КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №758/4822/20 Головуючий у І інстанції - Петров Д.В.
апеляційне провадження №22-ц/824/3749/2023 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на рішення Подільського районного суду м. Києва від 03 грудня 2021 року та на додаткове рішення Подільського районного суду м. Києва від 17 грудня 2021 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про стягнення суми страхового відшкодування, -

установив:

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Подільського районного суду м. Києва із позовом до ПрАТ «УПСК» про стягнення суми страхового відшкодування, мотивуючи свої вимоги тим, що 10 жовтня 2019 року сталася ДТП за участю автомобілів GEELY MK CROSS реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля AUDI A6 реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням позивачки.

Автомобіль позивачки отримав механічні ушкодження.

Постановою суду водія ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні ДТП.

Цивільно-правова відповідальність водія (власника) ОСОБА_2 застрахована в ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія».

Після звернення із відповідною заявою до страхової компанії позивачка 20 березня 2020 року на свій рахунок отримала 7163,25 грн страхового відшкодування.

Підставою для звернення до суду стала незгода позивачки із сумою страхового відшкодування, оскільки згідно актуалізованого звіту оцінки вартості матеріального збитку він складає 15901,98 грн, а отже позивачка просила стягнути зі страхової компанії різницю між сумою, визначеною у збитку, та фактично сплаченим страховою компанією відшкодуванням.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 03 грудня 2021 року, вищезазначений позов задоволено.

Стягнуто з ПрАТ «УПСК» на користь ОСОБА_1 8738 грн. 73 коп. страхового відшкодування.

Додатковим рішенням Подільського районного суду м. Києва від 17 грудня 2021 року, стягнуто з ПрАТ «УПСК» на користь ОСОБА_1 судові витрати у справі, а саме: судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп., витрати на правову допомогу у розмірі 10000 грн., витрати на проведення звіту про оцінку матеріального збитку - 4000 грн. та поштові витрати у розмірі 187 грн. 50 коп.

Не погоджуючись із основним та додатковим рішенням суду першої інстанції, ПрАТ «УПСК» подало апеляційну скаргу, посилаючись на те, що вони постановлені з порушенням норм матеріального та процесуального прав, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Апеляційну скаргу на основне рішення обґрунтовувало тим, що 29 січня 2020 року ОСОБА_3 письмово надав ПрАТ «УПСК» повідомлення про ДТП.

30 січня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до ПрАТ «УПСК» із заявою про виплату страхового відшкодування.

Відповідно до висновку експертного авто товарознавчого дослідження №14-D/66/5 від 22 лютого 2020 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля AUDI A6 реєстраційний номер НОМЕР_2 внаслідок ДТП становить 8595,90 грн., з врахуванням 382,65 грн. ПДВ.

ПрАТ «УПСК» на користь позивачки було здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 8213,25 грн., що підтверджується платіжним дорученням №10537 від 20 березня 2021 року та №16632 від 21 липня 2021 року.

Оскільки позивачка у заяві про страхове відшкодування просила здійснити виплату страхового відшкодування безпосередньо на свій рахунок і на час подання заяви не надала Страховику докази про фактичне здійснення ремонту транспортного засобу AUDI A6 реєстраційний номер НОМЕР_2 , ПрАТ «УПСК» здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі вартості матеріального збитку за вирахуванням суми ПДВ на складові та матеріали у розмірі 382,65 грн.

Суд першої інстанції не взяв до уваги подані відповідачем докази щодо оплати страхового відшкодуванні у сумі 8213,25 грн., та прийшов до хибного висновку, що позивачкою отримане страхове відшкодування лише в розмірі 7163,25 грн.

Звертає увагу на те, що представник Страховика оглянув пошкоджений транспортний засіб позивачки у визначений законом строк та вчинив усі передбачені законом дії після отримання повідомлення про настання страхового випадку.

За наслідками огляду пошкодженого транспортного засобу було складено Акт, в якому було зафіксовано, що автомобіль має пошкодження лакофарбового покриття заднього бампера з правої сторони.

За таких обставин у Страховика немає правових підстав для здійснення відшкодування за усунення пошкоджень на автомобілі, які не виникли внаслідок заявленої ДТП.

У поданому позивачем Звіті про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного пошкодженням транспортного засобу №03/02/20, враховано вартість матеріалів та робіт щодо відновлення лакофарбового покриття заднього бампера з правої сторони.

