РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" вересня 2023 р. м. Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області

в складі головуючої судді Грушковської Л.Ю.,

за участі секретаря судового засідання Шпак А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Жмеринка у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс», участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) та приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Турського Олександра Віталійовича, про визнання виконавчого надпису таким, що не підлягає виконанню, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із даним позовом, в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем зареєстрованим за № 132993, від 10.06.2021 року. Позовну заяву обґрунтовано тим, що позивачка з відповідачем ніколи не укладали кредитного договору, жодних коштів від ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» в борг не брала. Натомість у травні 2023 року під час спроби отримати власні кошти з карткового рахунку в АТ КБ «ПриватБанк» дізналась, що її рахунок заблокований на підставі виконавчого провадження. Тоді позивачка звернулась до адвоката і попросила дізнатись, хто веде виконавче провадження, а також отримати інформацію про підстави його відкриття. З постанови від 27.11.2021 року про відкриття виконавчого провадження № 67688624 дізналась, що підставою для відкриття провадженню та стягнення з неї (попереднє прізвище ОСОБА_2 ) боргу в розмірі 33319,51 грн. на користь ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС», а також виконавчого збору (основної винагороди) у розмірі 3 331, 95 грн., став виконавчий напис № 132993, виданий 10.06.2021 року винесений приватним нотаріусом КМНО Остапенком Є.М. Зауважила, що у постанові приватного виконавця її адреса зазначена з помилкою - номер будинку не АДРЕСА_1 . Позивачка з діями приватного виконавця не згодна, зазначений нотаріальний напис вчинений незаконно, а тому він не підлягає виконанню, оскільки боргу перед відповідачем не визнає. Зазначає, що вчиняючи оспорюваний виконавчий напис, нотаріус не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості. Інформація про невиконані зобов`язання у виконавчому написі не відповідає дійсним обставинам. Нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. Натомість у позивачки є обгрунтовані сумніви, що відповідачем нотаріусу були подані не достовірні документи про наявність заборгованості. Просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою суду від 18.07.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Цією ж ухвалою прийнято рішення про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Вказаною ухвалою суду відповідачеві запропоновано в строк п`ятнадцять днів з дня отримання ухвали подати відзив на позовну заяву, а третім особам для надання письмових пояснень щодо позову, також встановлено позивачу строк п`ять днів з дня отримання відзиву для надання заперечень. Вказаною ухвалою суду зобов`язано Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ) надати суду всі документи, подані Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» приватному нотаріусу Остапенку Є.М. на підставі яких ним 10.06.2021 року було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №132993 про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 в розмірі 33319,51 грн (а.с. 22).

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Кучер В.М. подав заяву та просив розглянути справу у його відсутність та відсутність позивачки, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд задовільнити позов повністю та стягнути на користь позивачки з відповідача документально підтвердженні судові витрати (а.с. 62).

Представник відповідача 01.08.2023 року подав клопотання про зменшення розміру судових витрат на правничу допомогу, в якому зазначає, що оплата в розмірі 6000 грн є неспіврозмірною в порівнянні з обсягом виконаних адвокатом робіт, складністю справи та ринковими цінами на адвокатські послуги в аналогічних справах та просить їх зменшити до 1000 грн (а.с 34).

Також, представник відповідача 01.08.2023 року надіслав до суду заяву про визнання позовних вимог, відповідно до якої директор ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» Наваренко В.Г. визнає позовні вимоги щодо визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та визнає частково вимогу щодо стягнення з відповідача судового збору за подання позову до суду в розмірі 50 %. Просив розглянути справу без представників ТОВ « ФК «Еліт Фінанс» (а.с. 36).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача представник Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 18.08.20223 надіслав до суду пояснення, відповідно до яких зазначив, що 04.02.2022 року Управлінням направлено лист ОСОБА_3 з вимогою передати до Київського державного нотаріального архіву всі документи нотаріального діловодства та архіву приватного нотаріуса. Докумети нотаріального діловодства та архів приватного нотаріуса Остапенка Є.М. станом на сьогодні до Київського державного нотаріального архіву не передані. Також зауважив, що Управлінням направлено листи до ГУНП у м. Києві про залучення правохороних органів для вжиття всіх можливих заходів щодо встановлення місцезнаходження архіву приватних нотаріусів, зокрема ОСОБА_3 , що є власністю держави та не булии передані на відповідне зберігання. Просив справу розглянути без участі представника Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (а.с. 44-49).

Таким чином, судом вжиті належні заходи для повідомлення відповідача про розгляд справи та реалізації ним права судового захисту своїх прав та інтересів.

З огляду на вищезазначене суд, на підставі ч.5 ст.279 ЦПК України розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, клопотань сторін проти розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження до суду не подано.

Відповідно до частини другої ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, оскільки розгляд справи відповідно до положень цього Кодексу здійснювався судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі.

Досліджуючи питання права, що лежать в основі спору, судом установлено, що згідно з постановою про відкриття провадження приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Турського О.В. від 27.11.2021 року відкрито провадження про стягнення з боржника, яким є ОСОБА_4 на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» заборгованості в розмірі 33319,51 грн та виконавчий збір/основну винагороду приватного виконавця в розмірір 3331,95 грн. (а.с. 11).

Оцінюючи вищеперераховані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, суд згідно з положеннями статей 77, 78, 79, 80 цього ж Кодексу вважає ці докази належними, допустимими, достовірними та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані у встановленому законом порядку, на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи, а також у своїй сукупності вони дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Надані докази прийняті судом до уваги, підстав для їх відхилення не вбачається.

Статями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч.1 ст.39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за №282/20595 (далі - Порядок № 296/5).

Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 3.1 глави 16 розділу II Порядку № 296/5 нотаріус вчиняє виконавчі написи: - якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; - за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999 (пункт 3.2 глави 16 розділу II Порядку №296/5).

Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюється з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу (пункт 3.4 глави 16 розділу II Порядку № 296/5).

Пунктом 3.5 глави 16 цього ж Порядку визначено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року.

Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

У оспорюваному виконавчому написі, вказано, що підставою його здійснення є, зокрема, постанова КМУ №1172 від 29 червня 1999 року, в яку постановою КМУ №662 від 26 листопада 2014 року були внесені зміни до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, зокрема, доповнено перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. п. 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості».

Одночасно з цим, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року (справа №826/20084/14) визнано незаконною та не чинною з моменту прийняття постанови Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту, відповідно до якого для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Постанова набрала законної сили з моменту її проголошення.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі №757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 10.06.2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14.

Таким чином, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року (у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватного нотаріуса), стосувався лише нотаріально посвідчених договорів.

Договір, який був наданий приватному нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, а тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Згідно з частинами 5 та 6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, які беруть участь у справі. Доказуванню не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, враховуючи, що станом на час вчинення виконавчого напису зазначена у ньому заборгованість не була безспірною, а також те, що нотаріусом при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису застосовано не чинні на той момент норми, які регулюють вчинення виконавчих написів по кредитних договорах, укладених у простій письмовій формі, зважаючи, що відповідачем не надані жодні заперечення по суті позову, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду даної справи, а відтак підлягають задоволенню в цій частині.

Відповідно до ч. першої ст.141 ЦПК України документально підтверджені судові витрати позивача, понесені нею при подачі позовної заяви та заяви про забезпечення позову до суду (а.с.3), підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

У своїй заяві про визнання позовних вимог представник відповідача просить відповідно до положень частини першої статті 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд вирішити питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду.

Також позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правову допомогу в розмірі 6000 грн. Представником відповідача частково визнається заявлена до стягнення сума, а саме в розмірі 1000 грн, в зв`язку із необґрунтовано завищеним гонораром адвоката.

Відповідно до пункту першого частини третьої ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами другою, третьою ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Вирішуючи питання про стягнення понесених ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з того, що у матеріалах справи наявний договір про надання правової допомоги від 26.05.2023 року (а.с. 17), опис виконаних робіт (а.с.15), квитанція (а.с. 16), що є підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу.

Враховуючи критерій оцінки співмірності витрат на оплату послуг адвоката (адекватності ціни за надані адвокатом послуги відносно складності та важливості справи, витраченого на складання позовної заяви та заяви про забезпечення позову часу), з огляду на те, що позовну заяву розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження, суд приходить до висновку про часткове задоволення понесених ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу в сумі 2000 грн, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 3-13, 19, 76-81, 89, 259, 263-265, 274 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов задовольнити повністю.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем зареєстрований за № 132993 від 10 червня 2021 року.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс», місцезнаходження вул. Солом`янська,2, м. Київ, 03035, , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої по АДРЕСА_2 судові витрати в розмірі в розмірі 2805 (дві тисячі вісімсот п`ять) грн 20 коп, які складаються із сплаченого судового збору за подання позовної заяви в сумі 536,80 грн., 268,40 грн. за подання заяви про забезпечення позову та 2000 грн витрати на правову допомогу.

Повернути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої по АДРЕСА_2 з державного бюджету 536 (п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп. судового збору за подання позлвної заяви та 268 (двісті шістдесят вісім) грн. 40 коп. за подання заяви про забезпечення позову.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі у 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя