Провадження № 2/752/2839/23
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

16 лютого 2023 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді Плахотнюк К.Г.

з участі секретаря судового засідання Сітайла В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві у підготовчому засіданні цивільну справу за позовом Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації - органу опіки та піклування до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів на утримання дітей та накладення арешту,-

в с т а н о в и в:

27 жовтня 2022 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив позбавити відповідачку ОСОБА_1 батьківських прав відносно неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , стягнути аліменти на утримання дітей і накласти арешт на житло та майно дітей.

В обґрунтування позовних вимог зазначено про те, що неповнолітня ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебувають на первинному обліку у Службі у справах дітей та сім?ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації.

Батьком ОСОБА_3 зазначено ОСОБА_5 відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Батько малолітнього ОСОБА_4 - ОСОБА_6 , помер.

Мати дітей ОСОБА_1 була засуджена за ст. 309 ч. 1, 309 ч.2, 71 Кримінального кодексу України згідно з вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 12.03.2020 року.

Відповідно до розпоряджень Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації від 31.08.2020 №399,401 діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 отримали статус дітей, позбавлених батьківського піклування.

Розпорядженнями від 20.10.2020 № 491, 492 діти влаштовані під опіку рідної бабусі ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

15.07.2022 року ОСОБА_1 звільнена з Качанівської виправної колонії № 54. З моменту звільнення відповідач не приймає участі у вихованні і утриманні дітей, офіційно не працює. Надала нотаріально засвідчену заяву про те, що вона дає згоду на позбавлення її батьківських прав щодо ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

ОСОБА_2 повідомила Службу, що діти знаходяться на її повному утриманні. Усіма питаннями щодо їх виховання та навчання займається опікун. Проживають у приватному будинку з усіма зручностями. Піклувальник приділяє значну увагу здоров`ю підопічних.

Діти не заперечують проти позбавлення матері ОСОБА_1 батьківських прав.

Позивач просить позбавити ОСОБА_1 батьківських прав, стягнути з ОСОБА_1 аліменти у розмірі частини усіх видів заробітку платника аліментів до повноліття дітей, накласти заборону на відчуження всього майна, яке на праві приватної власності належить відповідачці.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 15 листопада 2022 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження (а.с. 21).

Представник позивача Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації та третя особа ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали та просили суд задовольнити позов. Суду надано висновок Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації від 26 жовтня 2022р. за № 100-8317 щодо доцільності позбавлення відповідачки батьківських прав та стягнення аліментів.

Відповідачка, про час та місце розгляду справи повідомлена в установленому законом порядку, в судове засідання не з`являлася, поважності причин неявки суду не повідомляла.

Відповідачка ОСОБА_1 13.09.2022 року зробила заяву про надання згоди на позбавлення її батьківських прав відносно сина ОСОБА_4 і дочки ОСОБА_3 , яка засвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, а відтак суд дійшов до висновку про розгляд справи по суті у підготовчому засіданні відповідно до правил частини 3 статті 200 ЦПК України.

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд надходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що неповнолітня ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції (м. Київ) (а.с. 6 зв).

У вказаному свідоцтві про народження матір?ю зазначена ОСОБА_1 , батьком - ОСОБА_5 .

Згідно з витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження відомості про батька дитини записані відповідно до частини 1 статті 135 СК України. Таким чином, ОСОБА_1 є одинокою матір?ю по відношенню до неповнолітньої ОСОБА_3 .

Малолітній ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, батьками якого є: ОСОБА_1 та ОСОБА_6 (а.с. 6).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с. 13 зв).

Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 12 березня 2020 року (справа № 752/2055/18) відповідачку ОСОБА_1 визнано винуватою у вчинені злочинів, передбачених ч.1 ст. 309, ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 70, ч.1 ст. 71 КК України і призначено їй покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців (а.с. 8-9).

Відповідно до розпоряджень Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації від 20.10.2020 № 492, 491 ОСОБА_2 призначено опікуном над ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с. 7).

Згідно з довідкою про звільнення серії ХАР № 02246 від 17.07.22 року відповідачка ОСОБА_1 була звільнена з ДУ «Качанівська виправна колонія (№ 54)» після відбуття строку покарання (а.с. 10).

В матеріалах справи містяться пояснення ОСОБА_2 , яка є опікуном своїх неповнолітніх онуків, в яких вона повідомила, що її дочка ОСОБА_1 - мати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , участі у вихованні і утриманні дітей не приймає і тому не проти позбавлення її батьківських прав (а.с. 15).

В поясненнях відповідачки від 26 серпня 2022 року, ОСОБА_1 зазначила, що офіційно не працює, у звязку зі станом здоровя їх проблематично знайти постійну офіційну роботу. Забезпечувати і утримувати своїх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не може (а.с. 15 зв).

В письмових поясненнях неповнолітньої ОСОБА_3 зазначено, що вихованням та утриманням її займається рідна бабуся ОСОБА_2 і вона не заперечує проти позбавлення матері ОСОБА_1 батьківських прав (а.с. 13).

В письмових поясненнях малолітнього ОСОБА_4 зазначено, що вихованням та утриманням його займається рідна бабуся ОСОБА_2 , з матір`ю бачиться рідко і він також не заперечує проти позбавлення матері ОСОБА_1 батьківських прав щодо нього (а.с. 12 зв) .

Відповідно до заяви ОСОБА_1 від 30 вересня 2022 року, засвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального кругу Делікатною Л.М. та зареєстрованої у реєстрі за № 20 від 30.09.2022 року, вона надає свою згоду на позбавлення її батьківських прав відносно сина ОСОБА_4 та дочки ОСОБА_3 .

За даними висновку Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації № 100-8317 від 26.10.2022 року орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити ОСОБА_1 батьківських прав щодо неповнолітньої ОСОБА_3 , 2006 року народження та малолітнього ОСОБА_4 2010 року народження. Такого висновку орган опіки та піклування дійшов з урахуванням рішення Комісії з питань захисту прав дитини від 18.10.2022 року.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

У Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» від 30 березня 2007 року зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Таким чином, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 .

За змістом ч. 2, 3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.

При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.

Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Статтею 182 СК України визначено обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, а саме: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Судом встановлено, що відповідачка є працездатною, відомості про розмір та джерела доходів останньої відсутні, а тому з урахуванням усіх обставин справи, суд приходить до висновку, що аліменти з відповідачки на утримання неповнолітніх дітей необхідно стягнути на користь законного представника ОСОБА_2 в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку на кожну дитину, починаючи з дня пред?явлення позову до суду (27.10.2022 року) і до досягнення дітьми повноліття.

Щодо позовної вимоги про накладення заборони на відчуження всього майна, яке на праві приватної власності належить ОСОБА_1 та право користування яким має неповнолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 32 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», за дітьми сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, а також особам з їх числа зберігається право на житло, в якому вони проживали з батьками, рідними до встановлення опіки, піклування, влаштування в прийомні сім?ї, дитячі будинки сімейного типу, заклади для дітей - сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування.

Згідно із п. 3 ч. 3 ст. 71 Житлового кодексу України, жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках: влаштування дитини (дітей) на виховання до родичів, опікуна чи піклувальника, у прийомну сім`ю, дитячий будинок сімейного типу, заклад для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, протягом усього часу їх перебування у родичів, опікуна чи піклувальника, прийомній сім`ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування.

Частиною 4 статті 17 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що суд у разі позбавлення батьків батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав одночасно накладає заборону на відчуження майна та житла дітей, про що повідомляє нотаріуса за місцем знаходження майна та житла.

Відповідно до ч. 3 ст. 25 вказаного Закону у разі передачі дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, під опіку чи піклування, влаштування в будинки дитини, дитячі будинки, школи-інтернати, дитячі будинки сімейного типу та прийомні сім`ї жиле приміщення, в якому вони проживали, зберігається за дітьми протягом усього часу перебування їх в цих закладах, у опікунів чи піклувальників, дитячому будинку сімейного типу, прийомній сім`ї незалежно від того, чи проживають у жилому приміщенні, з якого вибули діти, інші члени сім`ї.

Суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які підтверджують наявність у ОСОБА_1 майна, яке належить їй на праві приватної власності, а тому суд приходить до висновку відмовити в задоволенні позовної вимоги про накладення заборони на відчуження всього майна, яке на праві приватної власності належить ОСОБА_1 та право користування яким має неповнолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Враховуючи викладене, суд робить висновок, що позовні вимоги Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації - органу опіки та піклування до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів на утримання дитини, накладення арешту на житло та майно дитини, підлягають частковому задоволенню.

За правилами ст. 141 ЦПК України, судовий збір за розгляд справи судом, від сплати якого позивач був звільнений при зверненні в суд з позовом, слід стягнути на користь держави з відповідачки за кожну позовну вимогу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 43,141,150,164,166,180,182, 189,244 Сімейного кодексу України, ст. 60 Цивільного кодексу України, ст.ст. 141,258-260,280-283 Цивільного процесуального кодексу України, Законом України «Про охорону дитинства» суд, -

в и р і ш и в:

позовні вимоги Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації - органу опіки та піклування до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів на утримання дітей та накладення арешту, - задовольнити частково.

Позбавити ОСОБА_1 батьківських прав відносно неповнолітньої ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь законного представника ОСОБА_2 , на утримання дітей: неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти в розмірі 1/3 частини від усіх видів її доходів (заробітку), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно, починаючи з 27.10.2022 року і до досягнення дітьми повноліття.

Рішення суду в частині стягнення аліментів допустити до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць.

В решті позовних вимог - відмовити.

Рішення суду в частині стягнення аліментів допустити до негайного виконання в межах суми платежів за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь держави судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1984 (одну тисячу дев`ятсот вісімдесят чотири) гривні 80 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано , набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, або ж через суд першої інстанції, яким ухвалено оскаржуване судове рішення.

Суддя К.Г. Плахотнюк