Справа № 524/4575/23
Провадження №2/524/1959/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.09.2023 року суддя Автозаводського районного суду м. Кременчука Предоляк О.С., розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Полтаваобленерго» про стягнення безпідставно набутих коштів, 3% річних та індексу інфляції,

ВСТАНОВИВ

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ «Полтаваобленерго», в якому просить стягнути з відповідача на свою користь 3155,46 грн., з яких: 2803,74 грн. як безпідставно набутих за його рахунок грошових коштів, індекс інфляції у розмірі 277,29 грн., 3% річних в сумі 74,43 грн.

В обґрунтування позову зазначає, що з 25.11.2014 року був власником квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. З 19.12.2014 року зареєстрований за вказаною адресою та з цього часу сплачував за спожиті комунальні послуги у повному обсязі. 08.08.2022 року продав вказану квартиру та з 12.08.2022 року зареєстрований та мешкає в м.Полтава. Проте, після продажу ним квартири АТ «Полтаваобленерго» відмовилось оформити особистий рахунок на покупця квартири, оскільки за адресою: АДРЕСА_2 , рахувалась заборгованість за послуги з теплопостачання у вигляді централізованого опалення за період з вересня 1997 року по липень 2006 року у розмірі 2803,74 грн. Тому, 16.08.2022 року сплатив суму заборгованості у розмірі 2803,74 грн., що підтверджується відповідною квитанцією. Враховуючи, що він не був споживачем комунальних послуг в період з вересня 1997 року по липень 2006 року, вважає, що кошти у розмірі 2803,74 грн. набуті відповідачем без достатньої правової підстави, а тому вони підлягають поверненню на його користь. Також, вважає, що за приписами ст.ст. 536, 625 ЦК України, підлягають до стягнення з відповідача індекс інфляції у розмірі 277,29 грн., 3% річних в сумі 74,43 грн.

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 02.06.2023 року відкрито провадження за вказаним позовом та призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін. Одночасно запропоновано відповідачу у 15 денний строк з дня одержання ухвали про відкриття провадження подати на адресу Автозаводського районного суду м. Кременчука відзив на позов. Копію ухвали надіслано сторонам.

11.08.2023 року представником відповідача АТ «Полтаваобленерго» подані письмові пояснення. Зазначає, що кошти в розмірі 2803,74 грн., які отримано АТ «Полтаваобленерго» є погашенням заборгованості за послуги з теплопостачання за адресою: АДРЕСА_2 у період з вересня 1997 року по липень 2006 року. Згідно квитанції про сплату послуг з теплопостачання від 16.08.2022 року не вбачається, хто саме є платником коштів. Натомість згідно договору купівлі-продажу квартири від 08.08.2022 року власником квартири на момент проведення оплати є ОСОБА_2 .

Дослідивши матеріали справи, давши аналіз та оцінку наданим доказам, суд приходить до наступного висновку.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 , посилаючись на положення статті 1212 ЦК України, просить стягнути з АТ «Полтаваобленерго» на його користь 3155,46 грн., сплачених ним в рахунок погашення заборгованості за послуги з теплопостачання, які надавались до квартири за адресою: АДРЕСА_2 з урахуванням 3% річних та індексу інфляції, зазначаючи, що не був споживачем послуг у період з вересня 1997 року по липень 2006 року.

Згідно з частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Передбачений статтею 1212 ЦК України вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав. Отже, предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і неврегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (яке іменується також зобов`язанням із безпідставного збагачення) полягає у вилученні в особи-набувача (зберігача) її майна, яке вона набула (зберегла) поза межами правової підстави у випадку, якщо така підстава для переходу майна (його збереження) відпала згодом, або взагалі без неї, якщо цей перехід (збереження) не ґрунтувався на правовій підставі, та у переданні відповідного майна тій особі-потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.

Не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом (стаття 1215 ЦК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що при визначенні того чи підлягають безпідставно набуті грошові кошти потерпілій особі слід враховувати, що акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад, зокрема, добросовісності. Безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню, якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, тому що вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

У пункті VII.-2:101 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказано, що збагачення є безпідставним, за винятком таких випадків: особа, яка збагатилася, має право на отримання збагачення за рахунок потерпілого в силу договору чи іншого юридичного акту, судового рішення або норми права; або потерпілий вільно і без помилки погодився на настання невигідних для себе наслідків.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України. Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права (пункт 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004).

Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України).

Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Схожий по суті висновок зроблений в пункті 8.26. постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19), в якій вказано, що «водночас закріплений законодавцем принцип можливості обмеження свободи договору в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності може бути застосований і як норма прямої дії, як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах».

Судом встановлено, що ОСОБА_1 25.11.2014 року набув право власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серії НАВ № 943822, виданого 25.11.2014 року Першою Кременчуцькою нотаріальною конторою за р. № 5-937.

Відповідно до договору купівлі продажу квартири від 08.08.2022 року, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Веселовським А.Г., ОСОБА_1 передав у власність ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_3 .

Згідно рахунку-квитанції № 11 від 16.08.2022 року ОСОБА_1 сплачено на рахунок АТ «Полтаваобленерго» кошти у розмірі 2803,74 грн. за період з вересня 1997 року по липень 2006 року (а.с. 5-12).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18) зазначено, що: «добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці).

Так, в основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Суд звертає увагу, що ОСОБА_1 , сплатив заборгованість за послуги з теплопостачання, яка обліковувалась за адресою: АДРЕСА_2 , натомість достовірно знав, що не був споживачем послуг які надавалися АТ «Полтаваобленерго» у період з вересня 1997 року по липень 2006 року, а тому вільно і без помилки погодився на настання невигідних для себе наслідків.

За таких обставин, відсутні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення коштів у розмірі 3155,46 грн.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 11 січня 2023 року, справа № 548/741/21, провадження № 61-1022св22.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», тому у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1073,60 грн. необхідно віднести на рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 10-13, 18, 76-81, 83, 258, 264, 265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Полтаваобленерго» про стягнення безпідставно набутих коштів, 3% річних та індексу інфляції відмовити.

Судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1073,60 грн. віднести на рахунок держави.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду шляхом подання в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення суду апеляційної скарги.

Оскільки в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.С. Предоляк