Звіт про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного пошкодженням транспортного засобу складений поза межами судового розгляду, не є висновком судового експерта, складеним на замовлення позивачки, а тому витрати на його проведення суд першої інстанції безпідставно стягнув з відповідача.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги на додаткове рішення районного суду, зазначило, що розмір витрат на професійну правничу допомогу, який суд стягнув з відповідача є неспівмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт і є значно завищеним.

Вважає, що обґрунтованою і спів мірною із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг була б сума у розмірі 2000 грн.

Просило скасувати рішення Подільського районного суду м. Києва від 03 грудня 2021 року та додаткове рішення Подільського районного суду м. Києва від 17 грудня 2021 року та ухвалити по справі нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Питання виклику учасників справи для надання пояснень у справі вирішується апеляційним судом з огляду на наявність необхідності у таких поясненнях.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судом встановлено, що 10 жовтня 2019 року приблизно о 10 годині 20 хвилин в місті Києві на вулиці Вознесенський узвіз трапилась ДТП за участю автомобілів GEELY MK CROSS реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля позивачки AUDI A6 реєстраційний номер НОМЕР_2 .

В результаті ДТП автомобіль, який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , належить позивачці, отримав механічні пошкодження.

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 18 листопада 2019 року у справі №761/41525/19 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Цивільно-правова відповідальність водія (власника) ОСОБА_2 застрахована в ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» згідно полісу АМ/8128746.

11 жовтня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до спеціалізованої станції технічного обслуговування ТОВ «АУДІ-ЦЕНТР КИЇВ», що є офіційним дилером AUDI в Україні.

Згідно з рахунком-фактурою №39101130 від 11 жовтня 2019 року, що видане ТОВ «АУДІ-ЦЕНТР КИЇВ» визначена сума 22432,88 грн.

19 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до спеціалізованої станції технічного обслуговування ДП «АУДІ ЦЕНТР ВІПОС», що є офіційним дилером AUDI в Україні, де обслуговується її автомобіль.

Згідно з рахунком-фактурою № від 19 грудня 2019 року, що видане ДП «АУДІ ЦЕНТР ВІПОС», сума збитку визначена в сумі 24498,60 грн.

30 січня 2020 року ОСОБА_1 подала заяву до відповідача ПрАТ «УПСК» про виплату страхового відшкодування, яка була зареєстрована в журналі реєстрації за №324.

В заяві було зазначено страхове відшкодування в сумі 24498,60 грн, шо підтверджується рахунком-фактурою № від 19 грудня 2019 року, виданим ДП «АУДІ ЦЕНТР ВІПОС».

20 березня 2020 року на рахунок ОСОБА_1 надійшло від відповідача 7163,25 грн страхового відшкодування від ПрАТ «УПСК».

Оскільки позивачка не погодилася із сумою страхового відшкодування, на її замовлення було складено звіт «Про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного пошкодженням транспортного засобу» №03/02/20 від 12 лютого 2020 року.

Згідно звіту вартість матеріального збитку, заподіяного власнику в результаті пошкодження транспортного засобу (автомобіля AUDI A6 реєстраційний номер НОМЕР_2 ) становить 23268,28 грн (вартість відновлювального ремонту становить 11634,14 грн, величина втрати товарної вартості становить 11634,14 грн).

15 квітня 2021 року звіт було актуалізовано.

Відповідно до актуалізованого звіту про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного пошкодженням транспортного засобу №03/02/20 від 12 лютого 2020 року станом на 15 квітня 2021 року вартість матеріального збитку, заподіяного власнику в результаті пошкодження транспортного засобу автомобіля AUDI A6 реєстраційний номер НОМЕР_2 , становить 31803,96 грн (де вартість відновлювального ремонту становить 15901,98 грн, а величина втрати товарної вартості становить 15901,98грн).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що у ПрАТ «УПСК» у зв`язку з настанням страхового випадку виник обов`язок відшкодувати позивачу шкоду в межах ліміту його відповідальності за страховим випадком і в межах суми затрат, що визначена актуалізованим звітом про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного пошкодженням транспортного засобу №03/02/20 від 12 лютого 2020 року станом на 15 квітня 2021 року.

Оскільки відповідачем було сплачено позивачці 7163,25 грн страхового відшкодування, то суд першої інстанції дійшов висновку, що з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню 8738,73 грн.

