Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/1656/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

31.08.2023 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючого - судді Надопта А.А.,

за участю секретаря - Онисько С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Виноградів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Виноградівський ВДВС у Берегівському районі Закарпатської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністрерства юстиції (м.Івано-Франківськ) про захист права власності та зняття арешту з майна,

В С Т А Н О В И В :

16.03.2023 року ОСОБА_1 звернулася до Виноградівського районного суду з вищевказаною позовною заявою.

На підтвердження позовних вимог, посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивачки- ОСОБА_3 , яка була власницею житлового будинку з надвірними спорудами за адресою АДРЕСА_1 (на підставі договору дарування від 26.02.2007).

Після її смерті відкрилась спадщина на вказане майно.

Позивачка являється спадкоємцем всього належного ОСОБА_3 майна, оскільки проживала із нею на час смерті та прийняла спадщину, оскільки звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом.

Нотаріусом було відкрито спадкову справу та видано Витяг із спадкового реєстру.

Під час оформлення спадщини стало відомо про те, що на вказаний будинок накладено чимало арештів державними виконавцями, а тому спадщину оформити неможливо.

Так, позивачка раніше перебувала у шлюбі із гр. ОСОБА_4 (шлюб було розірвано 14.04.2010), який мав проблеми із боргами, кредитами та мав чимало судових проваджень, внаслідок чого на нього було відкрито багато виконавчих проваджень. ОСОБА_2 був знятий із реєстрації у вказаному будинку в с.Боржавське і на даний час проживає в селі Нижній Болотний в Хустському районі.

Оскільки у всіх виконавчих листах була зазначена його стара адреса проживання, то державні виконавці накладали арешти на майно, яке не належало на праві власності боржнику, а натомість накладено на будинок матері позивачки, яка не мала жодного відношення до боргів ОСОБА_2 , не була членом його сім`ї і не знала про судові справи, виконавчі провадження та про арешти на будинок.

Не зняття арешту з належного позивачу майна створює перешкоди в реалізації права володіння, користування та розпорядження належним позивачці жилим будинком, адже нотаріус позбавлений можливості оформити спадкові права на будинок матері позивачки, а тому змушені подати вказаний позов:

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, однак її представник- ОСОБА_5 , подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та про підтримання заявлених позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, в тому числі шляхом оголошення, розміщеного на офіційному сайті Виноградівського районного суду, причини неявки не повідомив, поважність неявки не підтвердив, відзиву на позов не подав.

Представник Виноградівський ВДВС у Берегівському районі Закарпатської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністрерства юстиції (м.Івано-Франківськ),будучи належним чином повідомленим про день час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторона посилалася як на підставу своїх вимог, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд вважає позовні вимоги задовольнити, виходячи з таких підстав.

В судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивачки- ОСОБА_3 , яка була власницею житлового будинку з надвірними спорудами за адресою АДРЕСА_1 (на підставі договору дарування від 26.02.2007).

Після її смерті відкрилась спадщина на вказане майно.

Позивачка являється спадкоємцем всього належного ОСОБА_3 майна, оскільки проживала із нею на час смерті та прийняла спадщину, оскільки звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом.

Нотаріусом було відкрито спадкову справу та видано Витяг із спадкового реєстру.

Під час оформлення спадщини стало відомо про те, що на вказаний будинок накладено чимало арештів державними виконавцями, а тому спадщину оформити неможливо.

Так, позивачка раніше перебувала у шлюбі із гр. ОСОБА_4 (шлюб було розірвано 14.04.2010), який мав проблеми із боргами, кредитами та мав чимало судових проваджень, внаслідок чого на нього було відкрито багато виконавчих проваджень. ОСОБА_2 був знятий із реєстрації у вказаному будинку в с.Боржавське і на даний час проживає в селі Нижній Болотний в Хустському районі.

Оскільки у всіх виконавчих листах була зазначена його стара адреса проживання, то державні виконавці накладали арешти на майно, яке не належало на праві власності боржнику, а натомість накладено на будинок матері позивачки, яка не мала жодного відношення до боргів ОСОБА_2 , не була членом його сім`ї і не знала про судові справи, виконавчі провадження та про арешти на будинок.

Відповідно до Інформації із ДРРП від 04.03.2023 № 324790386, яка сформована адвокатом Нечаєв В.В., на вказаний будинок матері позивачки накладені наступні арешти:

Постановою про арешт 17 січня 2008 року АА № 091676, виданий ВДВС Виноградівського РУЮ, зареєстрований у реєстрі за № 6422190 від 18.01.2008 Виноградівською державною нотаріальною конторою.

