ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6027/23 Справа № 191/1883/22 Головуючий у першій інстанції: Прижигалінська Т.В. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2023 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Єлізаренко І.А., Свистунової О.В.,

за участю секретаря Сахарова Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на заочне рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 квітня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Везем Шиппінг» про визнання недійсним попереднього договору купівлі-продажу, стягнення суми сплаченого авансу, інфляційних витрат, пені та моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що в грудні 2021 року він для особистих потреб та потреб членів своєї родини вирішив придбати легковий автомобіль. Здійснюючи пошуки потрібної моделі в мережі Інтернет, позивач знайшов оголошення про продаж ТОВ «Везем Шиппінг» автомобіля потрібної йому марки. З метою придбання автомобіля в найкоротший термін, позивач зателефонував до відповідача, де позивачеві запропонували укласти попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу. Необхідність укладення попереднього договору відповідач обґрунтував необхідністю транспортування автомобіля з іншого міста в якому він знаходиться на складі відповідача. Попередній договір відповідач вислав позивачу поштою на адресу міста проживання, який було підписано позивачем та відправлено на адресу відповідача. З договором також було вислано рахунок на оплату послуг №11595-ВШО0440 від грудня 2021 року та №11595-ВШО0223 від 20 січня 2022 року. Таким чином, 30 грудня 2021 року між позивачем та відповідачем на відстані було укладено попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу, згідно з умовами якого сторони зобов`язалися укласти в майбутньому договір купівлі-продажу транспортного засобу строком до 30 квітня 2022 рокуза ціною (вартістю) в розмірі 201663,47 грн., у тому числі ПДВ 33610,58 грн. та сплачується в безготівковій формі в національній валюті України гривні. На виконання зазначеного договору 30.12.2021 року позивачем було сплачено на користь відповідача грошові кошти в розмірі 111225, 10 грн., а 15.02.2022 року 90438,40 грн., всього по договору та виставленому рахунку 201663, 50 грн., у тому числі ПДВ 33610,58 грн. Відповідач повинен був укласти з позивачем основний договір на належний ТОВ «Везем Шиппінг» автомобіль до 30 квітня 2022 року, однак прострочив виконання такого зобов`язання на 107 днів. Крім того, транспортний засіб відповідачу взагалі не належить і до теперішнього часу право власності на цей транспортний засіб ТОВ «Везем Шиппінг»не набуло, що робить неможливим виконання в подальшому умов договору з боку відповідача. Позивачем неодноразово були ініційовані спроби вирішити конфлікт з відповідачем у позасудовому порядку шляхом усного спілкування, однак відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав. На сьогодні позивач не отримав від відповідача жодного письмового чи усного повідомлення із зазначенням конкретно календарної дати, часу і місця укладення основного договору. Укладаючи попередній договір, позивач бажав настання реальних наслідків шляхом якнайшвидшого отримання у власність бажаного автомобіля. У випадку повідомлення позивачу правдивої інформації про те, що автомобіль на час укладання попереднього договору не належить відповідачу, а також про те, що позивач не отримає автомобіль у власність в строки, передбачені договором, позивач ніколи не укладав би з відповідачем спірного договору. Крім того, пізніше виявилось та стало очевидним, що за спірним договором відповідач фактично зобов`язався надати послуги позивачу з викупу транспортного засобу за кошти позивача з аукціону в США, транспортування його до України та розмитнення. Про це свідчить пункт 1.5. договору та розрахунок вартості автомобіля, який був наданий відповідачем. Цей розрахунок складається з наступного: вартість лоту + аукціонний збір; доставка суша + море; брокерські послуги; вигрузка з порту; розмитнення; дилерські послуги; сертифікація. Отже відповідач не мав на меті здійснювати продаж належного йому транспортного засобу. Його метою було надання послуг, які зазначені в розрахунку вартості як «Дилерські послуги», чим відповідач також ввів в оману позивача. Отже, при таких обставинах відповідно до ч. 1 ст. 213 ЦК України, цей правочин слід тлумачити, як надання послуг дилера. Таким чином, під час укладення попереднього договору відповідач ввів позивача в оману, оскілки спонукав дати згоду на здійснення правочину на який в іншому випадку позивач не погодився б. Відповідач ввів позивача в оману стосовно основних характеристик товару, який позивач бажав придбати, а саме його наявності, належності відповідачу та поставки в майбутньому. В свою чергу, відповідач не вчинив жодних дій для виконання умов попереднього договору, що свідчить про відсутність у нього намірів до реального настання правових наслідків, передбачених оспорюваним правочином. В п. 2 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність, що вводить споживача в оману. Тому позивач просив визнати недійсним попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу між ОСОБА_1 та ТОВ «Везем Шиппінг», укладений 30 грудня 2021 року; стягнути з ТОВ «Везем Шиппінг» на користь позивача суму сплаченого авансу в розмірі 201663,47 грн., суму інфляційних втрат в розмірі 13359,97 грн., пеню в розмірі 647339,74 грн., а всього 862363,18 грн.; стягнути з ТОВ «Везем Шиппінг» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн. та судові витрати.

Заочним рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 квітня 2023 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом учасники справи повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується, зокрема, письмовою розпискою позивача ОСОБА_1 від 27.06.2023 року (а.с. 83). У зв`язку з відсутністю відповідача за відомими суду адресами його місцезнаходження, що також відповідає відомостям з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, сповіщення ТОВ «Везем Шиппінг» здійснено шляхом розміщення відповідного оголошення на веб-сайті судової влади. Також судова повістка направлена на адресу електронної пошти ТОВ «Везем Шиппінг», що значиться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Від позивача надійшла заява про відкладення розгляду справи, у зв`язку з незадовільним станом здоров`я, однак до заяви не долучено будь-яких доказів, що підтверджують її обґрунтування.

Місцезнаходженням ТОВ «Везем Шиппінг» є м. Київ. На день розгляду даної справи на території м. Дніпро та Київської області не ведуться активні бойові дії, що свідчить про те, що поточна обстановка у даних регіонах є стабільною. Також, колегія суддів зауважує, що в матеріалах справи відсутні докази неможливості направлення ТОВ «Везем Шиппінг», як юридичної особи, свого представника в судове засідання, а також доказів того, що він не має можливості, за об`єктивних обставин, приймати участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції за допомогою технічних засобів, визначених ЦПК України.

Судовий захист повинен відповідати умовам процесуальної економії, враховуючи, що пунктами 10, 11 частини 2 статті 2 ЦПК України визначено, що одними із основних принципів цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом та неприпустимість зловживання процесуальними правами. З урахуванням викладеного вище, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників процесу.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, часткового скасування рішення місцевого суду з ухваленням у скасованій частині нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 30 грудня 2021 ОСОБА_1 та ТОВ «Везем Шиппінг» укладено попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу №ПКП-11595, за умовами якого сторони зобов`язались укласти в майбутньому договір купівлі-продажу (основний договір) на належний ТОВ «Везем Шиппінг» транспортний засіб марки Volkswagen, модель Jetta, 2012 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 до 30 квітня 2022 року (а.с. 15).

Відповідно до п. 1.3. попереднього договору ТОВ «Везем Шиппінг» гарантує, що на момент укладання основного договору транспортний засіб, визначений у п. 1.1. цього договору, буде належати йому та не буде знаходитись під забороною відчуження, арештом, не буде предметом застави чи іншим засобом забезпечення виконання зобов`язань перед будь-якими фізичним та юридичними особами, а також не буде обтяжений будь-яким іншим чином, передбаченим чинним законодавством.

Згідно п. 1.4 попереднього договору ОСОБА_1 стверджує, що володіє достатньою інформацією про транспортний засіб, його вартість, якісні та технічні характеристики.

Пунктом 1.5. попереднього договору погоджено, що ТОВ «Везем Шиппінг» здійснило викуп транспортного засобу з онлайн-аукціону автомобілів після його погодження з ОСОБА_1 , який жодних заперечень та претензій щодо викупу транспортного засобу з метою подальшого укладення основного договору не має.

Продаж транспортного засобу вчиняється сторонами за ціною (вартістю) в розмірі 7412,00 дол. США, що згідно з офіційним курсом НБУ на дату укладення договору становить 201663,47 грн., у тому числі ПДВ - 33610,58 грн. та сплачується в безготівковій формі на поточний рахунок відповідача в національній валюті України гривні згідно з офіційним курсом НБУ на дату виставлення рахунку (пункт 1.2 попереднього договору від 30.12.2021 №ПКП-11595).

За змістом пунктів 2.2 - 2.4 попереднього договору сторони домовилися про такий порядок проведення розрахунків за цим договором: ОСОБА_1 сплачує в день підписання цього договору ТОВ «Везем Шиппінг» в якості завдатку першу частину суми вартості транспортного засобу на розрахунковий рахунок ТОВ «Везем Шиппінг» в розмірі 4088,08 дол. США, що згідно з офіційним курсом НБУ на дату укладання договору становить 111225, 08 грн., у тому числі ПДВ 18537,42 грн. Наступні розрахунки за транспортний засіб здійснюються стороною позивачем на розрахунковий рахунок відповідача відповідно до виставлених ним рахунків, але не пізніше строку, встановленого в п. 1.2 даного договору.

Згідно п. 4.1 попереднього договору від 30.12.2021 №ПКП-11595,цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами, а саме 30.12.2021 року і діє до 30.04.2022 року, або до укладення основного договору.

Термін виконання цього договору може бути продовжений за взаємною згодою сторін або за письмовим повідомленням від відповідача до позивача, у разі виникнення обставин, які сторона не могла уникнути або подолати під час виконання зобов`язань, або перешкод, що стали наслідком дій/обставин, що знаходяться поза контролем не виконуючої сторони (п. 4.2 попереднього договору від 30.12.2021 №ПКП-11595).

У пункті 6.1 вказаного вище договору погоджено, що сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання своїх зобов`язань за цим договором, якщо таке невиконання настало в результаті обставин непереборної сили, що виникла після укладення договору в результаті подій надзвичайного характеру, які учасник не міг ні передбачити, ні запобігти розумними мірами форс-мажор. До таких подій надзвичайного характеру відносяться: повінь, пожежа, землетрус або стихійні лиха, техногенні катастрофи, а також війна або інші військові дії.

При виникненні обставин непереборної сили, що перешкоджають виконанню зобов`язань за цим договором однією із сторін, термін виконання зобов`язань за цим договором переноситься на строк дії таких обставин (п. 6.3 попереднього договору від 30.12.2021 №ПКП-11595).

30 грудня 2021 року позивач перерахував ТОВ «Везем Шиппінг» 111225,00 грн. згідно рахунку на оплату від 30.12.2021 року №11595-ВШ0440, що підтверджується копією квитанції №115 від 30.12.2021 року (а.с. 11-12, 13).

Також ОСОБА_1 згідно рахунку на оплату від 20.01.2022 року №11595-ВШО223 перерахував ТОВ «Везем Шиппінг» 90438,40 грн., що підтверджується копією квитанції №1 від 15.02.2022 року (а.с. 10, 14).

Умови договору відповідачем не виконані; докази наявності підстав для звільнення відповідача від відповідальності за невиконання умов договору суду не надані. Відповідач не скористався своїм право на подання доказів, заявлення клопотань про витребування доказів судом, що підтверджується матеріалами справи.

Частиною першою статті 627 ЦК України установлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

За положеннями ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення (ч.ч. 1, 2, 3 статті).

Пунктом 2 ч.1 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність, що вводить споживача в оману або є агресивною.

Відповідно до п. п. 1, 3 ч. 2 ст. 19 зазначеного Закону, якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману стосовно, зокрема, основних характеристик продукції, таких як: її наявність, переваги, небезпека, склад, методи використання, гарантійне обслуговування, метод і дата виготовлення або надання, поставка, кількість, специфікація, географічне або інше походження, очікувані результати споживання чи результати та основні характеристики тестів або перевірок товару; ціни або способу розрахунку ціни чи наявності знижок або інших цінових переваг.

Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Частиною 6 наведеної статті передбачено, що правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Поняття «нечесна підприємницька практика» означає будь-яку підприємницьку діяльність або бездіяльність, що суперечить правилам, торговим чи іншим чесним звичаям та впливає або може вплинути на економічну поведінку споживача щодо продукції.

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.

З аналізу норм статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» випливає, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п.6 ч.1 ст.3, ч.3 ст.509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в ч.2 статті 18 цього Закону. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу.

Несправедливими згідно із ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимогу у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірванням або невиконанням ним договору (пункти 2-4); надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі (пункт 11); визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору (пункт 13).

Перелік несправедливих умов у договорі зі споживачем не є вичерпним (ч.4 ст.18 цього Закону).

Відповідно до частин першої - п`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно із частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування (частина перша статті 216 ЦК України).

Укладаючи та підписуючи оспорюваний договір, волевиявлення позивача було вільним та відповідало його внутрішній волі, позивач розумів значення і умови договору та його правові наслідки, у подальшому оплатив два платежі 30 грудня 2021 року на суму 111225,00 грн. та 15.02.2022 року на суму 90438,40 грн., що свідчить про обізнаність позивача з умовами договору, погодження позивача з умовами договору та про отримання позивачем інформації, яка була для нього чіткою та зрозумілою щодо предмета договору, його умов.

Позивачем не доведено вчинення відповідачем нечесної підприємницької практики під час укладення оспорюваного договору та навмисного введення позивача в оману щодо істотних умов договору.

Обґрунтування позовних вимог тим, що автомобіль на час укладення попереднього договору купівлі-продажу не належав відповідачу, не є підставою для визнання договору від 30 грудня 2021 №ПКП-11595 недійсним, враховуючи предмет укладеного договору.

Сторонами у вказаному вище договорі було узгоджено, зокрема, що ТОВ «Везем Шиппінг» гарантує, що на момент укладання основного договору транспортний засіб буде належати йому (п. 1.3 договору). Тобто, сторонам було відомо, що на час укладення договору від 30 грудня 2021 №ПКП-11595 автомобіль Volkswagen, модель Jetta, 2012 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 відповідачу на праві власності не належав. Про це додатково свідчить положення пункту 1.5 вказаного договору, згідно якого ТОВ «Везем Шиппінг» здійснило викуп транспортного засобу з онлайн-аукціону автомобілів після його погодження з ОСОБА_1 .

Отже, позивачу при укладенні вищевказаного договору було відомо, що автомобіль Volkswagen, модель Jetta, 2012 року випуску, на час укладення оспорюваного договору не зареєстрований на відповідача, а викуплений останнім з онлайн-аукціону автомобілів з обов`язком відповідача зареєструвати право власності на цей автомобіль у майбутньому (п. 1.3).

Разом з тим, жодних доказів того, що транспортний засіб, що є предметом оспорюваного договору, не належить відповідачу і він не набув на нього права власності, суду не надано; клопотань про витребування відповідних доказів судом - позивачем не заявлено.

Доводи позивача щодо невиконання оспорюваного договору у встановлений строк не є підставою для визнання його недійсним. Невиконання чи неналежне виконання договору самі по собі не є підставою для його недійсності.

Наведені у позовній заяві аргументи, що оспорюваний договір слід тлумачити як надання послуг дилера через зміст п. 1.5 договору та те, що розрахунок вартості автомобіля складається із «вартості лоту+аукціонний збір; доставка суша + море; брокерські послуги; вигрузка з порту; розмитнення; дилерські послуги; сертифікація», - не доведені стороною позивача, оскільки докази того, що зазначені складові є елементами розрахунку вартості автомобіля, відсутні. При цьому, у п. 1.5 оспорюваного договору йде мова про зобов`язання відповідача з метою виконання умов цього договору забезпечити викуп з оплатою транспортного засобу на онлайн-аукціоні автомобілів. Отже ці дії не є елементами вартості автомобіля, а є умовами виконання оспорюваного договору.

Таким чином, зважаючи на викладене, зміст оспорюваного договору не свідчить про будь-який дисбаланс договірних прав та обов`язків сторін. Також не встанолвено умов, що завдавали б шкоди позивачу, як споживачу.

Виходячи з викладеного, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, характер спірних правовідносин, правильно застосувавши норми матеріального права, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання попереднього договору купівлі-продажу транспортного засобу №ПКП-11595 від 30 грудня 2021, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Везем Шиппінг» недійсним, з підстав, передбачених статтями 15 та 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки позивачем не доведено твердження, що умови оспорюваного договору є несправедливими, чи відповідач не надав повну інформацію щодо умов договору про зобов`язання укласти угоду в майбутньому - до 30 квітня 2022 року щодо автомобіля Volkswagen, модель Jetta, 2012 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , які включали в себе і забезпечення викупу з оплатою транспортного засобу на онлайн-аукціоні автомобілів.

