ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2023 року

м. Харків

справа № 638/2156/21

провадження №22-ц/818/1253/23

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого Тичкової О.Ю.

суддів Мальованого Ю.М., Пилипчук Н.П.,

за участі секретаря судового засідання Тітченко О.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Харківській області

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харків апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 травня 2023 року ухвалене у складі судді Штих Т.В.,-

УСТАНОВИВ:

В лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення моральної шкоди, в якому просив стягнути з відповідача, після збільшення позовних вимог, на його користь у розмірі 1000000 ( один мільйон) гривень.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що він перебував у трудових відносинах з Регіональним відділенням фонду державного майна України по Харківській області з 16 серпня 2004 року. 14 вересня 2016 року він поштою дізнався про своє звільнення на підставі наказу від 08 вересня 2016 року № 120. У подальшому позивач неодноразово звертався до суду з позовами про скасування наказу про . Вказаними діями відповідача йому завдано моральної шкоди, яку він просить стягнути з відповідача.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 22.05.2023 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення мотивовано тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження завдання моральної шкоди, понесених моральних страждань, не доведено наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення, яке ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В апеляційній скарзі з урахуванням доповнень від 07 червня 2023 року скаржник посилається на те ж самі доводи, які зазначені в позовній заяві, а саме що після його звільнення з роботи він неодноразово звертався до суду з позовами про стягнення суми виплат, які не були йому нараховані при звільнені або безпідставно утримувалися відповідачем ще під час його роботи, які були задоволені. Таким чином неправомірна поведінка відповідача була доведена під час розгляду адміністративних справ. Зазаченими діями відповідача йому завдано моральної шкоди. Відповідач у різні способи категорично заперечує (не визнає) протиправності своїх дій (бездіяльності) та намагається довести їх правомірність за будь-яких умов, що саме по собі завдає йому неабияких моральних страждань, адже з вини Відповідача він змушений захищати свої порушені законні права у судовому порядку, а отже витрачати значних зусиль та часу для відновлення, відволікатись від звичного способу життя, доказувати в судах системні порушення трудового законодавства України з боку Відповідача. Апелянт зазначив, що йому завдано та завдається до нинішнього часу надзвичайно великі моральні страждання.

Скаржник зауважив, що суд залишив поза увагою висновки адміністративного суду викладені у численних рішеннях , якими підтверджується вина відповідача та дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Отже суд першої інстанції не здійснив справедливого та неупередженого розгляду та вирішення цивільної справи №638/2156/21, а також не досяг мети цивільного судочинства щодо захисту порушених прав та інтересів апелянта.

03 липня 2023 року до Харківського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області в якому воно просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відзив обґрунтований тим, що ОСОБА_1 у кожному процесуальному документі наводить неправдиві свідчення стосовно видачі йому трудової книжки, та намагається зробити це складовою моральних страждань, проте у зв`язку з відмовою ОСОБА_1 від отримання трудової книжки йому було направлено рекомендованого листа, з повідомленням про вручення від 09.09.2016 ,з доданим до нього копією наказу на звільнення та пропозицією, серед іншого, отримати свою трудову книжку. Фактично ОСОБА_1 подає докази, які стосуються збитків (доходів), які до моральної шкоди не мають ніякого значення. Позивачем не доведено наявності у нього моральної шкоди. Стягнення коштів не донарахованої заробітної плати, компенсаційних витрат частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати є матеріальними збитками, а не моральною шкодою, відтак, посилання ОСОБА_1 лише на рішення Харківського окружного адміністративного суду не доводить понесення ним втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та представника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи позивач перебував у трудових відносинах з Регіональним відділенням фонду державного майна України по Харківській області з 16 серпня 2004 року (т.1 а.с. 1-8).

Рішеннями Харківського окружного адміністративного суду від 16.01.2019 по справі № 820/3284/18, залишеного без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 28.05.2019 позов ОСОБА_1 було задоволено частково, зобов`язано Регіональне відділення Фонду державного майна України по Харківській області донарахувати та виплатити премію ОСОБА_1 з урахуванням посадового окладу, надбавки (доплати) за ранг та надбавки (доплати) за вислугу років за квітень, травень, червень та липень 2009 року, донарахувати та виплатити премію ОСОБА_1 за період з 2006-2016 роки, з урахуванням надбавки (доплати) персональної, згідно ч. 1 ст. 98 КЗпП України та вимог Положень про порядок преміювання працівників центрального апарату, регіональних відділень Фонду державного майна України за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету, які затверджені наказами голови Фонду державного майна України від 22.02.2001 №227, від 06.06.2006 №885, Положення про порядок преміювання працівників центрального апарату, регіональних відділень та представництв Фонду державного майна України, яке затверджено наказом голови Фонду державного майна України від 19.07.2012 № 3144. Зобов`язано Регіональне відділення Фонду державного майна України по Харківській області донарахувати та виплатити індексацію заробітної плати ОСОБА_1 за період з жовтня 2014 року по листопад 2015 року, включно, згідно ч. 6 ст. 95 КЗпП України та ст. 33 Закону України "Про оплату праці".(т.1 а.с.10-19).

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду по справі № 520/5991/19 від 13.08.2019 позов ОСОБА_1 було задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області щодо не нарахування та не виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати щодо виплачених грошових доходів на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.01.2019 №820/3284/18, а саме: премії з урахуванням посадового окладу, надбавки (доплати) за ранг та надбавки (доплати) за вислугу років за квітень, травень, червень та липень 2009 року; премії за період з 2006-2016 роки, з урахуванням надбавки (доплати) персональної. Зобов`язано Регіональне відділення Фонду державного майна України по Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів щодо виплачених грошових доходів на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.01.2019 №820/3284/18, а саме: премії з урахуванням посадового окладу, надбавки (доплати) за ранг та надбавки (доплати) за вислугу років за квітень, травень, червень та липень 2009 року; премії за період з 2006-2016 роки, з урахуванням надбавки (доплати) персональної. Перерахунок та виплату здійснити за відповідні періоди по кожній виплаті з моменту затримки по день фактичної виплати - 31.05.2019 р. В задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди відмовлено. (т.1 а.с.20-29).

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду по справі № 520/10125/19 від 02.12.2019 позов ОСОБА_1 було задоволено. Стягнуто з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області на користь ОСОБА_1 заробітну плату у вигляді компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати за період з квітня 2016 року по листопад 2016 року включно.(т.1 а.с. 30-35).

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду по справі № 520/11618/19 від 10.06.2020 позов ОСОБА_1 було задоволено частково. Зобов`язано Регіональне відділення Фонду державного майна України по Харківській, Донецькій та Луганській областях здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату заробітної плати у вигляді своєчасно не донарахованих та не виплачених коштів за щорічні (основні та додаткові) оплачувані відпустки, службові відрядження, матеріальної допомоги у розмірі середнього заробітку з квітня 2006 року по грудень 2015 року та за 55 днів невикористаної відпустки за попередні періоди по 08 вересня 2016 року, з урахуванням висновків суду.(т.1 а.с. 36-41).

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду по справі № 520/10099/20 від 05.10.2023 позов ОСОБА_1 було задоволено. Зобов`язано Регіональне відділення Фонду державного майна України по Харківській, Донецькій та Луганській областях нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за кожен місяць починаючи з квітня 2006 року по грудень 2015 року та за 55 днів невикористаної відпустки по 08.09.2016 року згідно Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159. (т.1 а.с. 42-46).

З Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що Постановою Другого Апеляційного адміністративного суду від 18.02.2021 по справ №520/10631/20 рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.10.2020 по справі №520/10631/2020 скасовано. Прийнято нове судове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській, Донецькій та Луганській областях на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 3700 (три тисячі сімсот) грн. 00 коп.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду по справі № 520/16252/20 від 25.01.2021 позов ОСОБА_1 було задоволено. Зобов`язано Регіональне відділення Фонду державного майна України по Харківській, Донецькій та Луганській областях нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за кожен місяць, починаючи з серпня 2004 року по березень 2006 року.(т.1 а.с. 51-56).

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду по справі №520/18318/20 позов ОСОБА_1 було задоволено частково. Стягнуто з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській, Донецькій та Луганській областях на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку з 09.09.2016 по 28.10.2020 згідно з ч. 1 ст. 117 КЗпП України у розмірі 500 (п`ятсот) грн 00 коп. (т.2 а.с. 39-44).

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду по справі № 520/7101/21 позов ОСОБА_1 було задоволено частково . Зобов`язано Регіональне відділення Фонду державного майна України по Харківській, Донецькій та Луганській областях нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за кожен місяць починаючи з квітня 2015 року по квітень 2021 року(т.1 а.с. 141-146).

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду по справі №520/11901/21 від 29.03.2023 позов ОСОБА_1 було задоволено частково. Зобов`язано Регіональне відділення Фонду державного майна України по Харківській області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 необґрунтовано утриманий військовий збір за період з квітня 2006 року до 03 серпня 2014 року. (т.1 а.с. 88-92).

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду по справі № 520/9766/22 від 10.04.2022 позов ОСОБА_1 було задоволено частково. Зобов`язано Регіональне відділення Фонду державного майна України по Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за період квітень 2006 року - 03 серпня 2014 року по день виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 29.03.2023 у адміністративній справі №520/11901/21 . (т.2 а.с. 100-106).

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду ввід 27.06.2018 у справі №820/4047/18 залишеного без змін Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 20.09.2028 позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області щодо ненадання відповіді на його звернення від 26.03.2018 у строк, встановлений ч. 1 ст.20 Закону України Про звернення громадян. (т.1 а.с. 65-68).

Постановою Другого аапеляційного адміністративного суду від 04.07.2019 у справі №520/814/19 позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області на користь ОСОБА_1 (середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в сумі 14 150 грн 79 коп. (т.1 а.с. 88-93).

Згідно з частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист цивільних прав та інтересів у разі їх порушення.

Статтями 16 та 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у порушенні права власності, у порушені нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми при настанні інших негативних наслідків. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями (бездіяльністю). Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами.

При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди.

При відшкодуванні моральної шкоди необхідно з`ясовувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних страждань, а також в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керується.

У рішенні від 12 липня 2007 року у справі «Stankov v. Bulgaria» Європейський суд з прав людини зазначив, що оцінка моральної шкоди, за своїм характером, є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом.

Чинне законодавство не містить методики чи способів обчислення моральної шкоди, та при оцінці розміру відшкодування моральної шкоди необхідно враховувати, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю та спокою особи, а будь-яка компенсація моральної школи не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду визначені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Відповідно до вимог статті 237-1 Кодексу законів про працю України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (у тому числі, й виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної/немайнової/шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із статтею 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин.

Факт порушення прав ОСОБА_1 у сфері трудових відносин встановлений рішенням Харківського окружного адміністративного суду по справі № 520/5991/19 , рішеннями Харківського окружного адміністративного суду по справі № 820/3284/18,рішенням Харківського окружного адміністративного суду по справі № 520/10125/18,рішенням Харківського окружного адміністративного суду по справі № 520/11618/19 ,рішенням Харківського окружного адміністративного суду по справі № 520/10099/2020 рішенням Харківського окружного адміністративного суду по справі № 520/10631/20,рішенням Харківського окружного адміністративного суду по справі № 520/16252/18,постановою Другого апеляційного адміністративного суду по справі №520/18318/2020, рішенням Харківського окружного адміністративного суду по справі № 520/7101/21, постанова Другого апеляційного адміністративного суду по справі №520/11901/21.

Захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права, так і механізмом компенсації моральної шкоди як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси.

КЗпП України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а стаття 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема, повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин.

Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин шляхом поновлення на роботі, а має самостійне юридичне значення.

За наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, що встановлено судовим рішенням в адміністративній справі, відшкодування моральної шкоди на підставі статті 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 13 серпня 2020 року у справі № 127/16375/19.

Виходячи з викладеного, суд першої інстанції дійшов не правильного висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог про відшкодування відповідачем позивачу моральної шкоди, оскільки його доводи про порушення законних прав, яке полягало у несвоєчасній виплаті належних йому сум, знайшли своє підтвердження в матеріалах справи.

Наявність такого порушення призвела до моральних страждань, втрати позивачем нормальних життєвих зв`язків і вимагала від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитись з визначеним позивачем розміром відшкодування моральної шкоди у сумі 1000000 грн, адже з урахуванням характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, тривалості порушення його прав, змін у житті та зусиль, вжитих для відновлення трудових прав, зокрема, звернення до суду, а також враховуючи виконання судових рішень та бездіяльність ОСОБА_1 щодо захисту його прав протягом чотирьох років, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, колегія суддів вважає, що належним та достатнім буде відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28 червня 2023 року, копію якого ОСОБА_1 просив долучити до матеріалів справи суд апеляційної інстанції не може взяти до уваги, оскільки це рішення не набрало законної сили та було ухвалено вже після подання позову у цій справі, та на нього як підставу позову він в суді першої інстанції не посилався.

Отже, рішення суду першої інстанції підлягає скасування та ухвалення нової постанови із частковим задоволенням позовних вимог та стягненні з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 5000 грн.

Колегія суддів зазначає, що позовна заява ОСОБА_1 до Регіонального відділення Фонду державного майна України в частині вимог про відшкодування моральної шкоди завданої неправомірною бездіяльністю Регіонального відділення Фонду державного майна України щодо неналежного виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.01.2029 у справі № 820/3284/18 підлягає закриттю адже відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України встановлено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Необхідність застосування пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України зумовлена, по-перше, неприпустимістю розгляду судами тотожних спорів, в яких одночасно тотожні сторони, предмет і підстави позову, та, по-друге, властивістю судового рішення, що набрало законної сили. За змістом наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно співпадають сторони, підстава та предмет спору.

Колегія суддів зазначає, що предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Враховуючи вказані вище норми процесуального права, беручи до уваги, що спірні правовідносини в цій справі є тотожними з правовідносинами у справі №820/3284/18, в якому ухвалено судове рішення, в цій частині позовна заява підлягає закриттю.

За правилом частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З урахуванням вказаних обставин та вищенаведених норм права, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 3 і п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки позовну заяву та апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, на 0,5%, то з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області на користь держави необхідно стягнути судовий збір за її подання у розмірі 125 грн.

Керуючись ст. ст.367,368,369,376,381- 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 травня 2023 року скасувати, ухвалити нову постанову.

Провадження у справі в частині вимог за позовом ОСОБА_1 до Регіонального відділення Фонду державного майна України про відшкодування моральної шкоди завданої неправомірною бездіяльністю Регіонального відділення Фонду державного майна України щодо неналежного виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.01.2029 року у справі №820/3284/18 - закрити.

Позов ОСОБА_1 до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області на користь ОСОБА_1 5000 ( п`ять тисяч) грн на відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області на користь держави 125 гривень судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 13 вересня 2023 року.

Головуючий О. Ю. Тичкова

Судді Ю.М.Мальований

Н.П.Пилипчук