Постановою про арешт 12 травня 2008 року АА № 091926, виданий ВДВС Виноградівського РУЮ, зареєстрований у реєстрі за № 7172602 від 13.05.2008 Виноградівською державною нотаріальною конторою.

Постановою про арешт 29 травня 2008 року АА № 091812, виданий ВДВС Виноградівського РУЮ, зареєстрований у реєстрі за № 7349266 від 09.06.2008 Виноградівською державною нотаріальною конторою.

Велика Палата Верховного Суду у пунктах 46, 48 постанови від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19) зазначила, що:

«46. При розгляді скарг стягувача чи боржника на дії органу державної виконавчої служби, пов`язані з арештом і вилученням майна та його оцінкою, господарський суд перевіряє відповідність цих дій приписам статей 57, 58 Закону України «Про виконавче провадження». Вимоги інших осіб щодо належності саме їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, реалізується шляхом подання ними з додержанням правил юрисдикційності (стаття 20 Господарського процесуального кодексу України) позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. В такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним з підстав, передбачених законом. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися господарським судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

48. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. Такі справи підлягають розглядові за правилами господарського судочинства, якщо вони виникають у цивільних чи господарських правовідносинах і суб`єктний склад сторін у них відповідає вимогам статті 4 Господарського процесуального кодексу України. При цьому орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися господарським судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору».

За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (постанова Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18)).

Верховний Суд у постанові від 30.11.2022 у справі № 537/5256/19 врахував, що справа розглядалася судами у порядку загального позовного провадження, а не у порядку здійснення судового контролю за виконанням судового рішення, метою, яку переслідував позивач, звернувшись до суду з позовом, є виключно вирішення єдиного правового питання - звільнення з-під арешту майна, на яке претендує позивач, тож поза розумним сумнівом, що позивач вимагає звільнити майно, на яке він має певне право, від обтяження у вигляді арешту, накладеного приватним виконавцем у межах виконавчого провадження, стороною якого не є позивач.

Некоректне або недостатньо коректне формулювання і виклад вимог позову, якщо не викликає сумніву мета та підстави звернення особи до суду, не може бути перешкодою для захисту порушеного права особи, яка звернулася до суду, оскільки надміру формалізований підхід щодо дослівного розуміння вимог позову, як реалізованого способу захисту, суперечить завданням цивільного судочинства, якими є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (постанова Верховного Суду від 20 серпня 2021 року у справі № 149/2736/20 (провадження № 61-9025св21)).

Повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом juranovitcuria («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін.

Враховуючи те, що позивач обрав правомірний та ефективний спосіб захисту своїх прав та інтересів - звільнення майна з-під арешту, тому зміна формулювання судом вимоги зі скасування постанови приватного виконавця про накладення арешту на звільнення майна з-під арешту, не є зміною судом предмета позову, оскільки обраний позивачем спосіб захисту прав та інтересів залишається незмінним.

Позивачка у даній справі (як і її покійна мати) не є боржником в будь-якому виконавчому провадженні, а тому має право на заявлення даного позову до суду. Як вважає ВС у справі № 577/4541/20 боржник, як сторона виконавчого провадження, у разі незгоди з арештом, який накладений державним або приватним виконавцем під час примусового виконання судового рішення, не може пред`являти позов про зняття арешту з майна та бути позивачем за таким позовом, оскільки має право на оскарження дій державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Якщо суд помилково прийняв позов до розгляду, під час судового розгляду він має закрити провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 386 ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Таким чином, арешт нерухомого майна, а саме житлового будинку порушує право власності позивача.

Відповідно до статті 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Оскільки, накладена заборона на відчуження майна порушує права позивача, як власника, то вона має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, що врегульовано ст. 391 ЦК України. Іншого способу зняти наявну заборону немає.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 12, 13; 81; 141; 258; 264; 265, 280 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовну заяву-задовольнити.

Звільнити з-під арешту житловий будинок з надвірними спорудами за адресою АДРЕСА_1 , накладеного постановою про арешт 17 січня 2008 року АА № 091676, виданий ВДВС Виноградівського РУЮ, зареєстрований у реєстрі за № 6422190 від 18.01.2008 Виноградівською державною нотаріальною конторою; постановою про арешт 12 травня 2008 року АА № 091926, виданий ВДВС Виноградівського РУЮ, зареєстрований у реєстрі за № 7172602 від 13.05.2008 Виноградівською державною нотаріальною конторою; постановою про арешт 29 травня 2008 року АА № 091812, виданий ВДВС Виноградівського РУЮ, зареєстрований у реєстрі за № 7349266 від 09.06.2008 Виноградівською державною нотаріальною конторою.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

ГоловуючийА. А. Надопта