Справа № 629/2296/22
Номер провадження 2/629/86/23
16.02.2023 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області у складі: головуючого судді Каращука Т.О., за участю секретаря судового засідання Коваленко О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Лозова Харківської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на житловий будинок з відповідними надвірними будівлями в порядку спадкування за законом,-
Позивач звернувся до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його дід- ОСОБА_3 . Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Спадкоємцями майна померлого були: дружина ОСОБА_4 , син ОСОБА_5 . Заповіт від імені спадкодавця не складався. Спадщину після смерті діда, бабуся та батько прийняли фактично, так як разом мешкали з ним на час відкриття спадщини. Інших спадкоємців, передбачених законодавством немає. ІНФОРМАЦІЯ_2 померла дружина спадкодавця ОСОБА_4 . Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з 1/2 житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_3 та яку вона прийняла, але не оформила своїх спадкових прав. Спадщину після смерті матері син спадкодавця ОСОБА_5 прийняв фактично, тобто вступив в фактичне володіння та користування спадковим майном, а саме доглядав за будинком, проводив його ремонт, обробляв земельну ділянку біля будинку, а також користувався іншим майном, що належало його матері на день смерті. ІНФОРМАЦІЯ_3 помер його батько- ОСОБА_5 . Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з 1/2 житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала померлому ОСОБА_3 , спадкоємцем якого була померла дружина спадкодавця ОСОБА_4 , яка спадщину прийняла, але не оформила своїх спадкових прав. Спадкоємцем майна померлого є він та донька ОСОБА_2 . В шлюбі спадкодавець не перебував. Спадщину після смерті батька вони прийняли шляхом подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Після смерті батька, під час оформлення спадщини, між ними було укладено Договір про поділ спадкового майна. В даний час він звернувся до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно. Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом йому було відмовлено, в зв`язку з неможливістю встановити факт прийняття спадщини спадкоємцями після смерті спадкодавця ОСОБА_3 . На підставі викладеного просить встановити факт прийняття ОСОБА_5 спадщини після смерті своєї матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 . Визнати за ним право власності на житловий будинок, житловою площею 15,9 кв.м, загальною площею 30,9 кв.м, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Представник позивача - адвокат Дегтярчук І.О. у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 наполягала.
Відповідачка ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, надала заяву, в якій зазначила, що заперечень щодо пред`явленого ОСОБА_1 позову не має. Інформація, викладена у позовній заяві відповідає дійсності. Вказала, що дійсно її батько ОСОБА_5 після смерті своєї матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 доглядав за будинком своїх батьків, проводив ремонт, обробляв земельну ділянку біля будинку. Не заперечує проти визнання за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок, житловою площею 15,9 кв.м, загальною площею 30,9 кв.м, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, приходить до висновку, що позов підлягає до повного задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер дід позивача - ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 виданим бюро записів актів громадянського стану Лозівської міської Ради депутатів трудящих Харківської області 23 червня 1970 року, актова запис №143. На день смерті ОСОБА_3 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку, житловою площею 15,9 кв.м, загальною площею 30,9 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та який належав спадкодавцю на підставі Договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку, посвідченого Лозівською державною нотаріальною конторою Харківської області, 21 листопада 1952 року, р.№6271.
Спадкоємцем майна померлого були: дружина - ОСОБА_4 та син - ОСОБА_5 . Інших спадкоємців, передбачених законодавством, немає. Заповіт від імені спадкодавця не складався.
Спадщину після смерті ОСОБА_3 , дружина і син спадкодавця прийняли фактично, так як разом мешкали з ним на час відкриття спадщини.
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла бабуся позивача - ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 виданим відділом записів актів громадянського стану Лозівської міської ради депутатів трудящих Харківської області 05 квітня 1977 року, актова запис №100. На день смерті ОСОБА_4 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з 1/2 житлового будинку, житловою площею 15,9 кв.м, загальною площею 30,9 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_3 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 та яку вона прийняла, але не оформила своїх спадкових прав.
