ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 серпня 2023 року м. Чернівці

справа № 727/4175/23

провадження 22-ц/822/737/23

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Перепелюк І. Б.

суддів : Кулянди М.І., Одинака О.О.

секретар Собчук І.Ю.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 10 липня 2023 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позов обґрунтовано наступним. Позивачі є співвласниками квартири за адресою АДРЕСА_1 . В період з квітня 2010 року по 13 квітня 2023 року в квартирі проживали та відповідно користувалися житлово-комунальними послугами двоє осіб ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . Позивач ОСОБА_2 в зазначеній квартирі не проживала оскільки перебувала за кордоном. ОСОБА_3 відшкодувала половину вартості спожитих житлово-комунальних послуг в сумі 18 252 грн ОСОБА_2 . Остання немає до неї матеріальних претензій. Оскільки протягом січня-березня 2023 року ОСОБА_3 здійснювала оплату комунальних послуг, відповідач повинен їй компенсувати половину вартості спожитих послуг в сумі 1910 грн.

Відповідач нарівні з позивачами користувався усіма житлово-комунальними послугами та несе солідарну відповідальність за зобов`язаннями з їх оплати. Однак з квітня 2020 року відповідач ухиляється від виконання обов`язку по оплаті житлових та комунальних платежів, та оплаті орендних платежів в розмірі 372 грн на місяць, відповідно до договору найму від 23 квітня 2010 року.

Просили стягнути з відповідача ОСОБА_1 в рахунок компенсації заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги по утриманню квартири 20 162 грн та заборгованість по орендній платі у розмірі 8928 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівців від 10 липня 2023 року позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 кошти в сумі 5836 гривень (п`ять тисяч вісімсот тридцять шість) гривень 50 (п`ятдесят) копійок в рахунок компенсації заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги за період 2020- 2022 роки.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 кошти в сумі 8 928 гривень (вісім тисяч дев`ятсот двадцять вісім) гривень в рахунок компенсації заборгованості по орендній платі.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 кошти в сумі 1910 гривень (тисяча дев`ятсот десять) гривень в рахунок компенсації за спожиті житлово-комунальні послуги за період січень-березень- 2023 року.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 10 липня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі зазначає, що протягом всього часу свого проживання в квартирі, він постійно надавав ОСОБА_3 або колишній дружині ОСОБА_2 та іноді й самостійно в банку сплачував кошти за комунальні послуги, а що стосується наданих позивачкою банківських квитанцій про сплату комунальних послуг де зазначено прізвище відправника « ОСОБА_2 », то оскільки особові рахунки відкрито саме на прізвище ОСОБА_2 , тому й при оплаті комунальних послуг зазначено дане прізвище, про що достовірно відомо позивачці.

Вважає надані до матеріалів справи квитанції про сплату комунальних послуг неналежним доказом, оскільки вони не підтверджують того факту, що він не сплачував кошти за комунальні послуги. Крім цього, апелянт не погоджується із розміром заборгованості по договору оренди та ставить сам договір під сумнів.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено, що відповідно до договору дарування від 08.09.2008 року ОСОБА_2 є співвласницею частки квартири АДРЕСА_2 , право власності зареєстроване Чернівецьким комунальним обласним БТІ 29.09.2008 року.

ОСОБА_3 з 08.09.2008 року по 07.04.2023 року була співвласницею частки вказаної квартири. 07.04.2023 року ОСОБА_3 відчужила свою частку квартири відповідно до договору дарування який зареєстрований в реєстрі за № 2185 від 07.04.2023 року.

Відповідно до довідки від 14.10.2022 року № 410091 ОСОБА_1 знятий з реєстрації місця проживання за адресою АДРЕСА_1 .

Згідно з технічним паспортом виготовленим 06.04.2023 року загальна площа квартири АДРЕСА_2 складає: 49,5 м.кв, житлова площа 27,9 м.кв.

23.04.2010 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір найму (піднайму) житлового приміщення строком на 12 років, нотаріально посвідчений 09.04.2015 року зареєстрований в реєстрі за №1024.

Квитанції (дублікати чеків), рахунки, що містяться в матеріалах справи, підтверджують факт оплати послуг з газопостачання, електропостачання та вивозу сміття, квартплати, щодо квартири АДРЕСА_2 . Платник у квитанціях вказаний ОСОБА_2 за період з 2020 року по 2022 року.

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Стаття 156 ЖК України визначає права і обов`язки членів сім`ї власника жилого будинку (квартири). Так, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку(квартирі),що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Так, за згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Члени сім`ї власника будинку (квартири) зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку(квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і при домової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім`ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Відсутність самого договору між сторонами не звільняють мешканців квартири від обов`язку оплати комунальних послуг, оскільки, в силу вимог ст. 162 ЖК України, наймач (власник) зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Згідно з приписами ст. 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця в строки, встановлені Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п. 7, 17 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 р. № 572, власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.1, 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», обов`язок споживача здійснювати оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ч.1 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», чинного на час виникнення спірних правовідносин, залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на:

1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо);

2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо);

3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо);

4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Частина 3 статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачає, що дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (частини четверта статті 544 ЦК України).

Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги регрес).

Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до договору дарування від 08.09.2008 року ОСОБА_2 є співвласницею частки квартири АДРЕСА_2 , право власності зареєстроване Чернівецьким комунальним обласним БТІ 29.09.2008 року. ОСОБА_3 з 08.09.2008 року по 07.04.2023 року була співвласницею частки квартири.

07.04.2023 року ОСОБА_3 відчужила свою частку квартири ОСОБА_4 відповідно до договору дарування, який зареєстрований в реєстрі за № 2185 від 07.04.2023 року.

З матеріалів справи вбачається, що 23.04.2010 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір найму (піднайму) житлового приміщення строком на 12 років.

Договір який міститься в матеріалах справи є нотаріально посвідченим, окрім цього у відповідності до ст. 204 ЦК України, встановлено презумпцію правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Вказаний договорі найму житлового приміщення не визнаний не дійсним. Строк дії вказаного договору оренди закінчився 23 квітня 2022 року.

Відповідно до довідки від 14.10.2022 року № 410091 ОСОБА_1 знятий з реєстрації місця проживання за адресою АДРЕСА_1 .

Судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_1 , втративши з 14.10.2022 року право на проживання в зазначеній квартирі, проживав в ній до 13 квітня 2023 року.

Зазначеного апелянтом не спростовано.

Встановлено, що комунальні послуги були розраховані із врахуванням факту проживання відповідача у квартирі.

Частково задовольняючи позов, суд взяв до уваги факт відсутності відповідача на території України в період який вказаний в довідці № 91-27329/18/23 від 12.06.2023 року, в 2020 році перебував в Україні 92 дні, в 2021 році 135 днів, в 2022 році до 07 вересня 2022 року 30 днів., враховуючи, що у період відсутності, він не користувався комунальними послугами.

Відповідно до розрахунків позивачів сума заборгованості відповідача за спожиті комунально-житлові послуги які позивач ОСОБА_2 просить стягнути становить оплаченої нею суми а саме: 18 252 гривень. Враховуючи відсутність відповідача на території України та не споживання ним вказаних послуг, у період 3 2020 по 2022 рік, з урахування вказаної відсутності, сума заборгованості становить 11673 гривень (2020 рік- 3890 грн, 2021 рік- 5082 грн, 2022 рік- 2701 грн), вказаної суми 5836 гривень 50 копійок.

Крім того, оскільки протягом січня-березня 2023 року ОСОБА_3 здійснювала оплату комунальних послуг, відповідач повинен компенсувати їй половину вартості спожитих послуг в сумі 1910 грн, а також компенсувати ОСОБА_2 заборгованість по орендній платі в розмірі 8928 грн.

Належними та допустимими доказами не підтверджені доводи апелянта ОСОБА_1 про те, що він ніс витрати по утриманню квартири та оплаті комунальних послуг.

Квитанції (дублікати чеків), рахунки, що містяться в матеріалах справи, підтверджують факт оплати послуг з газопостачання, електропостачання та вивозу сміття, квартплати, щодо квартири АДРЕСА_2 . Платник у квитанціях вказаний ОСОБА_2 за період з 2020 року по 2022 року.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, апелянтом не спростовані обставини, встановлені судом, а також презумпцію правомірності правочину, зокрема договору найму від 23.04.2010 року, оскільки, відповідно до положень ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

При визначені розміру заборгованості з орендної плати, позивачем надано розрахунок, зроблений на підставі рішення Виконавчого комітету Чернівецької міської ради №836/25 від 28.12.2016 року, яким затверджено мінімальну вартість місячної оренди одного квадратного метра загальної площі нерухомого майна в тому числі для проживання фізичних осіб в сумі 10грн. Враховуючи місячний розмір орендної плати в 372 грн, загальна сума заборгованості становить 8928грн. Зазначено апелянтом не спростовано та не надано контррозрахунків.

Доводи апелянта зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанцій стосовно встановлених обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, однак висновків суду не спростовують та не можуть бути підставами для скасування судового рішення.

Суд першої інстанцій забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржуване рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 10 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий І.Б. Перепелюк

Судді: М.І. Кулянда

О.О. Одинак