Справа №339/209/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2023 року м. Болехів

Болехівський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого - судді Головенко О. С.

секретаря судового засідання Латик В.Є.

з участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідачів ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку позовного провадження справу за позовом ОСОБА_3 до Болехівської міської ради Івано-Франківської області, третя особа: державний нотаріус Ігнатова Тетяна Олексіївна про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем, -

встановив:

Представник позивача ОСОБА_1 звернувся з позовом, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог (а.с.82-83), просить встановити факт спільного проживання ОСОБА_3 із чоловіком ОСОБА_4 у період з 2007року по дату його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 в АДРЕСА_1 , що необхідно для прийняття спадщини.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що з травня 2007 року, познайомившись з ОСОБА_4 , стали спільно з ним проживати по АДРЕСА_1 та на орендованих квартирах за іншими адресами.

19 лютого 2008 року вони узаконили стосунки, здійснивши реєстрацією шлюбу, в якому у них ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_5 .

З 2007 року по дату смерті чоловіка ІНФОРМАЦІЯ_3 , вона з сином та чоловіком проживали разом, вели спільне господарство, піклувалися одне про одного, хоч вона із сином були зареєстровані за іншою адресою по АДРЕСА_2 .

Після смерті чоловіка ОСОБА_4 залишилося спадкове нерухоме майно, яке належало йому на праві власності.

Звернувшись в Долинську державну нотаріальну контору з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка ОСОБА_4 , позивач отримала відмову, оскільки на день смерті ОСОБА_4 був зареєстрований один за адресою: АДРЕСА_1 та рекомендовано звернутися в суд встановленням юридичного факту спільного проживання зі спадкоємцем.

03 серпня 2022 року провадження в справі відкрито та призначено до підготовчого засідання.

04 жовтня 2022 року за клопотанням представника позивача ОСОБА_1 замінено первісного відповідача Болехівську міську раду на належних співвідповідачів ОСОБА_6 , ОСОБА_7

23 грудня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду.

Третя особа державний нотаріус Ігнатова Т. О. в судове засідання не з`явилася, просить розгляд справи проводити у її відсутності (а.с. 171), що не суперечить вимогам ст. 211 ЦПК України.

Відповідач ОСОБА_7 , син померлого ОСОБА_4 , заперечуючи доводам позивача, надав відзив про відмову у задоволенні позову, оскільки вважає вимоги позивача не обгрунтованими та такими, що не відповідають дійсності.

Зокрема, вказує, що після того, як його мама та батько ОСОБА_4 розлучились, він продовжував спілкуватись з батьком і часто приходив після навчання у школі до нього.

Батько та його нова дружина ОСОБА_3 спочатку проживали на орендованих квартирах, де він їх відвідував. Приблизно в 2010 році, коли за прабабусею ОСОБА_8 (матір`ю бабусі ОСОБА_6 ) був потрібен догляд, то його батько з ОСОБА_3 стали проживати в будинку по АДРЕСА_1 . Він часто приходив до батька, і бачив, що ОСОБА_3 разом із сином не проживають з ним, а від батька дізнався про те, що позивач з дітьми часто проживають у своєї мами. Неодноразово чув, як від батька, так і від бабусі про те, що позивач зловживає спиртним, часто влаштовує сварки та втягує в розлиття спиртних напоїв батька. Йому відомо, що тато "кодувався" від алкоголю і просив, щоб ОСОБА_3 зробила також таке лікування, але вона відмовлялась від цього. Батько говорив йому, що на грунті вживання спиртних напоїв, він часто на тривалий термін розривав стосунки з позивачем.

В 2010 році прабаба ОСОБА_9 померла, але перед смертю подарувала батьку будинок, де він проживав. Досить часто батьком проживав ще й у своєї матері ОСОБА_6 , а позивач - з дітьми у своєї мами.

В грудні 2012 року батько та позивач розірвали шлюбні відносини та стали проживати окремо: батько перейшов жити до бабусі ОСОБА_6 , а позивач з дітьми стала проживати у своєї матері. Він часто бачився з татом в будинку бабусі, куди заходив після навчання в коледжі.

На день смерті, ІНФОРМАЦІЯ_3 батько проживав сам, дідусь та його родичі виявили факт того, що батько є мертвим і в цей час позивача в будинку, де настала смерть батька, не було (а.с.106-109).

Відповідач ОСОБА_6 , мати спадкодавця ОСОБА_4 , також надала відзив, в якому просить в задоволенні позову відмовити, оскільки фактичними спадкоємцями нерухомого майна після смерті ОСОБА_4 є вона та сини: ОСОБА_7 , ОСОБА_5 .

Позивач від дати смерті ОСОБА_4 по 04 жовтня 2022 року не подавала до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини та не надала відповідних доказів щодо поважних причин пропуску термінів прийняття спадщини близько 8-ми років.

Щодо фактів спільного проживання позивача з покійним ОСОБА_4 , то вказує, що за адресою по АДРЕСА_1 позивач та покійний ОСОБА_4 проживали близько 4 років, проте потягом останніх 11-ти місяців перед смертю ОСОБА_4 вони проживали за різними адресами. Зокрема, ОСОБА_4 проживав з нею по АДРЕСА_3 , так як мав намір подати на розлучення через схильність дружини ОСОБА_3 до вживання алкогольних напоїв. Протягом цього часу позивач та покійний ОСОБА_4 спільне господарство не вели, спільно не проживали, тобто фактично припинили шлюбні відносини.

За час спільного проживання позивач тижнями перебувала в нетверезому стані, залучала до чарки чоловіка ОСОБА_4 , який був «закодований від алкоголізму», не слідкувала за сином та не утримувала порядок по господарству, а, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, нищила майно (била посуд, ламала двері).

Під час похоронних заходів позивач належним чином не віддавала шану покійному чоловіку, як належить дружині, оскільки з`явилась на чин Парастасу в нетверезому стані на 20 хвилин, чим тільки надала більшого болю їм, як батькам, вела себе, як чужа людина, не наблизившись до труни.

Щодо тверджень позивача проте, що ніби-то проживала з покійним по день його смерті в будинку АДРЕСА_1 , то це не відповідає дійсності, бо в день смерті її не було в будинку, в якому трагічно помер ОСОБА_4 .

Одним з фактів доказу того, що подружжя до дня смерті проживало по різних адресах, є наявність квитанцій про сплату нею замість ОСОБА_4 матеріальної допомоги на сина ОСОБА_10 , який проживав разом з матір"ю за іншою адресою.

Позивач протягом часу від дня смерті ОСОБА_4 не з`явилась до будинку, оскільки в будинку не було її речей (а.с.116-118).

22 листопада 2022 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій вказує, що твердження відповідачів у відзиві про те, що вона спільно не проживала з покійним чоловіком ОСОБА_4 по АДРЕСА_1 та зловживала спиртним не відповідають дійсності та не підтверджуються жодними доказами.

Вона з померлим чоловіком жодного разу не розривали шлюбні стосунки та постійно проживали разом, як сім`я, до дня його смерті.

Його похоронами вона не займалася тільки з тих причин, що його батьки не давали їй такої можливості. Неправдивість та перекручення фактів у відзиві відповідача ОСОБА_7 свідчить про те, що він бажає відсторонити її від права на спадкування, яке надано їй відповідно до закону (а.с.154-156).

Свідок ОСОБА_4 підтвердив, що його брат ОСОБА_4 проживав зі своєю другою дружиною ОСОБА_3 в квартирі, яку йому подарувала його бабуся по АДРЕСА_4 .

Між братом ОСОБА_4 та позивачем часто виникала сварки та суперечки, вони проживали окремо і брат говорив йому про те, що хоче з позивачем розлучитися, оскільки вона забрала всі речі з будинку і стала із сином проживати у своєї матері та шантажувала брата дитиною, вимагаючи у нього гроші.

Він проживає по сусідству з матір`ю і постійно заходив допомагати батькам та бачив, що приблизно 10 місяців перед смертю брат ОСОБА_4 жив у матері, а його квартира була закритою.

Було холодно і брат ОСОБА_4 сказав матері, що піде обігріє квартиру, та, перебуваючи там, включив плитку, заснув з сигаретою і помер. Коли брат загинув, вони всі (він, батько, мати, сестра із швагром) поїхали до брата на квартиру, а позивача там не було. Якщо б позивач жила з чоловіком, то нещасного випадку не трапилося.

Свідок ОСОБА_11 підтвердила про те, що її колишній чоловік ОСОБА_4 протягом року до смерті не проживав з позивачем, оскільки проживав у своїх батьків. Їй це відомо достеменно, оскільки проживає на сусідній вулиці від його батьків і на роботу йде дорогою повз їх будинок та щодня бачила ОСОБА_4 , спілкувалася з ним. Крім того, його батьки постійно запрошували її в гості до себе і вона дізналася, що ОСОБА_12 планує розлучатися з ОСОБА_13 . При зустрічі з нею ОСОБА_4 розказував про його стосунки з позивачем та нарікав про те, що позивач заходить в запої, тероризує їх, виникають постійні сварки і скандали. ОСОБА_4 бачила напередодні смерті в четвер, коли він прямував від батьків на роботу в столярний цех. А вже в суботу 25 січня 2014 року, вона стояла на зупинці біля Костелу та побачила дим з тої сторони будинку, де він раніше жив, тому зателефонувала до батьків, знаючи , що він у них проживає. Але вони не відповідали, вона викликала карету швидкої медичної допомоги і зателефонувала до вуйка колишнього чоловіка ОСОБА_14 , який заспокоїв її, сказавши, що ОСОБА_4 там не проживає, він живе і ночує в батьків. Коли приїхала на роботу, то зателефонував ОСОБА_15 ( вуйко) і повідомив про нещасний випадок і сказав, що ОСОБА_4 перебував у будинку.

Суд, вислухавши вступне слово позивача, представників позивача та відповідачів, пояснення свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_11 , повно та всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які досліджені в судовому засіданні, прийшов до наступного висновку.

Частиною першою ст. 15, частиною 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Тлумачення вказаних норм дозволяє зробити висновок, що для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які ж права чи інтереси позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав чи інтересів позивач звернувся до суду.

А способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення.

Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Із змісту позовних вимог вбачається, предметом даного спору є оспорення відповідачами факту спільного проживання позивача на час смерті із спадкодавцем, що необхідно для прийняття спадщини після його смерті.

Як зазначено у постанові Верховного Суду у справі № 165/2486/19 від 26.01.2022, справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Цивільне законодавство не містить норм, які зобов`язують позивача у спадкових справах разом із позовною вимогою про встановлення факту, пред`являти ще й вимогу про визнання права власності на спадкове майно.

З огляду на це суд, позивач обрав належний спосіб захисту порушеного права, звернувшись з позовом про встановлення факту, що має юридичне значення без пред`явлення до відповідача вимог про право.

При цьому, судом встановлено наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

19 лютого 2008 року позивач ОСОБА_3 та ОСОБА_4 уклали шлюб, в якому ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_5 (а.с.6, 8).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 помер від отруєння чадним газом (а.с. 7, 125), внаслідок чого відкрилася спадщина на належне йому спадкове майно у вигляді будинковолодіння по АДРЕСА_1 , право на яке він набув 09 лютого 2010 року за договором дарування (а.с.189).

Згідно з положеннями частин 1,2 ст. 1220, ч.1 ст.1222, ч.3 ст.1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи, часом відкриття спадщини в такому випадку є день смерті особи. Спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття cпадщини. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частинами 1,3 ст. 1268, ч.1 ст.1269, ч.1 ст.1270 ЦК передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 Кодексу він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

За змістом зазначених норм прийняття особою спадщини обумовлюється або постійним проживанням спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини, або, в разі відсутності наведених вище обставин, поданням до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у визначений ч.1 ст.1270 ЦК строк.

З спадкової справи №37/2014, яка поступила з Долинської районнної державної нотаріальної контори Івано-Франківської області на виконання ухвали суду вбачається, що із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 звернулися: 05 березня 2014 року його мати ОСОБА_6 та ІНФОРМАЦІЯ_4 син ОСОБА_7 .

Окрім того, як визнають відповідачі, право на спадщину після смерті ОСОБА_4 має також його неповнолітній син ОСОБА_5 , народжений у шлюбі з позивачем.

Батько ОСОБА_16 у встановлений законом строк відмовився від прийняття спадщини в користь своєї дружини ОСОБА_6 , подавши 05 березня 2014 року заяву про відмову від прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_4 на користь матері померлого ОСОБА_6 та помер ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 37-38, 42, 43-46, 123).

Як ствердила позивач та вбачається з матеріалів справи (будинкової книги), ОСОБА_4 на день смерті був зареєстрований один по АДРЕСА_1 ( а.с. 40-41), а позивач зареєстрована на проживання за іншою адресою в АДРЕСА_2 ( а.с.47, 52,53).

Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18).

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (частина перша статті 1272 ЦК України).

Встановлено, що позивач, як спадкоємець першої черги ( дружина померлого) тільки через сім років 10 листопада 2022 року звернулася в Долинську державну нотаріальну контору з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка ОСОБА_4 (а.с.47).

Але отримала відповідь, в якій зазначено, що після смерті ОСОБА_4 вже заведена спадкова справа №37/2014 та оскільки він на день смерті був зареєстрований по АДРЕСА_1 один, то у випадку проживання разом зі спадкодавцем в день його смерті, їй необхідно встановити даний факт в судовому порядку (а.с.12).

10 листопада 2020 року позивач повторно звернулася до нотаріуса із заявою, в якій стверджує, що на день смерті проживала разом зі спадкодавцем, та отримує роз"яснення про те, що їй необхідно в строк до 01 липня 2022 року повідомити нотаріальну контору чи зверталася вона до суду для встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем. У випадку не надання відповідних документів свідоцтво про право на спадщину будуть видані спадкоємцям, які прийняли спадщину (а.с. 11).

21 червня 2022 року позивач звернулася в Долинську державну нотаріальну контору з заявою, в якій просить не видавати свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 , оскільки має намір звертатися до суду для встановлення факту спільного проживання з померлим (а.с.52).

Відповідно до частини 1 статті 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України, є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані заявником, та оцінені судом.

Доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Згідно із частиною 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На суд покладається обов`язок розгляду цивільної справи в межах заявлених сторонами вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Таким чином, позивач, як дружина спадкодавця ОСОБА_4 , для прийняття спадщини після його смерті повинна довести факт спільного проживання з спадкодавцем на день його смерті (а не з з періоду з 2007року, як про це помиково зазначено в позовних вимогах), оскільки вона не звернулася до суду із заявою про прийняття спадшини у встановлений законом шестимісячний строк.

На підтвердження доводів щодо факту постійного проживання із спадкодавцем, позивач надала такі докази: акт обстеження матеріально-побутових умов проживання та фотографії.

Зокрема, з акту обстеження матеріально-побутових умов вбачається, що 12 липня 2022 року депутат Болехівської міської ради Гошовська М.С. та представники громадськості ОСОБА_4 , ОСОБА_17 провели обстеження матеріально побутових умов проживання ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_4 та зі слів обстежуваної ОСОБА_3 , представників громадськості (свідків) ОСОБА_4 , ОСОБА_17 встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на момент смерті ОСОБА_4 проживали спільно, як подружжя (а.с.10).

Однак, вказаний акт, складений зі слів позивача, яка, надаючи пояснення в суді, підтвердила, що на момент смерті чоловіка вона з ним не проживала, так як між ними були неприязні стосунки.

А від допиту свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_17 , які зазначені в акті, позивач відмовилася.

Відтак, вказаний доказ не підтверджує факт проживання позивача з ОСОБА_4 на день його смерті, як і фототаблиці на а.с.159-162, які не містять опису осіб та часу подій, які на них зображені.

Окрім того, за клопотанння представника відповідача судом витребувано та оглянуто кримінальне проовадження №0000057 від 25 січня 2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 194 КК України щодо факту смерті ОСОБА_4 .

Так, з протоколу огляду квартири АДРЕСА_5 від 25 січня 2014 року, вбачається, що при вході в кімнату біля порогу знаходиться труп ОСОБА_4 , будь-яких тілесних ушкоджень при зовнішньому огляді не виявлено. Тіло доставлено в морг Долинської ЦРЛ ( а.с.233).

З протоколу допиту свідка ОСОБА_18 від 26 січня 2014 року вбачається, що вона проживає по АДРЕСА_1 і по сусідству з нею в квартирі АДРЕСА_6 проживав ОСОБА_4 один, оскільки з своєю дружиною вони розійшлися. Хтось із сусідів зателефонував у пожежну, які прибули на місце та ліквідували пожежу (а.с. 235).

Як з"ясував суд, допитати вказаного свідка не являється можливим в зв"язку з його смертю.

Разом з тим свідки ОСОБА_4 , ОСОБА_11 підтвердили, що на час смерті ОСОБА_4 не проживав із позивачем, оскільки між ними було фактично припинені шлюбні відносини і вони проживали роздільно.

Оскільки позивач не надала належних і допустимих доказів на підтвердження обставин заявлених в позовній заяві, то суд зробив висновок про недоведеність позивачем факту постійного проживання із спадкодавцем на день його смерті, а саме по собі перебування у шлюбі не є безумовним підтвердженням такого факту та рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судові витрати у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК в зв"язку з відмовою у позові віднести на рахунок позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263, 264,265, 268 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , третя особа: державний нотаріус Ігнатова Тетяна Олексіївна про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду через Болехівський міський суд.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, то зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Найменування або ім`я сторін, їх місцезнаходження або місце проживання:

ОСОБА_3 реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_1 , місце проживання АДРЕСА_2 .

ОСОБА_6 - паспорт серія НОМЕР_2 , виданий Болехівським МВ УМВС України в Івано-Франківській області 22 червня 1996 року, місце проживання АДРЕСА_7 .

ОСОБА_7 - паспорт серія НОМЕР_3 , виданий РС УДМС України в Івано-Франківській області 04 жовтня 2012 року, місце проживання АДРЕСА_8 .

Державний нотаріус Ігнатова Тетяна Олексіївна - місцезнаходження вул. Б.Хмельницького, 2А м.Долина Івано-Франківської області.

Дата складання повного тексту рішення - 06 березня 2023 року. Суддя Головенко О.С.