Спадкоємцем майна померлої був її син - ОСОБА_5 , батько позивача. Інших спадкоємців, передбачених законодавством, немає. Заповіт від імені спадкодавця не складався.
Факт родинних відносин між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 виданим повторно Лозівським районним виконавчим комітетом Харківської області 08.10.1960 року.
Спадщину після смерті матері ОСОБА_5 прийняв фактично, тобто вступив в фактичне володіння та користування спадковим майном, а саме, житловим будинком: доглядав за будинком, проводив його ремонт, обробляв земельну ділянку біля будинку, а також користувався іншим майном, що належало його матері на день смерті.
ІНФОРМАЦІЯ_3 помер батько позивача - ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 виданим відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Лозова Лозівського міськрайонного управління юстиції Харківської області 06 квітня 2010 року, актовий запис №229. На день смерті ОСОБА_5 проживав за адресою: АДРЕСА_1 .
Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з: 1/2 житлового будинку, житловою площею 15,9 кв.м, загальною площею 30,9 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_3 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцем якого була дружина спадкодавця, ОСОБА_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка спадщину прийняла, але не оформила своїх спадкових прав та 1/2 частини житлового будинку, житловою площею 15,9 кв.м, загальною площею 30,9 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_3 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцем якого був син спадкодавця, ОСОБА_5 , який спадщину прийняв, але не оформив своїх спадкових прав.
Спадкоємцем майна померлого є позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , відповідач по справі, згідно ст.1261 Цивільного Кодексу України. В шлюбі спадкодавець не перебував.
Інших спадкоємців, передбачених законодавством, немає. Заповіт від імені спадкодавця не складався.
Факт родинних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 виданим повторно Лозівським районним виконавчим комітетом Харківської області 22.05.1990 року.
Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_6 виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Лозівського міського управління юстиції Харківської області 23 грудня 2003 року, шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 розірвано, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу зроблено запис № 426.
Після смерті батька, під час оформлення спадщини між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладеного Договір про поділ спадкового майна.
Спадщину після смерті батька ОСОБА_1 прийняв шляхом подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори у встановлений законом строк, на підставі чого було заведено спадкову справу.
Згідно постанови ОСОБА_8 , приватного нотаріуса Лозівського районного нотаріального округу Харківської області про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 07.12.2021 року, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належав батькові спадкодавця, ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Підставою відмови є те, що із документів, наявних у спадковій справі не можливо встановити факт прийняття спадщини спадкоємцями після смерті спадкодавця ОСОБА_3 .
Із довідки Комунального підприємства «Житлова управляюча компанія» Лозівської міської ради Харківської області від 11.11.2022 року за № 352, згідно архівних реєстраційних матеріалів підприємств, серед зареєстрованих будинків (квартир) в місті Лозова та Лозівському районі, станом на 01.01.2013 року житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 оформлений за гр. ОСОБА_9 (російською мовою) на підставі Договору на право будівництва будинку та безстрокового користування земельною ділянкою, посвідченого Лозівською державною нотаріальною конторою Харківської області 21 листопада 1952 року, р.№6271.
Як вбачається з технічного паспорту, виготовленого ФОП ОСОБА_10 станом на 18.11.2021 року, за адресою: АДРЕСА_1 розташований житловий будинок літ.А-1 з тамбуром літ.а1, погріб літ.Б, гараж літ.В, сарай літ.Г, сарай літ.Д, убиральня літ.Е, ворота №1, огорожа №2. Житловий будинок побудовано у 1955 році.
З 01 січня 2004 року набрав чинності ЦК України, а до 31 грудня 2003 року був чинним ЦК Української РСР 1963 року.
Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.
Разом із тим, пунктом 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України передбачено, що Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.
Згідно пункту 5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.
У пункті 1 своєї постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.
Отже, приписи пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК України можуть бути застосовані лише до спадщини, яка відкрилася після 01 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців.
Судом встановлено, що спадкодавець ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , спадкодавець ОСОБА_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , коли діяв ЦК УРСР 1963 року.
Із змісту статті 549 ЦК УРСР убачається, що дії, які свідчать про прийняття спадщини, повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.
Статтею 525 ЦК УРСР встановлювалось, що часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим, день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.
Враховуючи, що спірні правовідносини виникли щодо спадкування після смерті ОСОБА_3 , а спадщина відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , то такі спадкові правовідносини регулюються нормами ЦК Української РСР.
У відповідності до частин першої, другої статті 524 ЦК Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.
Згідно із статтею 527 ЦК Української РСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті.
За правилами статті 529 ЦК Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.
Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (стаття 548 ЦК Української РСР).
Згідно зі статтями 549, 554 ЦК Української РСР спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (статті 528 та 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках.
Як вбачається з матеріалів справи, на час смерті разом з ОСОБА_3 мешкала його дружина, ОСОБА_4 та син, ОСОБА_5 . На час смерті разом з ОСОБА_4 мешкав її син ОСОБА_5 . Вони були однією родиною: вели спільне господарство, мали спільний бюджет, були пов?язані спільним побутом, мали спільні права та обов?язки, піклувались один про одного. ОСОБА_5 займався господарством, благоустроєм будинку та подвір`я, проводив ремонт у будинку: побілив його, пофарбував підлогу, вікна та двері, обробляв присадибну ділянку біля будинку, сплачував комунальні послуги, проводив страхування майна в тому числі і будинку, тобто фактично після смерті матері володів та користувався цим будинком до смерті. Після його смерті позивач продовжує мешкати у спадковому будинку та підтримувати його у належному стані.
Із довідки головного спеціаліста відділу з питань діловодства, організаційного забезпечення та звернень громадян від 20.07.2016 року, вбачається, що ОСОБА_3 , 1896 року народження, був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , з 03.12.1952 року і по день смерті22.06.1970 року. Разом з ним були зареєстровані: ОСОБА_4 , 1898 року народження - дружина з 03.12.1952 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 ; ОСОБА_5 , 1944 року народження - син з 14.12.1967 року по ІНФОРМАЦІЯ_6 ; ОСОБА_7 , 1947 року народження - невістка з 05.05.1969 року по 19.07.1972 року; ОСОБА_11 , 1970 року народження - онука з ІНФОРМАЦІЯ_7 по ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Факт постійного проживання ОСОБА_5 з матірю ОСОБА_4 у спадковому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , підтверджується актом, складеним ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 від 01 листопада 2022 року, в якому зазначено, що ОСОБА_5 після смерті свого батька мешкав зі своєю матір`ю ОСОБА_4 , до дня її смерті. Він як єдиний син, доглядав за будинком, ремонтував за потреби, фарбував, білив, ремонтував дах, саджав город біля будинку. Після смерті матері він розпорядився її особистими речами, засобами домашнього вжитку. Після смерті матері проживав у будинку, виконував всі дії, як законний спадкоємець і власник будинку.
Згідно відповідей на запит про надання інформації, наданої Лозівською державною нотаріальною конторою Харківської області від 22.11.2021 року№1166/01-16, №1167/01-16, після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкова справа не заводилась.
Отже, з приведеного вище вбачається, що ОСОБА_5 фактично вступив у володіння спадкового майна після смерті ОСОБА_4 , оскільки постійно проживав за однією адресою із спадкодавцем, а тому вважається таким, що прийняв спадщину, хоча і не оформив відповідні права, зокрема, на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .
Оскільки спірний житловий будинок літ. А-1 було побудовано у 1955 році, питання набуття права власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва.
Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації (лист Міністерства юстиції від 23 лютого 2016 року № 8.4-35//18/1).
Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 13 червня 2012 року у справі № 6-54цс12, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається у порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку зі здійсненням державної реєстрації права власності на нього у порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. У свою чергу, до прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення», на законодавчому рівні не було закріплено обов`язку введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 05 серпня 1992 року. Відповідно до пункту 3.2. розділу 2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року № 127, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05 серпня 1992 року не належать до самочинного будівництва.
Відповідно до копії технічного паспорту на спірний житловий будинок, складений ТОВ ОСОБА_10 станом на 18.11.2021 року на замовлення позивача, житловий будинок побудований у 1955 році.
Зважаючи на те, що на час завершення будівництва житлового будинку (до 05 серпня 1992 року), законодавством не вимагалося реєстрації права власності на це нерухоме майно, тому відповідно до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року № 127, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України від 10 липня 2001 року за № 582/5773 (зі змінами та доповненнями) вказаний будинок не належать до самочинного будівництва.
Отже, ОСОБА_3 за життя набув право власності на збудований ним об`єкт нерухомого майна, а відтак він входить до спадкової маси після його смерті.
Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Відповідно до пункту 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995, суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальна дії, свідоцтва про право на спадщину.
Виходячи з приведеного вище, суд приходиться до висновку про юридичну значимість необхідності встановлення факту прийняття спадщини ОСОБА_5 після смерті матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , а відтак дану вимогу позову задовольняє.
Отже, оскільки ОСОБА_5 , як єдиний спадкоємець за законом, прийняв спадщину після смерті матері - ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , суд вважає ОСОБА_5 таким, що набув право власності на спірний житловий будинок, а відтак він входить до складу спадщини після його смерті.
Спадщина після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , відкрилась уже після 01 січня 2004 року, а відтак відносини спадкування регулюються правилами ЦК України.
Згідно статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом та за законом.
Відповідно до статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
За змістом статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Згідно положень частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Як вбачається із копії спадкової справи №99/2010, від 26.08.2010 року, заведеної приватним нотаріусом Лозівського міського нотаріального округу Степанчук Н.С., яка припинила свою діяльність, згідно Наказу Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) №415/В від 06.10.2020 року, переданої Харківським обласним державним нотаріальним архівом приватному нотаріусу Лозівського районного нотаріального округу Харківської області Курявській О.О., після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_1 звернувся, у передбачений законом строк до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на спірний житловий будинок, однак отримав відмову.
Таким чином, у зв`язку з тим, що позивач позбавлений можливості оформити спадщину у встановленому законом в позасудовому порядку, він був змушений звернутися в суд з позовом про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом.
Положеннями статтей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних, передбачено, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом, зокрема таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.
Вказане узгоджується з правовою позицією Європейського суду з прав людини в п.45 рішення від 10 квітня 2008 року в справі «Вассерман проти Росії», згідно якої засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
У зв`язку з викладеним вище, наявні достатні підстави для визнання за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ідентифікаційний номер НОМЕР_7 , право власності на житловий будинок, площею 15,9 кв.м, загальною площею 30,9 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Вирішуючи спір, встановивши фактичні обставини справи, здійснивши правову оцінку наявним у справі доказам у їх сукупності, суд задовольняє вимоги виходячи з того, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права є ефективний, оскільки спрямований на відновлення його, відповідає змісту відповідного права й характеру його обмеження.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 263-265, ст.354 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.
Встановити факт прийняття ОСОБА_5 спадщини після смерті своєї матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ідентифікаційний номер НОМЕР_7 , право власності на житловий будинок, площею 15,9 кв.м, загальною площею30,9 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , уродженець м. Лозова Харківської області, громадянин України, ідентифікаційний номер НОМЕР_7 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Представник відповідача - адвокат Дегтярчук Ірина Олександрівна, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №3311 від 26 серпня 2009 року, адреса: АДРЕСА_3 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , уродженка м. Лозова Харківської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_8 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя Тимур КАРАЩУК