Справа № 489/8474/21
Провадження № 489/8474/21
РІШЕННЯ

Іменем України

02 жовтня 2023 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі

головуючого судді Микульшиної Г.А.,

із секретарем судового засідання Тищенко Д.О.,

за участі:

позивача ОСОБА_1 , який приймає участь у розгляді справи в режимі відеоконференції,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві в порядку загального позовного провадження в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про оспорювання батьківства, виключення відомостей про батька з актового запису про народження,

встановив:

В грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про оспорювання батьківства, виключення відомостей про батька з актового запису про народження.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 24.01.2006 у нього та відповідача, з якою вони на той час перебували у шлюбі, народився син ОСОБА_3 . Позивач був записаний батьком дитини відповідно до ч. 1 ст. 122 Сімейного кодексу України. В подальшому в 2008 році шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Після припинення шлюбу колишня дружина із сином почали жити окремо. Таким чином з 2008 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 практично не спілкуються, проживають нарізно. Хоча позивач не часто бачить сина, проте періодично переглядає його фото зі сторінок соціальних мереж. І з часом, особливо незадовго до подання позову, позивач почав помічати, що ОСОБА_4 все менше схожий на нього. На підставі викладеного у позивача виникли обґрунтовані сумніви, що саме він є батьком дитини.

Посилаючись на вищевикладене, ОСОБА_1 просить суд прийняти рішення, яким виключити із актового запису про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , № 351 від 08.02.2006, який складений міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, відомості щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , як батька дитини.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 20.12.2021 вищевказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та справу призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні.

Згідно ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва позивач ОСОБА_1 приймає участь у розгляді справи в режимі відеоконференції з Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області.

30.08.2022 Ленінським районним судом м. Миколаєва постановлено ухвалу, згідно якої по справі призначено судову молекулярно-генетичну експертизу, проведення якої доручено Вінницькому науково-дослідному експертно-криміналістичному центру, на вирішення якої поставлені питання про те, чи є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , біологічним батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та з якою вірогідністю; чи наявне кровне споріднення між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ; на час проведення експертизи провадження у справі зупинено.

22.11.2022 на адресу суду від Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України надійшло Повідомлення про неможливість проведення експертизи від 24.10.2022 за вих.№ СЕ-19/102-22/13123-БД, згідно якого повідомлено про неможливість проведення експертизи, оскільки двічі (29.09.2022 та 24.10.2022) для відбору експериментальних зразків з`явився лише ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та дитина ОСОБА_3 не з`явились.

Згідно ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23.11.2022 провадження у цивільній справі поновлено, призначено підготовче судове засідання.

Відповідно до ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05.12.2022 ОСОБА_2 приймає участь у розгляді справи в режимі відеоконференції.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Мелешко І.В. вдруге заявив в підготовчому судовому засіданні 09.02.2023 усне клопотання про призначення по справі судової молекулярно-генетичної експертизи, оскільки перша не була проведена з причин неявки відповідача з дитиною. На вирішення якої просив поставити питання, чи є ОСОБА_1 біологічним батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проведення експертизи просив доручити Львівському науково-дослідному експертно-криміналістичному центру Міністерства внутрішніх справ України.

09.02.2023 Ленінським районним судом м. Миколаєва постановлено ухвалу, згідно якої по справі призначено судову молекулярно-генетичну експертизу, проведення якої доручено експертам Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України.

14.03.2023 на адресу суду надійшло клопотання експерта Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, відповідно до якого експерт просить суд: повідомити сторони про необхідність з`явитись разом з дитиною до експертної установи 18.04.2023 у період з 10:00 до 11:00 годин для відібрання зразків букального епітелію, необхідних для проведення експертизи; надати дозвіл на повне або часткове знищення об`єктів експертизи; інформувати ОСОБА_1 , що вартість проведення судової молекулярно-генетичної експертизи орієнтовно складає 9 100,00 грн.; в разі неможливості прибуття вказаних осіб до експертної установи у зазначений в клопотанні день визначити іншу дату, про що завчасно повідомити сторони та експерта.

Згідно ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 16.03.2023 поновлено провадження у справі, призначено підготовче судове засідання на 24.03.2023 на 10:00 годину.

Також 24.03.2023 від представника відповідача ОСОБА_6 надійшло клопотання про залучення до участі справі третьої особи на стороні відповідача Служби у справах дітей Адміністрації Інгульського району, оскільки у справі прийнято питання для приїзду неповнолітньої дитини на територію України, де відбуваються бойові дії для проведення призначеної судом експертизи.

Ухвалою суду від 24.03.2023 в задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_6 про залучення до участі у справі третьої особи відмовлено; клопотання експерта Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України задоволено частково; надано судовому експерту (експертам) Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України дозвіл на повне або часткове знищення об`єктів експертизи; повідомлено сторони разом з дитиною ОСОБА_3 про необхідність з`явитись до Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України у період з 10:00 до 11:00 годин 04.07.2023 для відібрання зразків букального епітелію, необхідних для проведення судової молекулярно-генетичної експертизи; в разі неможливості з`явитись до експертної установи 04.07.2023 з 10:00 до 11:00годин - повідомлено сторони разом з дитиною ОСОБА_3 про необхідність з`явитись до Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України у період з 10:00 до 11:00 01.08.2023 для відібрання зразків букального епітелію, необхідних для проведення судової молекулярно-генетичної експертизи; на час проведення експертизи провадження у справі зупинено.

07.08.2023 судом отримано від експерта Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України повідомлення про неможливість проведення експертизи від 01.08.2023 № СЕ-19/114-23/3635-БД у зв`язку із неприбуттям матері з дитиною до експертної установи, що унеможливило відібрання зразків для проведення експертизи.

Згідно ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 08.08.2023 провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про оспорювання батьківства, виключення відомостей про батька з актового запису про народження поновлено, призначено підготовче судове засідання у справі.

Відповідно до ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05.09.2023 закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд справи по суті.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 , який приймає участь у розгляді справи в режимі відеоконференції, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 на відеозв`язок не вийшла. ЇЇ представник адвокат Давидова О.Ю. в судове засідання не з`явилась, від неї 02.10.2023 на адресу суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із смертю ІНФОРМАЦІЯ_3 її матері ОСОБА_7 , до клопотання надані відповідні докази.

Протокольною ухвалою суду від 02.10.2023 у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи відмовлено з посиланням на зловживання стороною відповідача процесуальними правами.

Так, неприпустимість зловживання процесуальними правами як принцип цивільного судочинства, п. 11 ч. 3 ст. 2 ЦПК, забезпечується гарантіями дотримання судом усіх інших основних засад (принципів) цивільного судочинства, визначених у ч. 3 ст. 2 ЦПК. Учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ч. 1 ст. 45 ЦПК). Суд з метою запобігання зловживанням справами активно забезпечує справедливий баланс використання учасниками процесу своїх прав і обов`язків, що не спростовує принцип змагальності сторін.

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що це роль національних судів - організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (див. рішення Суду у справі «Шульга проти України», пункт 28, № 16652/04, від 02.12.2010) і запобігання неналежній та такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі, є завданням саме державних органів (рішення Суду у справі «Мусієнко проти України», пункт 24, № 26976/06, від 20.01.2011).

Враховуючи викладене суд вважає, що причини неявки відповідача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_6 в судове засідання є неповажними, оскільки вони неодноразово з часу відкриття провадження у справі з 20.12.2021 користувались своїм правом на відкладення судових засідань з різних причин.

Тому, передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності відповідача та її представника, на підставі доказів, наявних в матеріалах справи.

Раніше відповідач та її представник позов не визнавали, просили відмовити в його задоволенні.