Ухвалюючи додаткове рішення про стягнення з відповідача на користь позивача судового збору, витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 грн, витрати на проведення звіту про оцінку матеріального збитку у розмірі 4000 грн., та поштові витрати у розмірі 187,50 грн., суд першої інстанції керувався приписами п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, яка визначає розподіл судових витрат між сторонами, та взяв до уваги документи надані позивачем, врахувавши при цьому складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг та витрачений ним час на надання таких послуг.

З висновками викладеними у основному та додатковому рішенні суду першої інстанції, щодо наявності правових підстав для стягнення страхового відшкодування, судового збору, витрат на професійну правничу допомогу, витрат на проведення звіту про оцінку матеріального збитку та поштових витрат, колегія суддів погоджується, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитись із розміром страхового відшкодування та розміром витрат на професійну правничу допомогу, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, спір між сторонами виник з приводу відшкодування відповідачем позивачці страхового відшкодування внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Вказані правовідносини регулюються ЦК України та ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до положень ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Згідно зі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування у повному обсязі.

До збитків відносяться витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно із ч. 3 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної, небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 5 даної статті особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ст. 22.1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 29 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

З урахуванням вищенаведених норм матеріального права та досліджених матеріалів справи в їх сукупності, у ПрАТ «УПСК» у зв`язку з настанням страхового випадку виник обов`язок відшкодувати позивачу шкоду в межах ліміту його відповідальності за страховим випадком і в межах суми затрат, що визначена актуалізованим звітом про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного пошкодженням транспортного засобу №03/02/20 від 12 лютого 2020 року.

Отже, з ПрАТ «УПСК» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню страхове відшкодування в розмірі вартості відновлювального ремонту, що становить 15901,98 грн.

Разом з тим, оскільки відповідачем було сплачено позивачці 7163,25 грн страхового відшкодування згідно з платіжним дорученням №10537 від 20 березня 2020 року (а.с. 125, Т. 1) та 1050 грн страхового відшкодування згідно з платіжним дорученням №16632 від 21 липня 2021 року (а.с. 126, Т. 1), то з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню 7688,73 грн страхового відшкодування (15901,98 - 7163,25 - 1050).

Надаючи оцінку додатковому рішенню суду першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Частина перша статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ч. 3 вказаної статті, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України, сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України).

За змістом статті 15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України.

За положеннями пункту 4 статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

Пунктом 9 частини першої статті 1 України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

Відповідно до статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Пунктами 1,2,3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі №925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі №554/2586/16-ц (провадження №61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі №753/1203/18 (провадження №61-44217св18).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Таким чином, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірними у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Перевіряючи розмір витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що зазначені позивачем витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 24500 грн. та стягнуті судом у розмірі 10000 грн. є завищеними.

Визначаючи розмір витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу адвоката, та розподіляючи вказані витрати між сторонами у справі, колегією суддів апеляційного суду враховується складність справи, час, витрачений адвокатом на представництво позивача у суді першої інстанції та вважає, що співмірним та справедливим буде відшкодування позивачу витрат на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 5000 грн.

При цьому, колегія суддів враховує також і те, що основне рішення районного суду підлягає зміні в сторону зменшення суми страхового відшкодування.

Інші витрати, які суд першої інстанції стягнув з відповідача на користь позивача, є законними та обґрунтованими, підтверджені належними та допустимими доказами.

Відтак основне рішення районного суду підлягає зміні, а додаткове рішення районного суду підлягає зміні в частині розміру стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки дія оскаржуваних рішень була зупинена ухвалою Київського апеляційного суду від 13 червня 2022 року, а суд апеляційної інстанції, фактично змінив суму, яка підлягає стягненню, то відповідно необхідно поновити їх дію.

Керуючись ст.ст.7,367,369,374,376,381,382,389 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» задовольнити частково.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 03 грудня 2021 року змінити, стягнувши з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» (м. Київ, вул. Кирилівська, 40, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) 7688 (сім тисяч шістсот вісімдесят вісім) грн. 73 коп. страхового відшкодування.

Додаткове рішення Подільського районного суду м. Києва від 17 грудня 2021 року змінити в частині розміру стягнення витрат на професійну правничу допомогу, стягнувши з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» (м. Київ, вул. Кирилівська, 40, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн.

Поновити дію рішення Подільського районного суду м. Києва від 03 грудня 2021 року та додаткового рішення Подільського районного суду м. Києва від 17 грудня 2021 року.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба