Справа №718/661/23
Провадження №2/718/132/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.05.2023 року м.Кіцмань Чернівецька область

Кіцманський районний суд Чернівецької області у складі: головуючої судді Масюк Л.О., при секретарі Харабара А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Кіцмань цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , інтереси якої представляє ОСОБА_2 , до територіальної громади м.Кіцмань в особі Кіцманської міської ради, ГУ Держгеокадастру в Чернівецькій області, третя особа на стороні відповідача: ОСОБА_3 про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 , інтереси якої представляє ОСОБА_2 , звернулася до суду з позовом до територіальної громади м.Кіцмань в особі Кіцманської міської ради, ГУ Держгеокадастру в Чернівецькій області, третя особа на стороні відповідача: ОСОБА_3 про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.06.2004 року, виданого державним нотаріусом Кіцманської державної нотаріальної контори Олексюк С.В., ОСОБА_1 належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Кіцманське» міста Кіцмань Чернівецької області розміром 3,40 га. в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що належало померлій матері ОСОБА_4 на підставі сертифікату серії ЧВ №0201464 на право на земельну частку (пай), виданого Кіцманською районною державною адміністрацією 27.08.1999р.

Вказує, що оскільки земельна частка (пай) не була виділена в натурі, тобто не були визначені її межі, рішенням №255/6 від 24.06.2004 року Кіцманської міської ради Чернівецького району передано ОСОБА_1 в натурі згідно з сертифікатом серії ЧВ №0201464, земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,4 га. Після чого в «ДП Чернівецький інститут землеустрою» було замовлено розробку технічної документації зі складання державного акту на право власності на земельну частку (пай).

Посилається на те, що на підставі розпорядження №379 від 25.05.2006 року Кіцманської районної державної адміністрації ОСОБА_1 було затверджено технічну документацію щодо передачі земельних часток (паїв) в натурі (на місцевості) та передано у власність земельну частку (пай) і видано державний акт серії ЯБ №757513 від 02.08.2006 р. на право власності на земельну ділянку площею 2,50 га, яка складається із двох земельних ділянок: ділянка № НОМЕР_1 площею 2,21га. кадастровий номер :02:001:0292 та ділянка № НОМЕР_2 площею 0,29га. кадастровий номер :02:001:0293, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Зазначає, що на даний час ОСОБА_1 бажає розпорядитися належною їй на праві власності земельною ділянкою, однак отримуючи в ЦНАПі Кіцманської міської ради інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру права власності на нерухоме майно дізналася, що земельна ділянка площею 2,2056 га. кадастровий номер :02:001:0292 та ділянка площею 0,2862 га. кадастровий номер :02:001:0293, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в м.Кіцмань зареєстрована за ОСОБА_3 на підставі рішення суду від 13.05.2013р.

Посилається на те, що на підставі рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 13.05.2013р. за ОСОБА_3 було визнано право власності на спадкове майно, що належало її померлій матері ОСОБА_5 , на ім`я якої було видано державний акт на право приватної власності за землю серії ІІ-ЧВ №020906, а саме на земельні ділянки площею 2,21 га. кадастровий номер :02:001:0292 та ділянка площею 0,29 га. кадастровий номер :02:001:0293, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Тобто кадастрові номери та конфігурація земельних ділянок відповідають тим кадастровим номерам та конфігурації земельних ділянок, що зазначені в належному позивачу державному акті на право власності на земельну ділянку, з чого слідує, що ОСОБА_1 було помилково видано державний акт на право власності на земельну ділянку, що їй не належала.

Вказує, що із карти паювання земель в урочищі «Біля Марчучки» вбачається, що ОСОБА_4 , тобто матері позивача, належить земельна ділянка під АДРЕСА_1 , а технічну документацію фактично було помилково виготовлено на земельну №31, оскільки її власником була також ОСОБА_6 , проте не ОСОБА_7 - матір позивача , а ОСОБА_8 - матір третьої особи ОСОБА_3 .

Отже, виникає необхідність у виготовленні нової технічної документації із землеустрою та реєстрації права власності на земельну ділянку на ім`я ОСОБА_1 , проте для цього необхідно визнати недійсним, виданий помилково на її ім`я державний акт.

Враховуючи наведене, просить позов задовольнити, визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ№757513, виданий на підставі розпорядження Кіцманської районної державної адміністрації за №379 від 25.05.2006р. на земельну ділянку, яка розташована на території Кіцманської міської ради Чернівецької області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розміром 2,50 га, кадастровий номер :02:001:0292, :02:001:0293 на ім`я ОСОБА_1 та скасувати реєстрацію державного акту на право власності на земельну ділянку в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №172.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник, адвокат Гірчак Н.А., в судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце слухання справи, однак представник скерувала на адресу суду заяву про підтримання позову та розгляд справи без участі сторони позивача.

Представник відповідача Кіцманської міської ради в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, однак скерував на адресу суду заяву, у якій не заперечує щодо задоволення позову та просить розглядати справу без участі представника міської ради.

Представник відповідача ГУ Держгеокадастру в Чернівецькій області в підготовче судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.

Третя особа на стороні відповідача ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

Частиною 3 ст. 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних в суду матеріалів.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.06.2004 року, виданого державним нотаріусом Кіцманської державної нотаріальної контори Олексюк С.В. та Державного акту серія ЯБ №757513 від 02.08.2006 року, ОСОБА_1 є власником земельної частки (пай), яка перебуває у колективній власності КСП «Кіцманське» міста Кіцмань Чернівецької області розміром 3,40 га. в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (а.с.9-10).

Згідно Державного акту серія ІІ-ЧВ №020906 від 31.10.2002 року власником земельної ділянки розміром 2,59 га., цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Кіцманської міської ради Чернівецької області була ОСОБА_5 (а.с.14-15).

Рішенням Кіцманського районного суду Черніевцької області від 13.05.2013 року встановлено факт родинних відносин між ОСОБА_9 та ОСОБА_3 як мати і донька та визнано за ОСОБА_3 право власності земельну ділянку розміром 2, 59 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Кіцманської міської ради Чернівецької області, що належала ОСОБА_9 на підставі Державного акту на право власності на землю серії II ЧВ № 020906 від 31 жовтня 2002 року (а.с.13).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру права власності на нерухоме майно №323930575 від 24.02.2023 року вбачається, що земельна ділянка площею 2,2056 га. кадастровий номер :02:001:0292 та ділянка площею 0,2862 га. кадастровий номер :02:001:0293, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в м.Кіцмань зареєстровані за ОСОБА_3 на підставі рішення суду від 13.05.2013р.(а.с.11-12).

З технічної документації із землеустрою щодо передачі земельних часток (паїв) в натурі (на місцевості) та складання державних актів на право власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за рахунок земель КСП «Кіцманське» на території Кіцманської міської ради на ім`я ОСОБА_1 в технічних завданнях міститься перелік матеріалів, які були використані при виконанні робіт, зокрема проект паювання та схема поділу земель пайового фонду та з яких вбачається, що площа земельної ділянки, яка належить ОСОБА_1 становить 2,50 га.(а.с.17-28).

Із викопіровки з проекту організації території земельної ділянки по передачі земельних часток (паїв) вбачається, що земельна ділянка під АДРЕСА_2 передана ОСОБА_10 , а ділянка під № НОМЕР_3 належить ОСОБА_5 (тобто матері ОСОБА_10 ) та з викопіровки з плану землекористування КСП «Кіцманське» м.Кіцмань Кіцманського району вбачається, що ОСОБА_1 належить земельна ділянка в урочищі «Біля Марчучки» №21 - рілля площею 2,76 га. кадастровий номер :02:001:0284 та земельна ділянка в урочищі «Пасовищке» №8 площею 0,53га кадастровий номер :02:001:0285 (а.с.42-44).

Відповідно до розпорядження №379 від 25.05.2006 року Кіцманської районної державної адміністрації ОСОБА_1 було затверджено технічну документацію щодо передачі земельних часток (паїв) в натурі (на місцевості) та передано у власність земельну частку (пай) і видано державний акт серії ЯБ №757513 від 02.08.2006 р. на право власності на земельну ділянку площею 2,50 га, яка складається із двох земельних ділянок: ділянка № НОМЕР_1 площею 2,21га -адастровий номер :02:001:0292 та ділянка № НОМЕР_2 площею 0,29га кадастровий номер :02:001:0293, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.49).

Аналізуючи заявлені вимоги, суд виходить з наступного.

Згідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Як передбачено ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст.373 ЦК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Право власності на землю гарантується Конституцією України.

Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Власник земельної ділянки має право використовувати її на власний розсуд відповідно до її цільового призначення.

Згідно ст.378 ЦК України право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про Державний земельний кадастр" від 07.07.2011 № 3613-УІ (далі - Закон), Державний земельний кадастр - єдина державка геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

Державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.

Абзацом першим ч. 1 ст. 9 Закону України «Про Державний земельний кадастр» № 3613-УІ передбачено, що внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Державний кадастровий реєстратор у своїй діяльності керується Конституцією України, Земельним кодексом України, Законом України «Про Державний земельний кадастр», указами і розпорядженнями Президента України, постановами і розпорядженнями Кабінету Міністрів України, наказами Держгеокадастру України, Головного Управління Держгеокадастру у Житомирській області та іншими нормативно-правовими актами.

Державний кадастровий реєстратор: здійснює реєстрацію заяв про внесення відомостей до Державного земельного кадастру, надання таких відомостей; перевіряє відповідність поданих документів вимогам законодавства; формує поземельні книги на земельні ділянки, вносить записи до них, забезпечує зберігання таких книг; здійснює внесення відомостей до Державного земельного кадастру або надає відмову у їх внесенні; присвоює кадастрові номери земельним ділянкам; надає відомості з Державного земельного кадастру та відмову у їх наданні; здійснює виправлення помилок у Державному земельному кадастрі; передає органам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно відомості про земельні ділянки (ч. 4 ст. 9 Закону 7 № 3613-УІ ).

Відповідно до ч. 6 ст. 9 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державний кадастровий реєстратор має доступ до всіх відомостей Державного земельного кадастру, самостійно приймає рішення про внесення відомостей до нього, надання таких відомостей, про відмову у здійсненні таких дій.

Отже, якщо брати до уваги факти вчинення реєстрації земельної ділянки та скасування такої реєстрації в базі даних ДЗК, то її проводять державні кадастрові реєстратори, які є посадовими особами органу владних повноважень, на яких чинним законодавством України покладені владні управлінські функції у сфері внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей, а не Головне управління Держгеокадастру.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» (далі Закон) (в редакції від 05.06.2003) було передбачено, що розподіл земельних ділянок у межах одного сільськогосподарського підприємства між власниками земельних часток (паїв), які подали заяви про виділення належних їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), проводиться відповідною сільською, селищною, міською радою чи районною державною адміністрацією за місцем розташування земельних ділянок на зборах власників земельних часток (паїв) згідно з проектом землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).

Відповідно до частини 3, 4 статті 12 Цивільного процесуального Кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» №7 від 16 квітня 2004 року, судам підсудні справи за заявами, зокрема, щодо визнання недійсними державних актів про право власності на земельні ділянки.

У статті 78 ЗК України закріплено, що право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Згідно з ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

За статтею 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом.

Ст. 152 ЗК України передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Частиною 1 ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про державний земельний кадастр» відомості про межі земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) - у разі встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за її фактичним використанням, відповідно ст. 107 ЗК України, та у разі зміни меж суміжних земельних ділянок їх власниками.

Відповідно до ч. 1-2 ст.106 ЗК України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними.

Відповідно до ч. 2 ст. 107 ЗК України у разі неможливості виявлення дійсних меж, їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки.

Тобто, Законом передбачено, що якщо при розробці технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) визначено невідповідність меж земельної ділянки, розміру тощо, встановленої у Державному акті на право власності на земельну ділянку, то межі визначаються з урахуванням цих нових обставин у технічній документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за згодою власника та погодженням із суміжними землекористувачами.

Позивачем та відповідачами не вирішено спірне питання щодо можливості виправлення помилково виданого Державного акту позивачу, відтак захист порушеного права позивача як власника іншої земельної ділянки можливий тільки в судовому порядку.

Згідно ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до ч. 3 ст. 116 Земельного кодексу України, в редакції чинній на час видачі оспорюваного державного акту, безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій в) одержання земельних ділянок і земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом (ч. 5 ст. 116 ЗКУ).

За положеннями ч. 1 ст. 123 Земельного кодексу України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

За змістом ст. 153 ЗК України, власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

Згідно Розділу 7 Прикінцеві та Перехідні положення Закона України «Про державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими, незалежно від присвоєння їм кадастрового номеру (п. 2 розділу). Відповідно до п. 10 цього ж розділу документи якими було посвідчено право власності на земельну ділянку, видані до набрання чинності цим законом, є дійсними.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 2 ст. 152 Земельного кодексу України встановлено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом (ч. 5 ст. 116 ЗК України).

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів (ч. 3 статті 152 ЗК України).

Чинне земельне законодавство України передбачає, зокрема, такий спосіб захисту цивільного права та інтересу у сфері земельних відносин, як скасування державної реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі на підставі рішення суду.

Згідно ч. 13 ст.79-1 ЗК України та ч. 10 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації.

Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо такої земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень).

Дії суб`єкта владних повноважень щодо скасування державної реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі врегульовані відповідними нормами Закону України «Про державний земельний кадастр», який є спеціальним законом, а тому його норми мають пріоритет над нормами загальних законодавчих актів.

Відповідно до ч. 10 ст. 24 цього Закону, однією з підстав скасування Державним кадастровим реєстратором державної реєстрації земельної ділянки є ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки. Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень).

Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру» від 17.10.2012 №1051 визначено порядок ведення державного земельного кадастру.

Згідно пункту 50 Порядку №1051 дата відкриття Поземельної книги є датою державної реєстрації земельної ділянки. Номером Поземельної книги є кадастровий номер земельної ділянки.

Пунктами 60, 61 Порядку №1051 передбачено, що запис у Поземельній книзі скасовується (поновлюється) Державним кадастровим реєстратором на підставі рішення суду.

Відповідно до вимог ст. 152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян.

Відповідно до частини 10 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Частиною першою статті 21 ЦК України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Таким чином, підставами для визнання недійсним акта (рішення) є його невідповідність вимогам законодавства або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

З огляду на викладене, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, суд прийшов висновку про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст.12, 13, 80, 81, 89, 141, 263-268 ЦПК України, ст. ст. 126, 152, 158, 791 ЗК України, Законами України «Про місцеве самоврядування в Україні», «;Про Державний земельний кадастр», «;Про землеустрій», «;Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст. 15, 16, 21 ЦК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №757513, виданий на підставі розпорядження Кіцманської районної державної адміністрації за №379 від 25.05.2006р. на земельну ділянку, яка розташована на території Кіцманської міської ради Чернівецької області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розміром 2,50 га, кадастровий номер :02:001:0292, :02:001:0293 на ім`я ОСОБА_1 .

Скасувати реєстрацію державного акту на право власності на земельну ділянку в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №72.

Судове рішення не проголошувалося в силу ч. 4 ст. 268 ЦПК України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Чернівецького апеляційного суду через Кіцманський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Кіцманського

районного суду: Л.О.Масюк