За змістом пунктів 2.2 - 2.4 попереднього договору сторони домовилися про такий порядок проведення розрахунків за цим договором: ОСОБА_1 сплачує в день підписання цього договору ТОВ «Везем Шиппінг» в якості завдатку першу частину суми вартості транспортного засобу на розрахунковий рахунок ТОВ «Везем Шиппінг» в розмірі 4088,08 дол. США, що згідно з офіційним курсом НБУ на дату укладання договору становить 111225,08 грн., у тому числі ПДВ 18537,42 грн. Наступні розрахунки за транспортний засіб здійснюються стороною позивачем на розрахунковий рахунок відповідача відповідно до виставлених ним рахунків, але не пізніше строку, встановленого в п. 1.2 даного договору.

Згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Правові наслідки порушення або припинення зобов`язання, забезпеченого завдатком передбачені вимогами статті 571 ЦК України, зокрема: якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора; якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості; сторона, винна у порушенні зобов`язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором; у разі припинення зобов`язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню.

За змістом наведених норм ЦК України завдаток є доказом існування зобов`язання, виконує платіжну функцію та є способом забезпечення виконання зобов`язання.

Частиною першою статті 546 ЦК України визначено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Згідно з положеннями статі 548 ЦК України завдатком може бути забезпечене лише дійсне зобов`язання, яке випливає із договору, укладеного сторонами.

Відповідно до частини першої статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Згідно зі статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Враховуючи наведене та положення статті 570 ЦК України колегія дійшла висновку про те, що сума, яка названа у попередньому договорі №ПКП-11595 від 30 грудня 2021 завдатком, фактично є авансом, оскільки сторонами не дотримано умов, визначених статтею 570 ЦК України, а саме не укладено договору купівлі-продажу на виконання якого передано кошти.

Зазначене узгоджується також з правовим висновком, викладеними Верховним Судом України у постановах від 25 вересня 2012 року у справі №6-82цс13 та від 13 лютого 2013 року у справі №6-176цс12 та Верховним Судом у постановах від 30 січня 2019 року №461/5297/16-ц (провадження № 61-22017св18), від 01 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18 (провадження №61-22682св1 та від 13 січня 2021 року у справі №686/6823/14-ц (провадження №61-6475св20).

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши, що сторони зобов`язалися укласти основний договір у строк до 30 квітня 2022 року, однак договір купівлі-продажу транспортного засобу Volkswagen Jetta, 2012 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , між сторонами у справі не було укладено, внаслідок чого передані позивачем грошові кошти є авансом, - колегія дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 201663,47 грн., оскільки чинним законодавством не передбачено залишення авансу у сторони попереднього договору на випадок неукладення основного договору, а ці кошти підлягають поверненню позивачу в тому розмірі, в якому вони передавалися.

Колегія звертає увагу, що відповідачем не надано доказів щодо виконання умов договору чи наявності підстав для звільнення відповідача від відповідальності за невиконання умов договору. Представник відповідача ознайомлювався із матеріалами справи у суді першої інстанції, однак відповідач не скористався правом на заявлення клопотань щодо надання доказів або витребування відповідних доказом судом, що підтверджується письмовими матеріалами справи.

Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія також вважає обґрунтованими вимоги про стягнення втрат від інфляції в розмірі 13359,97 грн. за період з травня 2022 по серпень 2022, на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, виходячи із наведеного нижче розрахунку.

Індекс інфляції становив: травень 2022 - 102,70, червень 2022 - 103,10, липень 2022 - 100,70, серпень 2022 - 101,10.

Розрахунок здійснюється за формулою: ІІС = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 ), де ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення, ..... ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення. IIc (102,70 : 100) x (103,10 : 100) x (100,70 : 100) x (101,10 : 100) = 1.07797760. Таким чином інфляційне збільшення становить: 201663,47 x 1.07797760 - 201663,47 = 15725,23 грн.

