КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Гуля В.В.,

суддів Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 травня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну (збільшення) розміру аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 , згідно з яким просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 15 000 грн. 00 коп. на місяць та допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17 квітня 2012 року, яке набрало законної сили, з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі у розмірі 500 грн. 00 коп. щомісяця до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10 лютого 2016 року змінено розмір аліментів та стягнуто з відповідача на користь позивача аліментів на утримання ОСОБА_3 щомісячно, починаючи з 22.12.2014 року та до досягнення дитиною повноліття, у розмірі 1 000 грн. 00 коп., з подальшою індексацією.

Разом з тим, позивач вказував, що встановлений судовим рішенням розмір аліментів у сумі 1 000 грн. 00 коп. на сьогодні є недостатнім для матеріального забезпечення всім необхідним дитину, у зв`язку зі зростанням витрат на утримання дитини через зростання цін на продукти та одяг, а також підвищенням розміру прожиткового рівня на дитину відповідного віку.

З урахуванням викладеного та посилаючись на те, що відповідач є працездатною людиною, а обставин, які б унеможливлювали ним сплату аліментів у збільшеному розміру, позивачу не відомі, остання звернулася до суду з цим позовом, який просила задовольнити у повному обсязі.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 травня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 2 000 грн. 00 коп. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір в дохід держави у сумі 908 грн. 00 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Відкликано виконавчий лист, виданий Ленінським районним судом м. Миколаєва від 10.02.2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів на утримання дитини (справа №760/27757/14ц).

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуально права, неправильне застосування норм матеріального права, а також неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Так, в обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що оскаржуване рішення не відповідає якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, адже розмір аліментів, які стягуються з відповідача, становить величину меншу, ніж мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину.

При цьому, на думку позивача, в оскаржуваному рішенні не зазначено, чим саме керувався суд першої інстанції, стверджуючи, що батько має брати участь в оплаті виключно тих витрат на дитину, які є крайньою необхідністю, та які саме витрати можуть бути віднесені до витрат крайньої необхідності.

Також, вказує, що оскільки по тексту рішення містяться протиріччя у розмірі сум аліментів, не зрозуміло яку дійсну суму аліментів суд першої інстанції мав не меті стягнути з відповідача.

У письмових поясненнях на апеляційну скаргу відповідач зазначає, що згоден з оскаржуваним рішенням та при перегляді вказаного рішення в апеляційному порядку просить врахувати, що є інвалідом, має на утриманні ще одну дитину та іншого доходу, окрім пенсії, не отримує.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як установлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17 квітня 2012 року, яке набрало законної сили, з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі у розмірі 500 грн 00 коп. щомісяця до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10 лютого 2016 року змінено розмір аліментів та стягнуто з відповідача на користь позивача аліментів на утримання ОСОБА_3 щомісячно, починаючи з 22.12.2014 року та до досягнення дитиною повноліття, у розмірі 1 000 грн 00 коп., з подальшою індексацією.

Згідно з довідкою №6446 3345 2427 7418, виданою 20.01.2022 року Головним управлінням пенсійного фонду України в м. Києві, ОСОБА_2 перебуває на обліку і отримує пенсію по інвалідності. Розмір пенсії, нарахованої у січні 2022 року, становить 5 103 грн. 50 коп.

Також, як вбачається зі змісту свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , відповідач є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Будь-яких інших доказів, які б підтверджували непрацездатність відповідача, відсутність у відповідача на утриманні непрацездатних батьків чи дружини, а також інших поважних причин неможливості виконувати ним обов`язку по утриманню власної дитини і сплати ним аліментів в розмірі достатньому для забезпечення дитині можливості нормального розвитку, матеріали справи не містять.

Так, у ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом ст.ст. 150, 180 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

У відповідності до положень ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частиною 1 ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

При цьому, з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України, зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимог про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини у розмірі 2 000 грн, у повній мірі врахував вищенаведені вимоги законодавства, проаналізував ті обставини, що порівняно з 2016 роком зросла вартість продуктів харчування, одягу тощо, дитина стала старшою, а відтак потребує більшого матеріального забезпечення.

При цьому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами того, що вона несе витрати на утримання дитини близько 30 000 грн.

За вказаних обставин, враховуючи матеріальне становище платника та одержувача аліментів, вік дитини, ріст цін на речі першої необхідності, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про наявність правових підстав для збільшення розміру аліментів до 2 000 грн. Вказаний розмір аліментів відповідає закріпленим у ч. 9 ст. 7 СК України принципам справедливості, добросовісності та розумності.

Посилання апелянта на те, що по тексту рішення містяться протиріччя у розмірі сум аліментів, які суд першої інстанції вважав за необхідне стягнути, не є підставою для скасування законного рішення, оскільки, як вбачається, судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи, проте допущено ряд описок, які можуть бути виправлені ним за відповідною заявою сторони по справі.

З вищенаведеного вбачається, що доводи апелянта щодо незаконності оскаржуваного рішення не ґрунтуються на вимогах закону, суперечать наявним у справі доказам та фактичним обставин справи, а отже не спростовують та не впливають на законність і обґрунтованість ухваленого судом рішення.

Крім цього, наведені в апеляційній скарзі доводи, які на думку скаржника, є підставою для скасування рішення суду, є тотожними із його поясненнями на обґрунтування позовних вимог, ці доводи були предметом судового розгляду в суді першої інстанції, яким суд надав ґрунтовну оцінку, що узгоджується з вимогами закону і з якою у суду апеляційної інстанції відсутні підстави не погодитися.

Таким чином, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не встановлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 травня 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач

Судді