КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження 22-ц/824/3450/2023 Доповідач - Рубан С.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2022 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Заришняк Г.М., Кулікова С.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Акцент-Банк» - Омельченка Євгена Володимировича на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2022 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

АТ «Акцент-Банк» звернулося до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 , в якому просили стягнути з відповідача на користь товариства заборгованість за кредитним договором № б/н від 25 травня 2017 року у розмірі 16 656 грн 75 к., яка складається з: 9 329 грн 73 к. - заборгованості за кредитом; 7 077 грн 22 к. - заборгованості за відсотками за користування кредитом; 250 грн - штраф та судові витрати.

Посилаються на те, що 25 травня 2017 року відповідач приєдналася до умов та правил надання банківських послуг в А-Банку з метою укладання кредитного договору №б/н та отримання кредитної картки та підтвердила свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з умовами та правилами і тарифами, які викладені на банківському сайті https: a-bank.com.ua/terms, складає між нею та банком кредитний договір, що підтверджується підписом у анкеті-заяві.

На підставі вказаної анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк» ОСОБА_1 надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 46,80 % щомісячно на суму залишку заборгованості за кредитом.

Банк свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав ОСОБА_1 кредит (встановив кредитний ліміт) у розмірі, відповідно до умов договору.

ОСОБА_1 своєчасно не повернула банку отримані грошові кошти внаслідок чого утворилась заборгованість, яку позивач просить стягнути з відповідача.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2022 року у задоволенні позову АТ «Акцент-Банк» відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду представник АТ «Акцент-Банк» - Омельченко Є. В. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник вказує, що відповідач, підписавши анкету-заяву про приєднання до умов і правил надання банківських послуг в А-Банку підтвердила факт ознайомлення з умовами і правилами надання банківських послуг та зобов`язалася в подальшому регулярно знайомитися зі змінами до них. Оскільки вказаний кредитний договір є договором оферти, то відповідач, користуючись кредитними коштами, підтвердила, що вона ознайомлена та погоджується з умовами і правилами надання банківських послуг.

На думку скаржника в даному випадку маютьбути застосовані правові позиції, що міститься у постановах Верховного Суду від 09 липня 2018 року у справі № 202/19403/13-ц, 18 квітня 2018 року у справі № 705/6051/15-ц, 14 лютого 2018 року у справі №265/7652/15-ц.

Вважає, що маючи сумнів щодо визначення суми відсотків за користування кредитом суд першої інстанції мав би застосувати положення ч.1 ст. 1048 ЦК України.

Також посилання суду на правову позицію викладену в постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 є необґрунтованими, оскільки навіть приймаючи до уваги зазначену правову позицію та нехтуючи вищезгаданими постановами Верховного Суду, суд повинен був стягнути з відповідача заборгованість за тілом кредиту, як це фактично зробив Верховний Суд у зазначеній постанові, однак судом і цю позицію не було взято до уваги.

Щодо сумнівів суду відносно розрахунку заборгованості, то вони є необгрунтованими, однак на підтвердження вірності розрахунку банком надано банківську виписку.

Від відповідача відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з їх недоведеності та необгрунтованості.

Судом зокрема вказано, що із змісту позовної заяви вбачається, що відповідачу видано кредитну картку, яка тарифікується відповідно до тарифів користування кредитною карткою «Універсальна». В той же час, будь-яка інформація про отримання відповідачем кредитної картки та з яким саме кредитним лімітом матеріали справи не містять.

Будь-яких доказів отримання відповідачем картки на виконання умов вказаного договору позивач до матеріалів справи також не надав.

Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які докази видачі картки відповідачу, форми цієї картки та строк її дії, а також видачу самого кредиту.

З Анкети-заяви відповідача від 25 травня 2017 року вбачається, що кредитна картка, визначена тарифами банку, їй не видавалася, а банком не надано будь-яких доказів, які б підтверджували як її видачу, так і видачу кредиту на умовах, зазначених позивачем.

Крім того, судом першої інстанції зазначено, що наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості не є безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру боргу, оскільки позивачем не доведено укладання кредитного договору.

Отже відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ «Акцент-Банк» дотримано вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

Безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 25 травня 2017 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Виходячи з положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (стаття 264 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено та апеляційним судом перевірено, що 25 травня 2017 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в А-Банку(а.с. 7).

При підписанні анкети-заяви відповідач підтвердила свою угоду на те, що вказана заява разом з умовами та правилами надання банківських слуг та тарифами банку, які викладені на зазначеному в заяві офіційному сайті банку є договором про надання банківських послуг.

Із змісту вищевказаної анкети-заяви вбачається, що ОСОБА_1 погоджується з тим, що ця заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування основними умовами обслуговування та кредитування, розміщених в рекламних буклетах, складають між ОСОБА_1 та банком договір про надання банківських послуг. ОСОБА_1 ознайомлена з договором про надання банківських послуг до його укладання та погодилась з його умовами, екземпляр договору погодилась отримати шляхом сомостійного роздрукування з офіційного сайту www.a-bank.com.ua. Також зобов`язується виконувати вимоги умов та правил надання банківських послуг, а також регулярно самостійно ознайомлюватись з їх змінами та сайті банку www.a-bank.com.ua.

