КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/663/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2023року місто Київ

справа № 757/29839/21-ц

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Левенця Б.Б., Ратнікової В.М.

за участю секретаря судового засідання - Савлук І.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 30 серпня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Ільєвої Т.Г., повний текст складено 09 вересня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, третя особа: ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування розпорядження,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Печерського районного суду міста Києва з позовом до відповідача, в якому просив:

визнати протиправним та скасувати розпорядження Печерської районної у місті Києві державної адміністрації від 25 травня 2021 року №325.

В мотивування вимог посилався на те, що 18 травня 2021 року відбулося засідання Комісії з питань захисту прав дитини Печерської районної в місті Києві державної адміністрації стосовно участі батьків - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у вихованні їхнього малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На підставі протоколу Комісії №8 було видане Розпорядження Печерської районної в місті Києві державної адміністрації від 25 травня 2021 року №325, у п.1 якого визначено участь ОСОБА_2 у вихованні малолітнього сина, наступним чином: 1 та 3 вихідні з 10:00 год. суботи до 18:00 год. наступної за нею неділі без присутності батька за фактичним місцем проживання матері до набрання рішенням законної сили по судовій справі №757/13109/21-ц (позов ОСОБА_1 ) Печерського районного суду міста Києва про визначення місця проживання малолітньої дитини.

Вказував, що він не погоджується з вказаним розпорядженням, оскільки враховуючи факти зловживання ОСОБА_2 алкоголем до неадекватного стану разом із подружками у присутності трирічного, перевтомленого сина, численні випадки неадекватної поведінки останньої та свідомі провокації проти нього, свідком яких ставав син, та небезпечні ігри ОСОБА_2 , внаслідок яких син отримав забійну рану тім'яної частини голови, він змушений захищати фізичний, емоційний та моральний стан сина і як батько не може погодитися на перебування сина з ОСОБА_2 без його контролю та піклування.

Позивач вважає, що питання ночівлі та зустрічей сина з ОСОБА_2 без його присутності та контролю, є можливим лише після проходження ОСОБА_2 діагностики у практикуючого психолога та отримання сертифікату нарколога та психіатра, а ночівля поза межами звичного для малюка місця проживання без попередньої підготовки сина та створення належних умов лише завдасть шкоди його емоційному стану.

Зазначав, що початок прямого конструктивного діалогу між батьками, на його думку має сприяти відновленню довіри між ними і відповідатиме інтересам сина. З цією метою вінзапропонував ОСОБА_2 пройти медіацію.

Посилався на те, що Орган опіки та піклування або суд не можуть передавати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 30 серпня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

В мотивування вимог апеляційної скарги посилався на те, що суд першої інстанції не врахував, що підставою для позову стало, невиконання Печерською РДА в м. Києві як Органом опіки та піклування положень законодавства України у сфері захисту прав дітей у складних життєвих обставинах.

Вказував, що суд також не врахував, що емоційна прихильність дитини до третьої особи, з якою передбачалося на тривалий час залишати дитину - відсутня.

Зазначав, що ним було надано аргументовані докази того, що співробітники Печерської РДА, відповідальні за підготовку оскаржуваного розпорядження, не виконали дії та не встановили обставини, визначені СК України тапунктом 73 Постанови КМУ від 24 вересня 2008 року №866 «Питання діяльності органів опікита піклування, пов'язаної із захистом прав дитини», а саме:

не було проведено бесіду з батьком, бабусею та дідусем дитини;

не було належним чином досліджено умови проживання матері (третя особа);

не було залучено представників соціального закладу та/або фахівця із соціальної роботи для проведення оцінки потреб матері (третьої особа) з метою встановлення її здатності виконувати обов'язки щодо виховання дитини та догляду за нею;

були проігноровані наведені ним факти щодо неналежного виконання третьою особою батьківських обов'язків (розпиття алкоголю при дворічній дитині, розбиття люстри об голову дворічної дитини, тривале самоусунення від догляду та піклування за дитиною, тощо;

не було вжито заходів для встановлення особистої прихильності дитини до кожного з батьків;

не було вжито заходів для встановлення стану здоров'я дитини.

Посилався на те, що Орган опіки та піклування та суд першої інстанції відмовилися надавати належну оцінку відеозаписам наданим ним, на яких зафіксовано неадекватну,поведінку матері.

Вказував, що суд без проведення жодної психологічної діагностики (експертизи) емоційного стану дитини та дослідження специфіки материнсько-дитячих відносин.керуючись лише власним судженням, дійшов неаргументованого висновку, що начебто не вбачає, що вказаний графік несе негативні наслідки для дитини.

Зазначав, що у матеріалах справи відсутній висновок психолога, що встановлений графік, за яким трирічну дитину зобов`язують двічі на місять ночувати у незнайомому для неї місці у відриві від трьох рідних людей, не зашкоджує її емоційному стану.

01 грудня 2022 року від відповідача Печерської районної в місті Києві державної адміністрації до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вказував, що апеляційна скарга є необґрунтованою, а її доводи не спростовують висновків суду першої інстанції, просив рішення суду залишити без змін.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач доводи апеляційної скарги підтримав, просив їх задовольнити з вищевказаних підстав.

Представник третьої особи в судовому засіданні апеляційного суду заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Відповідач Печерська районна в місті Києві державна адміністрація у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена.

Колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутність відповідача на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для його задоволення.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у шлюбі з 16 травня 2014 року, від якого мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Печерського районного суду міста Києва (справа №757/13109/21-ц) з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Печерської районної у місті Києві державної адміністрації про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини. ОСОБА_2 в межах даної справи звернулася до ОСОБА_1 з зустрічним позовом про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини.

Розпорядження Печерської районної в місті Києві державної адміністрації від 25 травня 2021 року №325, у п.1 визначено участь ОСОБА_2 у вихованні малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступним чином:

1 та 3 вихідні з 10:00 год. суботи до 18:00 год. наступної за нею неділі без присутності батька за фактичним місцем проживання матері до набрання рішенням законної сили по судовій справі №757/13109/21-ц Печерського районного суду міста Києва про визначення місця проживання малолітньої дитини.

Як суду повідомили позивач та представник третьої особи вказане розпорядження було прийнято саме за зверненням третьої особи ОСОБА_2 в травні 2021 року, а у справі №757/13109/21-ц Службою у справах дітей та сім`ї Печерської районної у місті Києві державної адміністрації було надано інший висновок.

А відтак, колегія суддів вважає, що вказане розпорядження Печерської районної в місті Києві державної адміністрації від 25 травня 2021 року №325 не є доказом у справі №757/13109/21-ц, який підлягає оцінці в сукупності з іншими доказами.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказував на те, що спірне розпорядження не відповідає вимогам чинного законодавства України.

Згідно з ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Принцип найкращих інтересів поширюється на всі дії, що стосуються дітей, і вимагає активних дій із захисту їхніх прав та сприяння їх зростанню та благополуччю, а також заходів з підтримки та надання допомоги батькам й іншим особам, які несуть щоденну відповідальність у питаннях реалізації прав дітей

У статті 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Статтею 141 Сімейного кодексу України визначено, що мати й батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (стаття 157 СК України).

За заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини (статті 158 СК України).

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи (частина друга статті 159 СК України).

Зміст наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що батько(мати), які проживають окремо від дитини, очевидно маютьправо на особисте спілкування з нею, а батько (мати) не має права перешкоджати батьку (матері)спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.

У той же час батько(мати) має право на звернення до органу опіки та піклування або до суду за захистом свого права на особисте спілкування і виховання дитини.

Відповідно до частини четвертої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов'язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Статтею 48 ЦПК України визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава

Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку (стаття 51 ЦПК України).

Пред'явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов'язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

У справі за позовом одного з батьків про визнання незаконним рішення органу опіки та піклування про визначення способів участі у вихованні дитини та спілкуванні того з батьків, хто проживає окремо від неї, належними відповідачами є особа, за зверненням та на захист прав якої прийнято рішення (той з батьків, для якого визначено способи участі у вихованні дитини та спілкуванні), та орган опіки та піклування, рішення якого оскаржується.

Такий висновок узгоджується із висновком, висловленим у постанові Верховного Суду від 15 вересня 2021 року у справі №757/39693/20.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Позивач ОСОБА_1 , в червні 2021 року звертаючись до суду з позовом про визнання протиправним та скасування розпорядження, пред`явив вимоги до Печерської районної в місті Києві державної адміністрації.

При цьому спір щодо порядку участі матері у вихованні дитини, побачення матері ОСОБА_2 з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 існує між батьком ОСОБА_1 та матір'ю ОСОБА_2 .

Таким чином, саме ОСОБА_2 повинна була брати участь у справі як співвідповідач.

Зазначене свідчить про неналежний суб`єктний склад учасників справи та є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Заявлені позивачем вимоги безпосередньо стосуються прав та обов`язків ОСОБА_2 , а отже, такі вимоги не можуть бути розглянуті судом і вирішені у спорі позивача з третьою особою, яка в такій ситуації має бути залучена співвідповідачем, оскільки лише за наявності належних відповідачів у справі суд може вирішувати питання про обґрунтованість чи необґрунтованість позовних вимог, без залучення таких належних відповідачів позовні вимоги вирішені бути не можуть.

До аналогічного висновку дійшов і Верховний Суд у постановах від 17 червня 2020 року у справі №607/7041/17, від 02 лютого 2022 року у справі №462/4724/20, від 14 вересня 2022 року у справі №530/487/20.

При цьому, суд першої інстанції позбавлений права самостійно замінити неналежного відповідача на належного або залучити його в якості співвідповідача.

А тому, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

На наведене вище суд першої інстанції уваги не звернув.

Оскільки, суб'єктний склад учасників справи визначає суд першої інстанції, а в даній справі не залучено всіх осіб, які є учасниками спірних матеріальних правовідносин в якості відповідача, рішення суду підлягає скасуванню, оскільки в такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права особи, не залученої до участі у справі як відповідача, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків.

Отже, зазначене свідчить про істотне порушення судом першої інстанції норм процесуального права, яке потягло за собою ухвалення незаконного рішення.

Відповідно до ч.4 ст.367 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Оскільки суд першої інстанції дійшов правильного по суті висновку щодо відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 , однак з помилкових мотивів, отже судове рішення підлягає зміні з викладенням його мотивувальної частини в редакції цієї постанови.

Колегія суддів звертає увагу позивача на те, що відмова в задоволенні позовних вимог у зв`язкуіз викладеними вище підставами не позбавляє права на захист своїх порушених прав шляхом звернення до суду із відповідним позовом до належних учасників справи, тому і право на судовий захист, гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, не порушене.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 30 серпня 2022 року - змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 24 лютого 2023 року.

Головуючий:

Судді: