Провадження № 2/554/5441/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 серпня 2023 року м. Полтава

Октябрський районний суд м. Полтави в складі :

головуючого судді : Г.В. Андрієнко

за участю секретаря : О.Ю. Звігольської

за участю представника відповідача адвоката : О.П. Карасава

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві в спрощеному порядку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Харківського національного медичного університету про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи , відновлення становища , яке існувало до порушення, стягнення коштів за час незаконного відсторонення від роботи без збереження заробітної плати ,

в с т а н о в и в:

29.12.2021 р. позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом до Харківського національного медичного університету про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, відновлення становища , яке існувало до порушення, стягнення коштів за час незаконного відсторонення від роботи без збереження заробітної плати .

Позов мотивовано тим, що вона працює з 1995 р. у Харківському національному медичному університеті на посаді провідного бібліотекаря Наукової бібліотеки Харківського національного медичного університету (НБ ХНМУ).

В листопаді 2021 року вона стикнулася із грубим порушенням її конституційного права на працю з боку відповідача, яке полягало у тому, що від неї незаконно вимагали на роботі медичну інформацію щодо вакцинації проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та безпідставно обмежили право працівника щодо повноцінної роботи.

05.11.2021 р. їй повідомили про відсторонення від роботи , яке відбудеться 08.11.2021 р.

Так, 09.11.2021 відповідачем їй зачитаний наказ № 1510/к, яким її відсторонено від роботи без збереження заробітної плати з 08.11.2021, мотивуючи це тим, що вона відмовляється або ухиляється від обов`язкових профілактичних щеплень, що не відповідає дійсності.

Вважає, що в жодному документі, підписаному між нею та відповідачем, зобов`язання робити обов`язкові профілактичні щеплення з її боку немає, так само, як і не передбачено повноваження відповідача на відсторонення її від роботи з підстав відсутності профілактичних щеплень.

Також вказувала, що на сьогодні не встановлено законом окремого порядку про відсторонення працівників від роботи з підстав відсутності у них щеплення від хвороби COVID-19. Щеплення проти COVID-19 не є обов`язковим.

Окрім того, її, як працівника, не було повідомлено про зміну істотних умов праці. Наказ відповідача про відсторонення від роботи було вручено на наступний день після прийняття цього наказу.

Вважає, що у відповідача відсутні правові підстави примушувати її вакцинуватися від коронавірусної хвороби COVID-19 та/або притягати її до дисциплінарної відповідальності за відмову вакцинуватися та/або відсторонювати від роботи без збереження заробітної плати, а тому дії відповідача суперечать законодавству, зокрема, Конституції України, є незаконними та безпідставними.

Посилаючись на викладене, просила суд визнати незаконним та скасувати наказ про відсторонення від роботи , відновити становище , яке існувало до порушення, допустивши до виконання своїх трудових обов`язків , зобов`язати відповідача виплатити невиплачену заробітну плату за час незаконного відсторонення позивача від роботи з 08.11 .2021 р.

14.01.2022 р. Московським районним судом м. Харкова відкрито провадження по справі та ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до частини 7 ст. 147 ЗУ « Про судоустрій і статус суддів « , враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану , Верховний Суд розпорядженням від 08.03.2022 р. № 2/09-22 змінив територіальну підсудність судових справ Московського районного суду м. Харкова на Октябрський районний суд м. Полтави.

Ухвалою судді Октябрського районного суду м. Полтави від 24.04.2023 р. цивільна справа прийнята до провадження та призначене судове засідання.

Представник Харківського національного медичного університету 16.06.2023 р. направив до суду пояснення в порядку ст. 43 ЦПК України.

Зазначили , що Наказом МОЗ України від 04.10.2021 р. № 2153 було затверджено Перелік професій , виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, що набрав чинності з 08.11.2021 р. Згідно з Переліком обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 ,на період дії карантину , встановленого КМУ з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 ,підлягають працівники закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної(професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних , дошкільної, позашкільної освіти , закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності.

Твердження позивача про те , що ст. 46 КзПП України , ні жодним іншим законом України не передбачено правової можливості відсторонення працівника від роботи із підстав відмови або ухилення від щеплення проти COVID-19, є хибними.

Із змісту ст. 46 КЗпП України вбачається , що відсторонення працівників від роботи можливо в інших випадках , передбачених законодавством.

Відповідно до п.41-6 Постанови КМУ від 09.12.2020 р. « Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 керівникам державних органів (державної служби ) , керівникам підприємств , установ , організацій забезпечити :відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців , обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19,яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно статті 46 КЗпП України , частини другої статті 12 ЗУ « Про захист населення від інфекційних хвороб» та частини третьої статті 5 ЗУ « Про державну службу» , крім тих , які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я.

Відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу (державної служби ) або підприємства , установи , організації з обов`язковим доведенням його до відома особам , які відсторонюються. Строк відсторонення встановлюється до усунення причин , що його зумовили.

Позивачем не було надано жодних документів стосовно проведення їй обов`язкових профілактичних щеплень від COVID-19 чи документів , що підтверджують вакцинацію від COVID-19, одужання працівника від COVID-19 або медичного висновку (довідки ) про наявність у пацієнта абсолютних протипоказань до вакцинації від COVID-19.

Станом на 01.01.2022 р. фактична наявність студентів, аспірантів , клінічних ординаторів та осіб, які навчаються в Навчально-науковому інституті післядипломної освіти ХНМУ на післядипломному етапі складала 11 803 особи.

Позивачка протягом робочого дня повинна здійснювати обслуговування користувачів на абонементі художньої літератури з читальним залом гуманітарної підготовки та самостійної роботи ; реєстрацію та перереєстрацію користувачів ; видача та прийом літератури за вимогами користувачів.

Позивачка безпосередньо контактувала з великою кількістю людей, з книжковим фондом та періодичними виданнями , які видавалися співробітникам та студентам . З огляду на викладене існувала , необхідність ужиття заходів для захисту здоров`я працівників та студентів університету , шляхом відсторонення невакцинованих працівників для попередження поширення коронавірусу, мінімізації ризиків ускладнень і смертності у хворих на ковід.

Прохали врахувати практику ВС з приводу вакцинації , а саме Постанову ВП ВС викладену у справі № 130/3548/21 від 14.12.2022 р. , Постанову ВС від 10.03.2021 р. у справі № 331/5291/19.

На даний час позивач працює . Наказом МОЗ від 25.02.2022 р. № 380 , який набрав чинності 01 березня 2022 р. , зупинено дію наказу МОЗ № 2153 до завершення воєнного стану в Україні, який триває і на даний час.

Позивачка в судове засідання не з`явилася , надала суд заяву про розгляд справи без її участі , позовні вимоги повністю підтримує.

Представник відповідача прохав відмовити в задоволенні позовних вимог , врахувавши надані пояснення на позов.

Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи , вважає , що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено , ОСОБА_1 з 01.09.1995 прийнята на роботу до Харківського національного медичного університету на посаду провідного бібліотекаря Наукової бібліотеки ХНМУ, форма працевлаштування за основним місцем роботи, підрозділ бібліотека, що підтверджується відомостями викладеними у трудовій книжці (а. с. 23).

11.10.2021 наказом в. о. ректора Харківського національного медичного університету «Про заходи з забезпечення виконання наказу МОЗ України від 04.10.2021 № 2153» № 214-адмін, зокрема, оголошено співробітникам університету наказ МОЗ України від 04.10.2021 № 2153 «Про затвердження переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», зареєстрований в Міністерстві юстиції України від 07.10.2021 за № 1306/36928, що набирає чинності з 08.11.2021

Наказом ректора ХНМУ від 05.11.2021 «Про відсторонення від роботи» № 1510/к ОСОБА_1 ,відсторонено від роботи з 08.11.2021 без збереження заробітної плати на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, через відмову або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень від COVID-19, або через ненадання в установленому порядку документів, що підтверджують вакцинацію від COVID-19 (в т. ч. однією дозою), одужання працівника від COVID-19 або медичного висновку (довідки) про наявність у пацієнта абсолютних протипоказань до вакцинації COVID-19 до усунення причин, що зумовили відсторонення.

Підставами наказу зазначено: статтю 46 КЗпП України, частину другу статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», пункт 41-6 постанови КМУ від 09.12.2020 № 1236, наказ МОЗ України від 04.10.2021 № 2153 «Про затвердження переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», наказ ХНМУ від 11.10.2021 № 214-адмін. «Про заходи з забезпечення виконання наказу МОЗ України від 04.10.2021», наказ ХНМУ від 05.11.2021 № 237-адмін. «Про відсторонення від роботи працівників університету у зв`язку з введенням заходів, спрямованих на запобігання виникнення і поширення короновірусної хвороби COVID-19», подання проректора з науково- педагогічної роботи ОСОБА_2 та начальника відділу кадрів ОСОБА_3 від 05.11.2021 «Про відсторонення від роботи співробітників університету», акти про відсторонення від роботи (а. с.19 ).

08.11.2021 заступником начальника відділу кадрів Купіною О. В., провідним фахівцем відділу кадрів Н.П. Коленацькою , фахівцем І категорії відділу кадрів ОСОБА_4 складено акт про те, що 08.11.2021 ОСОБА_1 , провідний бібліотекар сектору культурно-просвітницької роботи та міжбібліотечного абонементу ( МБА) відділу обслуговування науковою літературою Наукової бібліотеки була запрошена до службового приміщення відділу кадрів, де вказаними вище особами ознайомлена з наказом ХНМУ від 05.11.2021 № 1510/к «Про відсторонення від роботи». Ознайомившись з наказом шляхом власного прочитання та після усного зачитання змісту наказу про відсторонення ОСОБА_1 від роботи з 08.11.2021 у наголос, остання категорично відмовилась підписатись про ознайомлення з наказом після чого залишила службовий кабінет відділу кадрів (а. с.122 ).

До даних правовідносин необхідно застосувати наступні норми права.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю.

Забороняється будь-яка дискримінація у сфері праці, зокрема порушення принципу рівності прав і можливостей, пряме або непряме обмеження прав працівників залежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, гендерної ідентичності, сексуальної орієнтації, етнічного, соціального та іноземного походження, віку, стану здоров`я, інвалідності, підозри чи наявності захворювання на ВІЛ/СНІД, сімейного та майнового стану, сімейних обов`язків, місця проживання, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, участі у страйку, звернення або наміру звернення до суду чи інших органів за захистом своїх прав або надання підтримки іншим працівникам у захисті їх прав, повідомлення про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону України «Про запобігання корупції», а також сприяння особі у здійсненні такого повідомлення, за мовними або іншими ознаками, не пов`язаними з характером роботи або умовами її виконання (стаття 2-1 КЗпП України).

Держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи (стаття 51 КЗпП України).

Статтею 46 Кодексу законів про працю України встановлено, що відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони;в інших випадках, передбачених законодавством.

У рішенні Великої Палати Конституційного Суду України № 10-р/2020 у справі № 1-14/2020 за конституційним поданням Верховного Суду щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень постанови Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів», положень частин першої, третьої статті 29Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», абзацу дев`ятого пункту 2 розділу П «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» зазначено, що «обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина є можливим у випадках, визначених Конституцією України. Таке обмеження може встановлюватися виключно законом - актом, ухваленим Верховною Радою України як єдиним органом законодавчої влади в Україні. Встановлення такого обмеження підзаконним актом суперечить статтям 1, 3, 6, 8, 19, 64 Конституції України» (абзац другий пункту 3.2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України № 10-р/2020).

Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України (стаття 8 Конституції України).

Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії (стаття 8 Конституції України).

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19 Конституції України).

Громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками (частини перша, друга статті 24 Конституції України).

Права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (стаття 55 Конституції України).

Конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Виключно законами України визначаються: права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; основи соціального захисту (частина перша статті 92 Конституції України).

Статтею 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» встановлено, що профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень.

Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Аналіз частин третьої, четвертої, шостоїстатті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» дає підстави для висновку, що ухвалення рішення про проведення обов`язкових профілактичних щеплень на відповідних територіях віднесено до виключної компетенції головного державного санітарного лікаря України, головного державного санітарного лікаря Автономної Республіки Крим, а також головних державних санітарних лікарів областей, міст Києва та Севастополя та за умови наявності відповідних епідемічних показань.

Водночас, профілактичні щеплення проводяться після медичного огляду особи в разі відсутності у неї відповідних медичних протипоказань.

Законом України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», статті 7, 27, визначено, що підприємства, установи і організації зобов`язані усувати за поданням відповідних посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби від роботи, навчання, відвідування дошкільних закладів осіб, які є носіями збудників інфекційних захворювань, хворих на небезпечні для оточуючих інфекційні хвороби, або осіб, які були в контакті з такими хворими, з виплатою у встановленому порядку допомоги з соціального страхування, а також осіб, які ухиляються від обов`язкового медичного огляду або щеплення проти інфекцій, перелік яких встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Обов`язковим профілактичним щепленням для запобігання поширенню інших інфекційних захворювань підлягають окремі категорії працівників у зв`язку з особливостями виробництва або виконуваної ними роботи. У разі необґрунтованої відмови від щеплення за поданням відповідних посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби вони до роботи не допускаються.

Таким чином, діючі закони України вимагають наявності подання відповідних посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби для того,щоб усунути від роботи працівника,який ухиляється від обов`язкового щеплення,що відносно позивача по справі не встановлено і суду не доведено.

Посилання представника відповідача на постанову Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», доповнену пунктом 41-6 постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2021 р. № 1096, та Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затверджений наказом Міністерства охорони здоров`я України 04 жовтня 2021 року № 2153, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 07 жовтня 2021 р. за № 1306/36928, як правомірні підстави відсторонення позивача від роботи, не є вірним, оскільки таке втручання у право людини на працю, у тому числі можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, в силу положень пункту 1 частини першої статті 92 Конституції України, дозволено виключно законами України, а не підзаконними актами, до яких належить постанова Кабінету Міністрів України.

Стосовно відновлення становища , яке існувало до порушення , то в задоволенні даних позовних вимог слід відмовити. Після звернення до суду з даним позовом , 25.02.2022 р. наказом МОЗ України № 380 , який набрав чинності 01.03.2022 р., зупинено дію наказу МОЗ № 2153 до завершення воєнного стану в Україні .

На виконання зазначеного наказу МОЗ України , наказу ХНМУ від 28.02.2022 р. № 01/2022-адм « Про зупинення дії наказу ХНМУ від 11.10.2021р.№ 214-адм» ОСОБА_1 допущено до роботи з 01.03.2022 р. ( а.с.124 )

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог .

Позивачка заявила три позовні вимоги , кожна з яких повинна бути оплачена судовим збором станом на 2021 рік по 908 грн. за кожну вимогу.

Позивач посилається на ЗУ « Про судовий збір» про те , що не справляється з позивача судовий збір по справах про захист прав працівника про поновлення на роботі. Однак , в даному випадку позивачка не звільнялася з роботи , а відсторонювалася, що має різну правову природу.

Оскільки задовольняється дві позовні вимоги , то з відповідача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1816 грн. З позивача підлягає стягненню 908 грн. , оскільки в одній позовній вимозі відмовляється.

На підставі вищевикладеного, керуючись статями 10, 12, 141 , 263-265 ЦПК України , суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Харківського національного медичного університету про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи , відновлення становища , яке існувало до порушення, стягнення коштів за час незаконного відсторонення від роботи без збереження заробітної плати задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ ректора Харківського національного медичного університету В.Капустника від 05.11.2021 р. № 1510/к в частині відсторонення ОСОБА_1 від виконання професійних обов`язків без збереження заробітної плати на період карантину .

Зобов`язати Харківський національний медичний університет виплатити ОСОБА_1 заробітну плату за час відсторонення від роботи з 08 листопада 2022 р. і до 01.03.2023 р.

В задоволенні позовних вимог про відновлення становища , яке існувало до порушення відмовити.

Стягнути з Харківського національного медичного університету ( , м. Харків , проспект Науки ,4 ) на користь держави судовий збір в сумі 1816 ( одна тисяча вісімсот шістнадцять ) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 908 (дев`ятсот вісім ) гривень.

Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції на протязі тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції - до Полтавського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк подання апеляційної скарги обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст виготовлений 28.08.2023 р.

Сторони по справі:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП невідомий, адреса- АДРЕСА_1 ,

відповідач: Харківський національний медичний університету , , м. Харків, проспект Науки , 4 .

Суддя Г.В. Андрієнко