Дата документу 30.08.2023 Справа № 2-1828/2008
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №2-1828/2008 Головуючий у 1-й інстанції: Наумова І.Й.
Провадження №22-ц/807/1816/23 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого,судді-доповідача суддів: за участю секретаря Подліянової Г.С., Гончар М.С., Маловічко С.В., Смокотіної В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника, адвоката Нємна Тетяни Ігорівни на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 липня 2023 року за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Комунарський відділ державної виконавчої служби м. Запоріжжя Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про скасування тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою заінтересована особа: Комунарський відділ державної виконавчої служби м. Запоріжжя Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про скасування тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України заявлену по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини.

В обґрунтування заяви зазначає, що постановою від 18.10.2017 ВП № 54895378 було відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-1828/2008, виданого Комунарським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/6 частини його заробітку (доходу) але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення нею повноліття.

03.04.2013 року державним виконавцем Комунарського відділу державної виконавчої служби Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Алімовою Євгенією Анатоліївною, була винесена постанова про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України у зв`язку із заборгованістю зі сплати аліментів, сукупний розмір якої був 32274,86 грн.

01.05.2013 році, заявник підписав заяву на отримання проїзного документу дитини для виїзду за кордон, в якій він надав дозвіл видати проїзний документ для самостійних тимчасових поїздок за кордон ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Слід зауважити, що стягувач ОСОБА_2 з сином виїхали та проживають на території росії понад 10 років та отримали відповідне громадянство, тобто громадянкою країни агресора. Безпосереднього зв`язку з стороною Стягувача, контактів з нею немає, тому дійти згоди щодо добровільного вирішення питання оплати заборгованості по аліментам на зручних для сторін умовах не було та немає, фактичної можливості перевірити цільове використання коштів, які будуть сплачені на аліменти, не виявляється можливим.

ІНФОРМАЦІЯ_2 син ОСОБА_4 досяг 18-річного віку, що спричинило припинення нарахування заборгованості по аліментам .

Постанова про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 03.04.2019 року порушує права як самого заявника так і його другої дитини, на спокійне життя, здоров`я, моральний розвиток, піклування батьків. Евакуація родини без супроводу батька неможливий у зв`язку з тяжким емоційним станом дитини та його дружини, тому відсутність поруч батька і чоловіка можуть погіршити стан їх здоров`я та поставити їх життя під загрозу.

Заявник відповідно до посвідчення серія НОМЕР_1 є громадянином евакуйованим у 1986 році з зони відчуження другої категорії та є інвалідом II групи та має право на виїзд за межі України згідно «Правил перетинання державного кордону громадянами України» та не підлягає мобілізації відповідно до ЗУ «Про мобілізацію та мобілізаційні заходи».

Станом на теперішній час заборгованість дійсно існує, однак Закон України «Про виконавче провадження» передбачає можливість скасування тимчасової заборони виїзду за межі України у разі сплатити заборгованості у повному обсязі. Проте, на підставі постанови НБУ від 24.02.2022 № 21 тимчасово забороняється здійснювати будь-які валютні операції з/в Російської Федерації або Республіки Білорусь. Оскільки метою аліментного зобов`язання є забезпечення основоположних прав дитини, яке у зв`язку з агресією російської федерації наразі є неможливим виконання рішення, тому вважає, що дане обмеження не виконує тієї мети, яке передбачено законодавством. В зв`язку з чим ОСОБА_5 змушений звернутися до суду з цією заявою.

З огляду на вищевикладене, ОСОБА_1 просив суд скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України громадянину ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яке було винесене 03.04,2019 постановою про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України державним виконавця Комунарського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Алімовою Євгенією Анатоліївною у виконавчому проваджені ВП № 54895378; зобов`язати Головний центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_5 , яке було винесене 03.04.2019 вищевказаною постановою.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 липня 2023 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду ОСОБА_1 , представник, адвокат Нємна Тетяна Ігорівна подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне встановлення судом першої інстанції обставин, які мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження та оцінки доказів, а також порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19.07.2023 року та ухвалити нове рішення, яким скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 , яке було винесене 03.04.2019 постановою про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України державним виконавцем Комунарського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Алімовою Євгенією Анатоліївною у виконавчому проваджені ВП № 54895378.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції неправомірно прийшов до висновку про порушення заявником поряду оскарження постанови державного виконавця, оскільки ОСОБА_1 фактично не стверджує, що постанова виконавця була незаконною чи постановлена із порушенням вимог законодавства. Проте, у зв`язку зі зміною обставин у країні, а саме введенням воєнного стану через російську агресію, оскаржувана постанова з одного боку унеможливлює виконання ОСОБА_1 батьківських обов`язків щодо свого молодшого сина, а з іншого вже жодним чином не забезпечить захист інтересів старшого сина, оскільки він є повнолітнім та разом з матір`ю перебуває на території країни агресора, куди перерахувати кошти не виявляється можливим. Таким чином, постанова державного виконавця від 03 квітня 2019 року про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України наразі не тільки не виконує своєї мети, а й провокує порушення низки прав та свобод людини, які охороняються чинним законодавством України та міжнародним правом.

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст. 360 ЦПК України до суду не надходило. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Учасники справи, Комунарський відділ державної виконавчої служби м. Запоріжжя Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи відповідно до вимог процесуального законодавства до апеляційного суду не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Зважаючи на вказане, колегія у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України ухвалила здійснювати апеляційний розгляд у відсутності Комунарського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив із того, що процесуальним законом передбачено іншу форму звернення до суду та порядок скасування встановленого державним виконавцем тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, а саме в порядку, встановленому розділом VІІ «Судовий контроль за виконанням судових рішень» ЦПК України, а не в порядку ч. 5 ст. 441 ЦПК України, як звернувся заявник.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, оскільки до таких висновків суд прийшов з повним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна сторона має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, на виконанні у Комунарського ВДВС у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебуває виконавче провадження № 54895378 з виконання виконавчого листа №2-1828/2008, виданого 11 жовтня 2017 року, про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частини його заробітку (доходу) але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення нею повноліття. Виконавче провадження відкрито 17 жовтня 2017 року ( а.с. 22).

Заявник ОСОБА_1 є боржником у вищевказаному виконавчому провадженні.

З матеріалів справи вбачається, що аліменти по даному виконавчому листу стягуються на утримання сина боржника ОСОБА_6 ОСОБА_7 , який відповідно до матеріалів справи, станом на 2018 року був громадянином України, відомості, що він змінив громадянство, в матеріалах справи відсутні. 25 жовтня 2020 року син заявника ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досяг повноліття.

Постановами державного виконавця Комунарського ВДВС у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 28 березня 2018 року, у зв`язку наявністю у боржника ОСОБА_1 заборгованості зі сплати аліментів у вищевказаному виконавчому провадженні, станом на 01 лютого .2018 року, відносно ОСОБА_1 , 03 квітня 2019 року встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі ( а.с. 55 зворот).

Постановою державного виконавця Комунарського ВДВС у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 20 вересня 2018 року, на боржника ОСОБА_1 накладено штраф за несплату аліментів на користь стягувача у розмірі 23091, 07 грн, що складає 50% від сукупного боргу ( а.с. 73).

Вищевказані постанови державного виконавця боржником ОСОБА_1 не оскаржувались.

Відповідно до розрахунку від 03.10.2022, складеного державним виконавцем, заборгованість по вищевказаним аліментам за період з жовтня 2018 року по 25 жовтня 2020 року (дата досягнення дитиною, на яку стягуються аліменти, повноліття) складає 92 299,92 грн ( а.с. 76).

В судовому засіданні державний виконавець зазначив, що станом на день розгляду цієї заяви вищевказана заборгованість не погашена. Відповідно до пояснень представниці заявниці ОСОБА_1 не сплачував аліменти в зв`язку з відсутністю коштів, наявністю на утриманні іншої дитини, та тим, що стягувачка є громадянкою російської федерації та підтримує агресію російської федерації проти України.

Заявник ОСОБА_1 відповідно до посвідчення серія НОМЕР_1 є громадянином евакуйованим у 1986 році з зони відчуження другої категорії та має інвалідність II групи, тобто не підлягає мобілізації відповідно до положень Закону України «Про мобілізацію та мобілізаційні заходи» ( а.с. 18).

У порядку цивільного судочинства захист прав та інтересів особи здійснюється у порядку конкретного виду судового провадження (позовного, наказного, окремого), а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення. Крім того, у випадках, визначених законом, учасники виконавчого провадження вправі ініціювати розгляд питань, пов`язаних із виконанням судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного чи приватного виконавця (частини 3 та 4 ст.441 ЦПК України).

Згідно ч. 5 ст. 441 ЦПК України суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що положення ст. 441 ЦПК України врегульовано питання та процедуру скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України, якщо таке обмеження встановлене саме ухвалою суду.

Проте, з матеріалів справи вбачається, що обмеження боржнику ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України встановлене постановою державного виконавця від 03 квітня 2019 року в межах виконавчого провадження ВП № 54895378 щодо стягнення з ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 .

У разі оскарження рішення, дії виконавця, постанови, зазначені у пунктах 1-4 цієї частини, якщо їх не скасовано, підлягають виконанню відповідними органами після розгляду справи відповідним судом (ч.9 ст.71 Закону України "Про виконавче провадження").

Заявником не надано ані до суду першої інстанції, ані до апеляційного суду відомостей (доказів) щодо постановлення судом ухвали про тимчасове обмеження його у праві виїзду за межі України у порядку, визначеному статтею 441 ЦПК України.

Відповідно до положень статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Статтею 74 Закону України "Про виконавче провадження" також визначено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Таким чином, суд першої інстанції правильно виснував, що у разі встановлення державним виконавцем відносно боржника у виконавчому провадженні про стягнення аліментів тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України для такого боржника передбачено інший порядок скасування такого обмеження, аніж визначений у розділі VI "Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)" ЦПК України, що регламентує порядок скасування тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, який застосовується на підставі ухвали суду за поданням державного виконавця.

Отже, в даному випадку законодавством визначено інший порядок звернення до суду щодо скасування встановленого державним виконавцем тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, а саме шляхом оскарження рішень, дій та бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VІІ "Судовий контроль за виконанням судових рішень" ЦПК України.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд в ухвалі від 12 травня 2022 року у справі № 202/6252/21 (провадження № 61-2829ск22).

Колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_1 , представник, адвокат Нємна Т.І. зі скаргою на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця відповідно до положень статей 447-448 ЦПК України не звернулася, фактично обравши через систему "Електронний суд" форму звернення до суду з заявою про скасування тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України відповідно до положень статті 441 ЦПК України.

Враховуючи, що тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, яке просить скасувати заявник, установлено постановою державного виконавця у виконавчому провадженні з примусового виконання рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя про стягнення аліментів, а не судом у порядку, визначеному статтею 441 ЦПК України, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування такого обмеження, оскільки процесуальним законом передбачено іншу форму звернення до суду та порядок скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, встановленого державним виконавцем.

Суд першої інстанції вірно вказав про те, що у даному випадку заявник вправі звернутися до суду зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця, відповідно до положень статей 447-448 ЦПК України, якщо вважає, що встановленим постановою державного виконавця тимчасовим обмеженням у праві виїзду за межі України порушено його права чи свободи.

Аналогічні висновки щодо необхідності розгляду питання про скасування встановленого постановою державного виконавця тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України в порядку, передбаченому розділом VІІ "Судовий контроль за виконанням судових рішень" ЦПК України шляхом подання відповідної скарги на рішення дії чи бездіяльність виконавця, сформовані у ряді рішень Верховного Суду та є усталеними.

Доводи, наведені у апеляційній скарзі, були предметом дослідження у суді першої інстанції з наданням відповідної правової оцінки, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, а тому висновків суду не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають.

Оскільки правильне застосовування судом норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а апеляційна скарга є необґрунтованою, тому у її задоволенні слід відмовити, а оскаржувану ухвалу залишити без змін.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

З огляду на наведене, колегія суддів Запорізького апеляційного суду визнає апеляційну скаргу необґрунтованою, оскільки правильне застосування норми права є беззаперечним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника, адвоката Нємна Тетяни Ігорівни залишити без задоволення.

Ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 липня 2023 рокуу цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повна постанова складена 01 вересня 2023 року.

Головуючий, суддя СуддяСуддя
Подліянова Г.С.Гончар М.С. Маловічко С.В.