ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 675/444/22

Провадження № 22-ц/4820/1615/23

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача ОСОБА_3 , про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, інфляційних втрат та відсотків за користування ними, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , яка подана його представником ОСОБА_4 , на рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 20 червня 2023 року та на додаткове рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 10 липня 2023 року (суддя Пашкевич Р.В.).

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:

В березні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_5 , про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, інфляційних втрат та відсотків за користування ними.

В обґрунтування позову зазначав, що 28.03.2019 між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 (до укладення шлюбу - ОСОБА_6 ) досягнуто згоди щодо передання відповідачем для неї у суборенду земельні ділянки (паї), які перебували у нього в оренді. Цього ж дня на прохання відповідача, ОСОБА_5 проведено виплати за користування в майбутньому земельними ділянками (паями) в сумі 164 204 грн, про що складено відповідну розписку про отримання коштів. Згідно домовленості, передання в суборенду земельних ділянок мало відбутися протягом одного року після отримання відповідачем зазначених грошових коштів.

Позивач посилається на те, що земельні ділянки (паї) у користування (суборенду) ОСОБА_2 станом на березень 2021 року так і не передано. Більше того, згідно з відомостями з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно, будь - яких правочинів щодо здійснення державної реєстрації права оренди за відповідачем на вказані земельні ділянки (паї) не міститься.

17.09.2021 між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 укладено договір про відступлення права вимоги, згідно якого ОСОБА_1 отримав право вимоги в розмірі 164204 грн і останній стає у цій частині кредитором за зобов`язаннями відповідача про повернення грошових коштів отриманих ним від ОСОБА_5 , про що і було повідомлено відповідача.

Проте, будь - яких листів із запереченнями ОСОБА_2 щодо відступлення права вимоги ОСОБА_5 за його зобов`язаннями на користь позивача відповідач не направляв та свої зобов?язання в частині повернення грошових коштів не виконав.

23.11.2021 позивачем на адресу відповідача направлено досудову вимогу про повернення безпідставно набутих грошових коштів у сумі 164 204 грн, однак станом на день звернення до суду з даним позовом, відповідач грошові кошти не повернув.

За таких обставин, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь безпідставно набуті кошти у загальному розмірі 183 518,44 грн, з яких: 164204 грн - сума основного боргу, 4831,65 грн - 3 % річних за користування грошовими коштами, 14482,79 грн - інфляційні витрати, а також судові витрати по справі.

Рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області від 20 червня 2023 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 164 204 грн, 3% річних у сумі 4831 грн 65 коп., інфляційні втрати у розмірі 14481грн 10 коп., а загалом 183516 грн 75 коп. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 4908 грн 02 коп. витрат пов`язаних з проведенням почеркознавчої експертизи. В решті позову відмовлено.

Додатковим рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області від 10 липня 2023 року заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Чернова В.В. про ухвалення додаткового рішення задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 9000 грн понесених витрат на правничу допомогу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 через свого представника ОСОБА_4 не погоджується з рішенням суду першої інстанції, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. При цьому, посилається на порушення норм процесуального та матеріального права. Зазначає, що грошові кошти отримані ним від ОСОБА_6 не можуть вважатись безпідставно набути грошовими коштами, адже отримані в результаті незаборонених чинним законодавством правочинів, а саме користування земельними ділянками, що виплаває зі змісту розписки від 28.03.2019. Вказує, що у ТОВ «ВІЛЬШАН», від імені та в інтересах якого діяла на підставі статуту - директор ОСОБА_6 , перебували в оренді належні матері відповідача ОСОБА_7 , земельні ділянки. Відповідач є єдиним спадкоємцем за законом після смерті своєї матері ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , і яка у зв?язку із смертю не отримувала від орендаря плату за користування вказаними землями. Тому, з ТОВ «ВІЛЬШАН» вони домовилися про оплату за користування земельними ділянками за минулі та майбутні періоди, про що була написана розписка, що він претензій не має. Вказує, що отримання грошових коштів від ОСОБА_6 як плату за користування землею виключає можливість застосування судом до них положень ч.1 ст. 212 ЦК України. Вважає, рішення суду першої інстанції таким, що підлягає скасуванню із прийняття нового рішення про відмову у задоволенні позову, що потягне за собою скасування додаткового рішення у даній справі від 10.07.2023.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до положень ст. 369 ЦПК України, за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що між відповідачем та ОСОБА_9 у справі не виникли належним чином оформлені договірні відносини , які випливають з договору суборенди земельної ділянки, а тому грошові кошти відповідач отримав без достатньої правової підстави і такі підлягають стягненню на підставі статті 1212 ЦК України. Договір про відступлення права вимоги між позивачем та ОСОБА_9 укладений відповідно до чинного законодавства, та стосується заміни сторони у зобов`язанні.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд.

Судом першої інстанції встановлено, що 28.03.2018 ОСОБА_2 складена розписка, згідно якої ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_6 164 204 грн за здачу паїв в суборенду, претензій не має. (а.с.18).

Згідно з копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 18.02.2021, ОСОБА_6 змінила прізвище з « ОСОБА_10 » на « ОСОБА_11 » (а.с. 17).

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, щодо об?єкта нерухомого майна №276541394 від 24.09.2021, встановлено, що ОСОБА_2 02.06.2014 укладено договір оренди з ТОВ «Нива Поділля» щодо земельної ділянки площею 2,3720 га, кадастровий номер :07:003:0361 строком на 10 років, з автоматичним продовженням дії договору.

Відомості щодо наявності у ОСОБА_2 інших земельних ділянок або їх передачу, з врахуванням вказаної земельної ділянки, в оренду або суборенду ОСОБА_5 у Державному реєстрі відсутні.

22.03.2021 ОСОБА_5 направлено ОСОБА_2 вимогу про повернення протягом 5 календарних днів безпідставно набутих коштів у розмірі 161 204 грн (а.с.19-20).

Вказана вимога була одержана відповідачем 25.03.2021 та залишена ним без виконання(а.с.22).

17.09.2021 між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 укладено договір про відступлення права вимоги. Відповідно до п.п.1.1. договору, первісний кредитор передає новому кредиторові, а новий кредитор приймає право вимоги, що належить первісному кредиторові, у розмірі 164204 грн і стає у цій частині кредитором за зобов`язанням ОСОБА_2 про повернення грошових коштів, що підтверджується письмовою розпискою від 28.03.2019 про отримання боржником грошових коштів в сумі 164204 грн (а.с.24).

Відповідно до п.п.1.2 договору, новий кредитор одержує право вимагати від боржника належного виконання зобов`язань про повернення грошових коштів, безпідставно отриманих боржником в загальній сумі 164204 грн.

17.09.2021 ОСОБА_5 направлено ОСОБА_2 листа, яким повідомляла про обов`язок сплати боргу за розпискою від 28.03.2019 новому кредитору за договором про відступлення права вимоги від 17.09.2021 ОСОБА_1 (а.с.26).

23.11.2021 ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 з вимогою про повернення безпідставно набутих коштів за розпискою від 28.03.2019 в розмірі 164204 грн протягом п?яти календарних днів з дати отримання даної вимоги із зазначенням розрахункового рахунку, на який слід провести перерахунок коштів (а.с.29).

Допитані в суді першої інстанції свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 договорів оренди з ОСОБА_2 не укладали, земельні ділянки передавались у користування безоплатно, на добровільних засадах.

Висновком експерта за результатами проведеної судово-почеркознавчої експертизи №3627-3629/22-26 від 14.02.2023, встановлено, що підпис від імені ОСОБА_2 у розписці від 28.03.2019 виконано рукописним способом без попередньої технічної підготовки та технічних засобів. Підпис від імені ОСОБА_2 у розписці від 28.03.2019 виконано самим ОСОБА_2 . Рукописний текст розписки від 28.03.2019, що починається словами « ОСОБА_14 отримав гроші від ОСОБА_6 … » і закінчується словами «... за здачу моїх паїв в суп оренду претензій не маю 28.03.2019. Підпис» виконано самим ОСОБА_2 (а.с. 152-157).

Дані обставини підтверджуються матеріалами справи.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Згідно із частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

За змістом цієї статті безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, в разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість зробити висновок про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому породження певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, прямо передбачених частиною другою статті 11 ЦК України.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов`язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Якщо ж зобов`язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов`язання). Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним.

Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або взагалі була відсутня.

Суть кондикційного зобов`язання виражається в тому, що набувач безпідставно збагатився за рахунок потерпілого, а тому зобов`язаний не лише повернути йому майно в натурі чи відшкодувати його вартість (стаття 1213 ЦК), а й у повному обсязі компенсувати потерпілому негативні наслідки від неможливості йому користуватися майном за призначенням шляхом відшкодування всіх доходів, які набувач одержав або міг одержати від цього майна, а набувач безпідставно збагатився за рахунок потерпілого.

Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 ЦК України, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Отже, норми статті 1212 ЦК України застосовуються до позадоговірних зобов`язань.

Вказана правова позиція сформульована Верховним Судом у постановах: від 10 вересня 2018 року у справі № 638/11807/15-ц (провадження № 61-1215св17), від 12 вересня 2018 року у справі № 154/948/16 (провадження № 61-4497ск18), від 12 грудня 2018 року у справі № 205/3330/14-ц (провадження № 61-1133св18).

Суд першої інстанції правильно виходив з того, що відповідачем ОСОБА_2 не спростовані належним чином, викладені у розписці обставини, а також недійсною у встановленому законом порядку ця розписка не визнавалась, у розписці відсутнє зобов`язання відповідача повернути грошові кошти, також між сторонами не виникли правовідносини, які випливають з договору суборенди земельної ділянки, але підтверджують факт отримання відповідачем грошових коштів. А тому, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо того, що грошові кошти отримані від ОСОБА_9 у розмірі 164 204 грн є платою за минулі та майбутні періоди за користування земельними ділянками.

Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 3 ст. 13 ЦПК України).

Оцінивши докази по справі в їх сукупності, встановивши, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_9 не виникли правовідносини, які випливають з договору суборенди земельної ділянки, а також те, що належними доказами відповідачем не доведено факт отримання ним грошових коштів саме за користування земельними ділянками за минулі та майбутні періоди, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо стягнення коштів на підставі ст.1212 ЦК України.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на докази, які б спростовували висновки суду щодо задоволення позовних вимог і впливали на їх законність, а зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновком суду щодо їх оцінки стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом.

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстави для скасування додаткового рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 10 липня 2023 року та нового розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка подана його представником ОСОБА_4 , залишити без задоволення.

Рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 20 червня 2023 року та додаткове рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 10 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 07 вересня 2023 року.

Суддя-доповідач І.В. П`єнта

Судді: А.П. Корніюк

О.І. Талалай