Однак, до стягнення підлягають втрати у зв`язку з інфляцією в сумі 13359,97 грн. у межах заявлених позовних вимог.

Водночас, суд відхиляє позовні вимоги про стягнення пені в розмірі 647339,74 грн., яка нарахована на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки вказаним положенням закону сплата пені пов`язується з невиконанням робіт або ненаданням послуг, що не було предметом договору в даній справі.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я.

Відповідно до статті 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов`язання, якщо таке відшкодування встановлено договором або законом. Тобто законодавець указує на два випадки компенсації моральної шкоди - вони визначені умовами договору або випливають із положень законодавства (зокрема статті 4, 22 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Спори про відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди.

Згідно з преамбулою Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

За пунктами 18, 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець - суб`єкт господарювання, який згідно з договором реалізує споживачеві товари або пропонує їх до реалізації; споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Статтею 1-1 Закон України «Про захист прав споживачів» передбачено, що цей Закон регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг.

Пункт 5 частини першої статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає, що споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

Відповідно до пункту 19 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» термін «продукція» у цьому Законі вживається в значенні - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб.

За змістом частини другої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

З огляду на викладене слід зазначити, що виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.

Статті 4 та 22 Закону України «Про захист прав споживачів» прямо передбачають право споживача на відшкодування моральної шкоди у правовідносинах між споживачами та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг.

З наведеного вбачається, що моральна шкода за порушення цивільно-правового договору як спосіб захисту суб`єктивного цивільного права може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, і підлягає стягненню на підставі статей 16 та 23 ЦК України і статей 4 та 22 Закону України «Про захист прав споживачів» навіть у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено.

Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі №216/3521/16-ц (провадження №14-714цс19).

Враховуючи недоведеність позивачем та невстановлення судом заподіяння відповідачем моральної шкоди позивачу у звязку із порушенням прав споживача, - вимоги про відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають.

Таким чином, заочне рішення місцевого суду підлягає скасуванню в частині відмови у стягненні авансового платежу та інфляційних витрат, з ухваленням у цій частині нового судового рішення про стягнення з ТОВ «Везем Шиппінг» на користь ОСОБА_1 авансового платежу в сумі 201663,47 грн. та інфляційних витрат у розмірі 13359,97 грн., а всього 215023 (двісті п`ятнадцять тисяч двадцять три) грн. 44 коп. В іншій частині заочне рішення підлягає залишенню без змін.

За положеннями частини 3 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За змістом ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У відповідності до вимог п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат (ч. 10 ст. ст. 141 ЦПК України).

Приймаючи до уваги часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягнення судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу (5000,00 грн.), пропорційно задоволеним позовним вимогам (24,79%), в сумі 1239 (одна тисяча двісті тридцять дев`ять) грн. 50 коп., що підтверджується копією договору про надання правової допомоги від 03.08.2022 №11, копією свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльнісю №4474 від 29.08.2012, копією ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 08.08.2022 та копією меморіального ордеру від 03.08.2022 на суму 5000,00 грн.

Також, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ч. 1 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», з ТОВ «Везем Шиппінг» в дохід держави підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви (8673,63 грн) та апеляційної скарги (13010,45 грн), пропорційно задоволеним позовним вимогам (24,79%), у розмірі 5375 (п`ять тисяч триста сімдесят п`ять) грн. 48 коп.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає частковому скасуванню з ухваленням у скасованій частині нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 квітня 2023 року в частині відмови у стягненні авансового платежу та інфляційних витрат скасувати та у скасованій частині ухвалити нове судове рішення.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Везем Шиппінг» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) 201663,47 грн. та інфляційні витрати у розмірі 13359,97 грн., а всього 215023 (двісті п`ятнадцять тисяч двадцять три) грн. 44 коп.

В іншій частині заочне рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 квітня 2023 року залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Везем Шиппінг» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати у розмірі 1239 (одна тисяча двісті тридцять дев`ять) грн. 50 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Везем Шиппінг» () в дохід держави судовий збір у розмірі 5375 (п`ять тисяч триста сімдесят п`ять) грн. 48 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді І.А. Єлізаренко

О.В. Свистунова