Також ОСОБА_1 підтвердила, що ознайомлена та погоджується з умовами та правилами надання послуг накопичення «Скарбничка» та погодилась оформити дану послугу.

Вказана анкета - заява також містить особові дані ОСОБА_1 (ПІБ, дату народження, номер та серію поспорта, РНОКПП, місце реєстрації, контактні дані, сімейний стан та іншу особисту інформацію).

Згідно розрахунку заборгованості наданого АТ «Акцент-Банк», заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № б/н від 25 травня 2017року станом на 19 жовтня 2021 року становить 16 656 грн 75 к., яка складається з: 9 329 грн 73 к. - заборгованості за кредитом; 7 077 грн 22 к. - заборгованості за відсотками за користування кредитом, 250 - штраф (а.с. 5-6).

Згідно ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Звертаючись до суду із даним позовом, АТ «Акцент-Банк» посилалося на те, що 25 травня 2017 року між банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 46,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Внаслідок невиконання відповідачем зобов`язань за договором утворилась заборгованість, яку позивач просить стягнути з ОСОБА_1 .

На підтвердження позовних вимог АТ «Акцент-Банк» надало суду копію анкети-заяви відповідача про приєднання до умов і правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк» (а.с.7), витяг з умов та правил надання банківських послуг в Акцент-Банку (а.с. 7 -13), розрахунок заборгованості (а.с. 5-6), копію паспорта ОСОБА_1 (а.с.13,14).

Разом з тим, вказані документи не підтверджують умов кредитування та наявності заборгованості у визначеному позивачем розмірі.

Як вбачається з матеріалів справи, витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк» та тарифів банку не містять підпису ОСОБА_1 .

Анкета-заява містить лише анкетні дані відповідача ОСОБА_1 (її контактну інформацію).

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 3 липня 2019 року у справі № 342/180/17 дійшла висновку про те, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які не містять підпису позичальника, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Заява-анкета позичальника не містить положень щодо розміру процентів, неустойки. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Крім цього, суд оцінює критично наданий позивачем розрахунок заборгованості, оскільки з нього не вбачається за можливе перевірити правильність нарахувань відповідних сум. Ніяких роз`яснень та доказів щодо принципу складення даного розрахунку справа не містить. Не зрозуміло на яких підставах позивачем нараховано заборгованість по тілу кредиту та по іншим складовим. Виписок із особового рахунку відповідача про рух коштів по ньому та документів, що підтверджували б зміну умов кредитування суду першої інстанції не надано.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч.ч.1-3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 2 ст.77 ЦПК України визначено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.ч.1,2,3 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

До апеляційної скарги позивач надає суду виписку по особовому рахунку ОСОБА_1 , однак дані докази не приймаються судом апеляційної інстанції, оскільки клопотання про приєднання нових доказів позивачем не заявлено, доказів неможливості подання даних документів до суду першої інстанції позивачем не було надано.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що сам по собі факт підписання ОСОБА_1 анкети - заяви від 25 липня 2017 року не може бути підставою для задоволення позовних вимог, оскільки позивачем не надано і як наслідок судом першої інстанції не досліджено докази, без яких неможливо встановити факт надання грошових коштів банком позичальнику та не можливо встановити дійсну суму такої заборгованості.

З аналізу положень ч.1 ст.76, ст.80, ч.1 ст.81 ЦПК України вбачається, що належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - розрахунок заборгованості), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.

У даній справі позивач на підтвердження наявності заборгованості та її розміру подав до суду розрахунок заборгованості за кредитним договором №б/н від 25 липня 2017 року.

Згідно з положеннями ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (в редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Виписки з особових рахунків клієнтів можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором.

Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15-ц.

Отже, відсутність виписки з особового рахунку позивача унеможливлює встановити наявність заборгованості.

Наявність в матеріалах справи лише розрахунку заборгованості без виписки по особовому рахунку відповідача унеможливлює перевірку обґрунтування такого розрахунку.

Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15-ц.

Позивач не скористався своїм правом та не надав суду першої інстанції виписки по особовому рахунку відповідача, а подавши її до суду апеляційної інстанції не подав клопотання про приєднання нових доказів та доказів неможливості подання даних документів до суду першої інстанції, тому виписку по особовому рахунку апеляційний суд не приймає до уваги.

Тому доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги щодо застосування правових позицій, що містяться у постановах Верховного Суду від 09 липня 2018 року у справі № 202/19403/13-ц, 18 квітня 2018 року у справі № 705/6051/15-ц, 14 лютого 2018 року у справі №265/7652/15-ц є необґрунтованими, оскільки у вказаних справах банком доведено отримання позичальником кредитних коштів.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Othersv. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Європейський суд з прав людини зауважив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, враховуючи положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За встановлених обставин, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи та порушення прав скаржника.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Оскільки рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Акцент-Банк» - Омельченка Євгена Володимировича- залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді