Справа № 523/9341/23
Провадження №2/523/3758/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" вересня 2023 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючої судді - Середи І.В.,

за участю секретаря Щербан О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 9 в м. Одесі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , який діє в інтересах свого неповнолітнього сина ОСОБА_8 , та Одеська товарна біржа, про визнання договору купівлі-продажу дійсним,

УСТАНОВИВ:

02 червня 2023 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , який діє в інтересах свого неповнолітнього сина ОСОБА_8 , та Одеська товарна біржа, в якому просила визнати договір купівлі-продажу квартири по АДРЕСА_1 , укладений між нею та ОСОБА_5 , який діяв за дорученням від імені ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 , посвідченого 08 вересня 1994 року на Одеській товарній біржі № 4568, дійсним.

В обґрунтування вимоги позивачка вказувала на те, що вона ОСОБА_9 як покупець та ОСОБА_5 , який діяв за дорученням від імені ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 , як продавець, виконали всі істотні умови договору, позивачка сплатила до підписання договору вартість квартири, прийняла її у власність, вселилася та зареєструвала право власності, відповідачі зі свого боку передали їй у власність квартиру. На даний час у позивачки виникла необхідність розпорядитися своєю власністю, проте нотаріус відмовив їй у вчинені правочину на підставі відсутності нотаріального оформлення договору купівлі-продажу, у зв`язку з чим вона змушена звернутися до суду з даним позовом.

29 червня 2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судовий розгляд відповідно до ст.279 ЦПК України.

Сторони у засідання не з`явилися, про час і місце слухання справи повідомлялися належним чином. В матеріалах справи є заява позивачки про підтримання заявлених вимог та про слухання справи за її відсутності, в якій вона не заперечує проти розгляду справи в заочному порядку.

Відповідачі повідомлялися належним чином шляхом направлення судових повісток за останніми відомими адресами реєстрації, проте вони повернулися до суду без вручення адресатам з довідками Укрпошти «Адресат відсутній за вказаною адресою», а також шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України, тому відповідно до п. 4 ч. 8 і ч. 11 ст. 128 ЦПК України вони вважаються повідомленими належним чином.

Треті особи причини своєї неявки суду не повідомили, із клопотаннями не зверталися.

Відповідачі в установлений ч. 7 ст. 178 ЦПК України строк не подали до суду відзив на позовну заяву, у зв`язку із чим суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України.

Враховуючи неявку належним чином повідомлених відповідачів в судове засідання, які не повідомили про причини неявки та не подали відзив відповідно до статті 280 ЦПК України, суд зі згоди позивачки вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно з вимогами ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до положень ст.ст.280, 281 ЦПК України суд з письмової згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

В ході розгляду справи було встановлено, що 08 вересня 1994 року ОСОБА_5 , який діяв за дорученням від імені ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 , продав, а позивачка ОСОБА_10 купила квартиру, яка складається із двох кімнат, житловою площею 27,2 кв.м., загальною площею 44,2 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 . Договір зареєстрували на Одеській товарній біржі, реєстраційний номер 4568, але нотаріально його не посвідчили.

На підставі даного договору за позивачкою 12 вересня 1994 року було зареєстровано право власності на придбаний об`єкт нерухомості в ОМБТІ під № 404 у реєстровій книзі 100пр на сторінці 18.

З матеріалів справи вбачається, що сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору купівлі-продажу № 4568 від 08 вересня 1994 року квартири АДРЕСА_2 . Свої зобов`язання за правочином сторони виконали у повному обсязі: позивачка сплатила договірну вартість квартири та прийняла її у власність, вселившись та проживаючи у ній, зареєструвала право власності на об`єкт нерухомості у ОМБТІ, а також з 19 жовтня 1994 року зареєструвала своє місце проживання у придбаній квартирі, у свою чергу відповідачі звільнили квартиру та віддали ключі від неї, тобто сторонами були дотримані всі вимоги статті 224 ЦК України.

26 червня 2019 року позивачка зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 та змінила прізвище на « ОСОБА_11 ».

На даний час позивачка бажає розпорядитися належною їй на праві власності квартирою, проте через відсутність нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу об`єкту нерухомого майна, позбавлена такої можливості.

Згідно зі ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Вказаний договір купівлі-продажу був вчинений 08 вересня 1994 року, тобто під час дії ЦК УРСР 1963 року, який на той час регулював купівлю-продаж майна.

Відповідно до ст.15 Закону України «Про товарну біржу» біржовою операцією визнається угода, якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; якщо її учасниками є члени біржі; якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладенню з моменту її реєстрації на біржі.

У редакції, що діяла на час укладення договору купівлі-продажу спірного житлового будинку, в самому Законі України "Про товарну біржу" не передбачалися правові наслідки у вигляді недійсності договору, укладеного та зареєстрованого на біржі, у разі порушення вимог, встановлених ст. 15 цього закону до біржової операції, як щодо допуску товарів до обігу на біржі, так і щодо прийняття у члени біржі.

Частиною другою статті 47 ЦК Української РСР передбачено право суду визнати не посвідчений нотаріально договір дійсним, якщо сторони домовились щодо всіх важливих умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулось повне або часткове виконання договору.

В даному випадку право власності виникло на підставі договору купівлі-продажу, який проведено як біржову операцію між продавцями ОСОБА_5 , який діяв за дорученням від імені ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 , та покупцем ОСОБА_12 .

Реєстрація на Біржі нерухомості права власності на нерухоме майно на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого біржею, а не нотаріусом, на той момент не суперечила чинному законодавству. Інструкція «Про порядок Державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, які перебувають у власності юридичних і фізичних осіб» передбачала підставу для державної реєстрації - договорів купівлі-продажу і міни, зареєстровані біржею.

З огляду на викладене, оскільки сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу та така домовленість підтверджується письмовими доказами, повністю виконали умови угоди, яку не було нотаріально засвідчено з посиланням на ст. 15 Закону України "Про товарну біржу", є підстави для визнання договору купівлі-продажу № 4568 від 08 серпня 1994 року, оформленого на Одеській товарній біржі, дійсним.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, що діє на теперішній час, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01.01.2013 року, визнаються дійсними, якщо реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення або на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Здійснивши державну реєстрацію у Одеському міському бюро технічної за реєстровим № 404 права власності за ОСОБА_12 на спірне нерухоме майно, держава цим самим визнала право власності позивачки на квартиру АДРЕСА_2 , як таке, що виникло на не заборонених законом підставах.

Отже, на підставі викладеного, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, оскільки зазначена угода цілком виконана сторонами, протизаконних дій не містить, однак при її оформленні не була дотримана нотаріальна форма договору, передбачена ст. 227 ЦК України, в редакції 1963 року, суд дійшов висновку, що пред`явлені позовні вимоги про визнання договору купівлі-продажу дійсним є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76-78, 258-259, 263-265, 268, 273, 279, 280-284, 354, 355 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , який діє в інтересах свого неповнолітнього сина ОСОБА_8 , та Одеська товарна біржа, про визнання договору купівлі-продажу дійсним - задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна № 4568 від 08 вересня 1994 року, а саме двокімнатної квартири АДРЕСА_2 , який зареєстрований 08 вересня 1994 року Одеською товарною біржею, укладений між ОСОБА_5 , який діяв за дорученням від імені ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 , які продали, та ОСОБА_13 , яка купила вказану квартиру.

Рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідачів поданою протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення рішення.

Рішення складено 22 вересня 2023 року.

Суддя