховенства права і базуватися на справедливих судових процедурах, передбачених вимогами положень законодавства, які регулюють вирішення відповідних процесуальних питань.

Аналіз практики ЄСПЛ свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення у справі «Жоффер де ля Прадель проти Франції»).

Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу «res judicata», тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення у справі «Рябих проти Росії»).

Безпідставне та необґрунтоване поновлення строків на апеляційне оскарження рішення суду є порушенням законних права та інтересів сторін і суперечить принципу правової визначеності та праву на справедливий суд, що закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (пункт 53 рішення Європейського суду з прав людини від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України», заява № 32053/13).

Разом з тим, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Перелік поважності причин, які враховуються для поновлення пропущеного строку, законом не встановлено, вони визначаються у кожному конкретному випадку, виходячи з певних обставин, які мають юридичне значення.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними і пов`язані з дійсними істотними труднощами для вчинення процесуальних дій.

Європейський суд з прав людини у справі «Перетяка та Шереметьев проти України» зазначає, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою.

Стосовно питання доступу до суду Суд у справі «МПП «Голуб» проти України» повторює, що процедурні гарантії, закріплені статтею 6, гарантують кожному право подання скарги щодо його прав та обов`язків цивільного характеру до суду чи органу правосуддя. Таким чином, втілюється право на звернення до суду, одним із аспектів якого є право доступу, тобто право розпочати провадження у судах з цивільних питань (див. справу "Голдер проти Сполученого Королівства", рішення від 21 лютого 1975 року, Серія А N 18, ст. 13-18, п. 28-36).

Суд наголошує, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання.

Отже, у випадку пропуску строку апеляційного оскарження підставами для розгляду апеляційної скарги є лише наявність поважних причин (підтверджених належними доказами), тобто обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій.

Дотримання строків оскарження судового рішення є однією із гарантій додержання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся із скаргою до суду вищої інстанції, відносини стають стабільними.

Таким чином, виконання обов`язку дотримання вимог процесуального закону стосовно форми і змісту апеляційної скарги, покладається на особу, яка має намір її подати, а тому остання повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї для цього дії.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин 3, 4 статті 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху також у випадках, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С.А. проти Іспанії» сформував позицію про те, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Також, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 04 жовтня 2001 року у справі «Тойшлер проти Германії» (Тeuschler v. Germany) наголосив на тому, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Пунктом 4 частини 1 статті 358 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Як вбачається з матеріалів справи оскаржуване рішення суду ухвалено 13 серпня 2020 року в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

Таким чином, строк на апеляційне оскарження рішення суду у ОСОБА_1 закінчився 14 вересня 2020 року.

З матеріалів справи вбачається, що копія позовної заяви та ухвали про відкриття провадження у справі, направлена на адресу ОСОБА_1 , вручена під розписку не їй, а ОСОБА_4 28 квітня 2020 року (а.с.42).

Копія рішення суду, що направлена на адресу ОСОБА_1 , не отримана та повернута до суду першої інстанції за закінченням встановленого строку зберігання (а.с.52-53).

Водночас, разом з апеляційною скаргою ОСОБА_1 надано копію оскаржуваного рішення суду, виготовлену 06 травня 2021 року та направлену на її адресу 16 травня 2021 року, що підтверджується копією супровідного листа.

Також ОСОБА_1 надано копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 22 квітня 2021 року з примусового виконання оскаржуваного рішення суду та постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 29 листопада 2021 року, якою звернуто стягнення на її доходи.

З наведеного можна дійти висновку, що з травня 2021 року ОСОБА_1 була ознайомлена з оскаржуваним судовим рішенням, та з листопада 2021 року їй було відомо про його примусове виконання шляхом звернення стягнення на її доходи.

Однак, вона подала апеляційну скаргу лише 27 червня 2023 року, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження рішення суду понад два роки.

Враховуючи наведене, посилання ОСОБА_1 на те, що вона не знала про оскаржуване рішення суду до того, як 18 серпня 2023 року було арештовано всі її карткові рахунки, не можуть бути взяті до уваги як поважні причини пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду. До того ж, 18 серпня 2023 року ще не настало, та станом на 06 червня 2023 року виконавче провадження завершено.

До посилань ОСОБА_1 на те, що в даний період вона перебуває у вкрай тяжкому становищі, чоловік на фронті, а вона у пологовому будинку і роди складні та надала довідку № 23 Комунального некомерційного підприємства «Уманський пологовий будинок» Уманської міської ради, з якої вбачається що ОСОБА_3 знаходилась на стаціонарному лікуванні в акушерському відділенні з 27 липня 2023 року по 01 серпня 2023 року з діагнозом пологи ІІ термінові патологічні шляхом кесаревого розтину, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки пологи відбулись у 2023 році, а з оскаржуваним судовим рішенням вона була ознайомлена ще у 2021 році.

Враховуючи вищевказані норми процесуального законодавства та фактичні обставини справи, практику Європейського суду з прав людини, колегія суддів виходить із того, що у відкритті апеляційного провадження ОСОБА_1 слід відмовити, оскільки надані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження є неповажними.

У разі відмови у відкритті провадження у справі, відповідно до п.3 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року із змінами та доповненнями, сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду.

Керуючись ч.2 ст.358 ЦПК України

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 13 серпня 2020 року в складі судді Поліщук Т.В. по справі за позовом Комунального підприємства «Харківводоканал» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги централізованого водопостачання та водовідведення.

Зобов`язати Управління Державної казначейської служби в Основ`янському районі міста Харкова повернути ОСОБА_1 3256,00 грн, сплачених 27 червня 2023 року за квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки № 10 АТ «Ощадбанк» на розрахунковий рахунок UA0020661, отримувач коштів ГУК Харків обл/мХар Основ"ян/22030101, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37874947, банк отримувача Казначейство України (ел. адм. подат.), код банку отримувача (МФО) 899998, код класифікації доходів бюджету 22030101.

Вилучити з матеріалів справи і повернути ОСОБА_1 оригіналапеляційної скарги з додатками, долучити до матеріалів справи її копію.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді Ю.М. Мальований

В.Б. Яцина