При цьому представник відповідача ОСОБА_6 в заяві від 14.10.2022 (а.с.99-101 т. 1) звертала увагу суду на те, що з 2017 року відповідач ОСОБА_2 та неповнолітній ОСОБА_3 проживають у Французькій Республіці з письмового дозволу позивача ОСОБА_1 . З 24.02.2022 Указом Президента України введено воєнний стан. По всій території України відбулась масова евакуація жінок та дітей за кордон, оскільки перебування на території України є небезпечним через систематичні масовані ракетні обстріли, які відбуваються у всіх областях України. Під час війни порушуються всі права дитини: право на життя, право на здоров`я, а також право на турботу і захист зазначено у звіті ООН 1996 року Вплив збройного конфлікту на дітей. Забезпечення належних умов для гарантування безпеки і здоров`я дітей декларує також ЗУ Про охорону дитинства. Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги бойові дії та ракетні обстріли по всій території України, що безпосередньо та реально загрожують життю та здоров`я неповнолітнього ОСОБА_4 , відповідач ОСОБА_2 посилається на те, що не доставила його на територію України для проведення судової молекулярно-генетичної експертизи з поважних підстав збереження життя та здоров`я дитини.

Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі. В період перебування у шлюбі в них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З матеріалів справи та пояснень сторін вбачається, що відомості про батька дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , були зазначені відповідно до ч. 1 ст. 122 Сімейного кодексу України.

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 , шлюб між чоловіком ОСОБА_1 та ОСОБА_8 розірвано, про що 23.10.2008 складено відповідний актовий запис № 545.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що з 2008 року він та ОСОБА_2 практично не спілкуються, проживають нарізно. Хоча позивач не часто бачить сина, проте періодично переглядає його фото зі сторінок соціальних мереж. І з часом позивач почав помічати, що ОСОБА_4 все менше схожий на нього. На підставі викладеного у позивача виникли обґрунтовані сумніви, що саме він є батьком дитини і він звернувся із даним позовом до суду.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частинами першою, другою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Частина третя статті 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із положеннями частин першої-четвертої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення, або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина перша статті 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина перша статті 89 ЦПК України).

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їхнього порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Згідно із частиною першою статті 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Відповідно до положень статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною другою цієї статті.

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Згідно зі статтею 52 Конституції України діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Ніяких моральних та правових обмежень будь-які діти не знають. Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державними органами реєстрації актів цивільного стану в установленому законом порядку.

За змістом частини першої статті 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини.

Згідно ч. 1 ст. 136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини.

У відповідності до ч. 2 ст. 136 СК України у разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження.

Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття.

До вимоги чоловіка про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини позовна давність не застосовується.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до частини першої статті 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Ленінським районним судом м. Миколаєва 30.08.2022 постановлено ухвалу, згідно якої по справі призначено судову молекулярно-генетичну експертизу, проведення якої доручено Вінницькому науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України, на вирішення якої поставлені питання про те, чи є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , біологічним батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та з якою вірогідністю; чи наявне кровне споріднення між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ; на час проведення експертизи провадження у справі зупинено.

22.11.2022 на адресу суду від Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України надійшло Повідомлення про неможливість проведення експертизи від 24.10.2022 за вих. № СЕ-19/102-22/13123-БД, згідно якого повідомлено про неможливість проведення експертизи, оскільки двічі (29.09.2022 та 24.10.2022) для відбору експериментальних зразків з`явився лише ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та дитина ОСОБА_3 не з`явились.

09.02.2023 Ленінським районним судом м. Миколаєва постановлено ухвалу, згідно якої по справі призначено судову молекулярно-генетичну експертизу, проведення якої доручено експертам Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України.

07.08.2023 судом отримано від експерта Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України повідомлення про неможливість проведення експертизи від 01.08.2023 № СЕ-19/114-23/3635-БД у зв`язку із неприбуттям матері з дитиною до експертної установи, що унеможливило відібрання зразків для проведення експертизи.

При цьому з матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 здійснював бронювання квитків та автобус та проживання в готелі для відповідача ОСОБА_2 та дитини ОСОБА_3 , щоб вони мали змогу дістатись до міс ця відібрання зразків для виконання експертизи (т. 1, а.с. 88-91, 103-108; т. 2, а.с. 49-54).

Відповідно до частини першої ст. 109 ЦПК України разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї (частина восьма статті 7 СК України).

Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

У справі «Йевремович проти Сербії» ЄСПЛ зазначив, що відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод під час розгляду скарги про встановлення батьківства суди мають приділяти особливу увагу інтересам конкретної дитини («Jevremovic v. Serbia», заява № 3150/05, пункт 109, рішення ЄСПЛ від 17 травня 2007 року).

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

Європейський суд з прав людини у справі «Багнєвський проти Польщі» не побачив порушення статті 8 (право на повагу до приватного і сімейного життя) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у неможливості відмовитися від батьківства при встановленні факту відсутності біологічного зв`язку. В цьому рішенні зазначено, що національне законодавство не передбачає будь-яких заходів, які дадуть змогу змусити дитину пройти тести ДНК. Для Суду цей елемент має вирішальне значення для збалансування відповідних інтересів. Якщо інтереси заявників не сходяться з огляду на відмову дитини пройти ДНК-тест, перевага надається інтересам дитини. Суд усвідомлює, що проведення досліджень ДНК та можливість кожному їх дотримуватися є розвитком на судовому рівні, оскільки ці тести дозволяють з певністю встановити існування або відсутність біологічних зв`язків між різними людьми. Проте Суд нагадав, що він уже вважав, що необхідність захисту третіх сторін може виключити можливість змусити їх пройти деякі медичні тести, в тому числі аналіз ДНК. Такий висновок тим більше підтверджується і в цьому випадку, коли третьою стороною є дитина. Суд не бачить нічого свавільного чи непропорційного у рішенні національного суду, який віддавав більшу увагу інтересам дитини, ніж можливої зацікавленості заявника у отриманні перевірки біологічних даних. Крім того, він вважає, що вік дитини, яка була неповнолітньою на той час, зіграв свою роль у врахуванні його інтересу.

Згідно Указу Президента України № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який станом на теперішній час продовжено.

Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, чи здійснюються вони державними, приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними або законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, має бути наданий такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя.

У відповідності до ст. 1 ЗУ «Про охорону дитинства» забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити.

Кожна дитина має право на життя. Держава гарантує дитині право на охорону здоров`я, сприяє створенню безпечних умов для життя і здорового розвитку дитини.

За викладеного, приймаючи до уваги також вік дитини (17 років), слід зазначити, що законодавством України не передбачено право суду змусити дитину пройти тест ДНК для визнання питання про спростування батьківства позивача відносно неї.

Враховуючи вищевикладені обставини, приймаючи до уваги введення в Україні воєнного стану внаслідок збройної агресії російської федерації, що створює безпосередню та реальну загрозу для життя і здоров`я неповнолітнього ОСОБА_3 , який станом на теперішній час проживає разом зі своєю матір`ю за кордоном у Французькій Республіці, суд вважає, що причини неявки відповідача ОСОБА_2 разом з неповнолітнім сином ОСОБА_4 для відібрання зразків, необхідних для проведення судової молекулярно-генетичної експертизи, є поважними, і не можуть свідчити про визнання факту, для з`ясування якого було призначено експертизу.

Дослідивши письмові докази по справі, вислухавши пояснення сторін, приймаючи до уваги вищезазначені положення діючого законодавства, а також відсутність в матеріалах справи інших доказів, що спростовують батьківство позивача (хоча до закриття підготовчого провадження у справі позивачу неодноразово роз`яснювалось право на подачу інших доказів, виклик свідків) суд вважає, що в матеріалах справи відсутні достовірні та неспростовні докази відсутності кровного споріднення між позивачем ОСОБА_1 та його неповнолітнім сином ОСОБА_3 .

За таких обставин позовні вимоги є необґрунтованими та в їх задоволенні необхідно відмовити в повному обсязі.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, в разі відмови в задоволенні позову судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись статтями 4, 19, 141, 200, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про оспорювання батьківства, виключення відомостей про батька з актового запису про народження відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Відомості про учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ;

відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ;

Повний текст судового рішення складено 02.10.2023.

Суддя Г.А. Микульшина