Справа № 307/2208/17
Провадження № 2/307/342/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2023 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Бобрушко В.І., при секретарі Она О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Тячів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Нересницької сільської ради Тячівського району Закарпатської області, Головного Управління Держгеокадастру в Закарпатській області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання протиправним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, скасування державної реєстрації нерухомого майна, скасування кадастрового номеру нерухомого майна,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Нересницької сільської ради Тячівського району Закарпатської області, Головного Управління Держгеокадастру в Закарпатській області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання протиправним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, скасування державної реєстрації нерухомого майна, скасування кадастрового номеру нерухомого майна. В позовній заяві зазначила, що вона постійно проживає в АДРЕСА_1 , починаючи з 2001 року. У її користуванні та користуванні її чоловіка ОСОБА_5 , починаючи з 1998 року перебувала земельна ділянка, площею 0,07 га по АДРЕСА_1 та використовувалася для будівництва та обслуговування житлового будинку як присадибна ділянка. ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловік ОСОБА_5 помер, після чого земельна ділянка, площею 0,07 га по АДРЕСА_1 перебуває у її одноосібному користуванні. Рішенням 2-ї сесії 23-го скликання Ганичівської сільської ради від 23.05.1998 року її чоловікові ОСОБА_5 передавалася у приватну власність земельна ділянка, площею 0,07 га по АДРЕСА_2 ( АДРЕСА_1 для будівництва житлового будинку. Згідно державного акту на право приватної власності на землю ІІ-ЗК № 005156 від 08.04.2001 року їй було передано у власність земельну ділянку, площею 0,07 га по АДРЕСА_2 ( АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку. У подальшому, рішенням Тячівського районного суду від 19.11.2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 16.05.2013 року, у цивільній справі №711/8922/2012 за позовною заявою ОСОБА_2 до неї, Ганичівської сільської ради, третьої особи Управління Держкомзему у Тячівському районі про скасування державного акту на право приватної власності на землю та зобов`язання знести огорожу, було визнано незаконним та скасовано державний акт на право приватної власності на землю ІІ-ЗК №005156, виданий на підставі рішення Ганичівської сільської ради від 23.05.1998 року на її ім`я. Підставою для скасування державного акту на землю послужили ті обставини, що при виготовленні державного акту на право приватної власності на землю було порушено норми діючого законодавства, оскільки вона із заявою про передачу їй у приватну власність земельної ділянки не зверталася, рішення про передачу у власність земельної ділянки, на підставі якого видавався державний акт, надавалося її чоловікові ОСОБА_5 а не їй, державний акт виданий з технічними помилками у частині визначення меж. Суд апеляційної інстанції при розгляді справи також зазначив, що державний акт виготовлений з технічними помилками, внаслідок чого ОСОБА_2 не може оформити своє право на суміжну з нею земельну ділянку. Оскільки виданий на її ім`я державний акт на право приватної власності на землю було визнано недійсним та рішення суду про це набуло законної сили, вона вирішила заново оформити право власності на земельну ділянку, площею 0,07 га по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, для чого зверталася до Ганичівської сільської ради з заявами про надання дозволу на виготовлення проекту відводу зазначеної земельної ділянки у власність. Зокрема, 29 грудня 2012 року вона звернулася до Ганичівської сільської ради із заявою про надання дозволу на виготовлення проекту відводу земельної ділянки, площею 0,07 га по АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку. У вирішенні даної заяви було відмовлено, у зв`язку з тим, що на той час виданий на її ім`я державний акт на право власності на землю ІІ-ЗК №005156 від 08.04.2001 року не був скасований. У подальшому, 25 червня 2013 року, вона повторно звернулася до Ганичівської сільської ради із заявою про надання дозволу на виготовлення проекту відводу земельної ділянки, площею 0,07 га по АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку. У вирішенні даної заяви було також відмовлено з тих мотивів, що фактичні межі земельної ділянки накладаються на межі сусідньої земельної ділянки ОСОБА_2 . Зазначені обставини стверджені листом Ганичівської сільської ради від 23.05.2014 року за №114/02-34 на запит адвоката. У подальшому, їй стало відомо, що рішенням 14-ої сесії 6-го скликання Ганичівської сільської ради від 27.09.2013 року №818, відповідачці ОСОБА_2 надано дозвіл на розробку проекту відведення у власність земельної ділянки, площею 0,1259 га, розташованої по АДРЕСА_1 для будівництв та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. У червні 2014 року вона звернулася до Тячівського районного суду Закарпатської області з позовом до Ганичівської сільської ради, ОСОБА_2 про скасування рішень та зобов`язання вчинити певні дії. У цивільній справі №307/2325/14-ц (провадження 2/307/11/16) нею заявлені позовні вимоги про визнання незаконними та скасування рішення 14-ої сесії 6-го скликання Ганичівської сільської ради від 27.09.2013 року №818 про надання ОСОБА_2 , мешканці АДРЕСА_1 дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,1259 га, розташованої по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, рішення 14-ої сесії 6-го скликання Ганичівської сільської ради від 04.11.2013 року №854 «Про затвердження акту комісії з питань агропромислового комплексу, земельних ресурсів та розвитку села», рішення 13-ої сесії 6-го скликання Ганичівської сільської ради від 26.06.2013 року про відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відводу земельної ділянки, площею 0,07 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 та зобов`язання відповідача Ганичівську сільську раду Тячівського району Закарпатської області розглянути на черговій сесії питання про надання їй ОСОБА_1 , дозволу на розробку проекту відведення щодо надання у власність земельної ділянки площею 0,07 га, розташованої по АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку. Рішенням Тячівського районного суду від 29.09.2016 року у задоволенні позову відмовлено. Зазначене рішення нею оскаржено у апеляційному порядку, справа на даний час апеляційним судом не розглянута. Крім цього, у липні 2016 року вона звернулася до Тячівського районного суду з позовом до Ганичівської сільської ради, ОСОБА_6 про скасування рішень та зобов`язання вчинити дії. У цивільній справі №307/1916/14-ц нею заявлені позовні вимоги про визнання незаконним та скасування рішення 22-ої сесії 6-го скликання (друге пленарне засідання) Ганичівської сільської ради від 26 червня 2015 року №1242, згідно якого було надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд, мешканці АДРЕСА_1 ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 , площею 0,0400 га та зобов`язання відповідача Ганичівську сільську раду Тячівського району Закарпатської області розглянути на черговій сесії питання про надання позивачці ОСОБА_1 , мешканці АДРЕСА_1 , дозволу на розробку проекту відведення щодо надання у власність земельної ділянки площею 0,07 га, розташованої по АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку. Рішенням Тячівського районного суду від 29.09.2017 року її позовні вимоги задоволені повністю. Зазначене рішення оскаржено відповідачем Ганичівською сільською радою у апеляційному порядку, справа на даний час апеляційним судом не розглянута. Поряд з цим, рішенням 9-ої сесії 7-го скликання Ганичівської сільської ради від 27.06.2017 року за №294 було затверджено проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1259 га, яка розташована в АДРЕСА_1 ОСОБА_2 та передано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1259 га, кадастровий номер :05:001:0048, яка розташована в АДРЕСА_1 . Вважає, що рішення 9-ої сесії 7-го скликання Ганичівської сільської ради від 27.06.2017 року №294 є незаконним і підлягає скасуванню, виходячи з наступних підстав. Ухвалою Тячівського районного суду від 13.06.2014 року у цивільній справі №307/2325/14-ц у порядку забезпечення позову було заборонено вчинення будь-яких дій щодо оформлення, погодження та затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 0,1259 га, розташованої по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку на ім`я ОСОБА_2 , мешканки АДРЕСА_1 , та заборонено реєстрацію права власності на земельну ділянку, площею 0,1259 га, розташовану по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку на ім`я ОСОБА_2 , мешканки АДРЕСА_1 до набрання рішенням суду у даній цивільній справі законної сили. Ухвалу було надіслано судом, в тому числі і до Ганичівської сільської ради. Незважаючи на те, що рішення Тячівського районного суду від 29.09.2016 року у задоволенні її позовних вимог відмолено, зазначене рішення оскаржено нею у апеляційному порядку, а відтак, не набуло законної сили. Таким чином, заходи забезпечення позову, встановлені ухвалою Тячівського районного суду від 13.06.2014 року, виходячи з вимог ч.6 ст. 154 ЦПК України, повинні застосовуватися і зберігати свою чинність до моменту набрання чинності рішенням Тячівського районного суду від 29.09.2016 року. Всупереч ухвалі Тячівського районного суду від 13.06.2014 року про забезпечення позову відповідач Ганичівська сільська рада своїм рішенням від 27.06.2017 року №294 затвердила проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1259 га, яка розташована в АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 та передала у власність ОСОБА_2 земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1259 га, кадастровий номер :05:001:0048, яка розташована в АДРЕСА_1 , незважаючи на те, що спір стосовно права на частину зазначеної ділянки судом ще не вирішений. Відповідачці ОСОБА_2 оскаржуваним рішенням передано у власність земельну ділянку площею 0,1259 га, до складу якої входить також земельна ділянка площею 0,03 га, яка є частиною земельної ділянки, площею 0,07 га, розташованої по АДРЕСА_1 , що перебуває у її користуванні. Вона постійно проживає в АДРЕСА_1 . Суміжним землекористувачем відносно неї є відповідачка ОСОБА_2 . У її користуванні та користуванні її чоловіка ОСОБА_5 , починаючи з 1998 року, перебуває присадибна земельна ділянка площею 0,07 га по АДРЕСА_1 /а для будівництва та обслуговування житлового будинку. ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловік ОСОБА_5 помер. Після його смерті земельна ділянка, площею 0,07 га по АДРЕСА_1 перебуває у її одноосібному користуванні. Факт користування нею земельної ділянки площею 0,07 га по АДРЕСА_1 стверджується належними і допустимими доказами, які містяться у матеріалах цивільної справи. Рішенням 2-ої сесії 23-го скликання Ганичівської сільської ради від 23.05.1998 року, її на даний час покійному чоловікові ОСОБА_5 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,07 га по АДРЕСА_3 для будівництва житлового будинку, що стверджено архівним витягом від 15.05.2012 року №390. Рішенням 6-ої сесії 23-го скликання Ганичівської сільської ради від 23.04.1999 року їй виділено під індивідуальне будівництво земельну ділянку по АДРЕСА_3 , що стверджено архівним витягом від 15.05.2012 року №391. Згідно державного акту на право приватної власності на землю ІІ-ЗК №005156 від 08.04.2001 року їй було передано у власність земельну ділянку площею 0,07 га по АДРЕСА_2 (на сьогоднішній день АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку. Згідно записів у по господарських книгах виконкому Ганичівської сільської ради за дворогосподарством по АДРЕСА_1 /а рахується земельна ділянка площею 0,07 га. Обліковою карткою об`єкта по господарського обліку на 2011-2015 роки Ганичівської сільської ради стверджено, що у її користуванні за адресою АДРЕСА_1 , перебуває земельна ділянка площею 0,07 га. Згідно проведених обмірів земельної ділянки по АДРЕСА_1 за фактичними межами земельної ділянки, здійснених ДП «Закарпатгеодезцентр» 16 жовтня 2012 року, тобто до виникнення даного спору, площа земельної ділянки встановлена 0,07 га, що стверджується планом земельної ділянки. Викопіровкою з Генерального плану с. Ганичі визначено лінію проходження межі між її дворогосподарством по АДРЕСА_1 та дворогосподарством відповідачки ОСОБА_2 , а також межу земельної ділянки зі струмком. Відповідно до планів розташування земельної ділянки по АДРЕСА_1 , складених землевпорядною організацією ТОВ «Гео-Земля» за результатами польових обмірів встановлено площу земельної ділянки, що перебуває у її фактичному користуванні згідно наявних межових знаків 0,07 га та встановлення накладання земельної ділянки по АДРЕСА_1 , показаної на плані, виконаному іншою землевпорядною організацією на замовлення ОСОБА_2 у кількості 0,0275 га. Відповідно до листа державної інспекції сільського господарства у Закарпатській області від 10.09.2014 року за №04/К-557 за результатами обстеження земельної ділянки площею 0,07 га за адресою АДРЕСА_1 /а встановлено, що дана земельна ділянка зі сторони земель суміжного землекористувача ОСОБА_2 обгороджена залізобетонною огорожею (сталева сітка та бетонні стовпчики), при здійсненні топографо-геодезичних робіт щодо обмірів земельної ділянки суміжного землекористувача ОСОБА_2 землевпорядною організацією було включено частину земельної ділянки. Тобто, площа земельної ділянки ОСОБА_2 не відповідає фактичним межам землекористування та збільшена за рахунок земельної ділянки, що перебувала у її користуванні. Факт визнання недійсними і скасування зазначеного державного акту у судовому порядку жодним чином не спростовує факт, що її користуванні знаходилася земельна ділянка саме площею 0,07 га, оскільки державний акт був скасований не з підстав порушення права ОСОБА_2 на землекористування, а внаслідок того, що рішення сільської ради, яке послужило підставою для видачі державного акту, видавалося на ім`я її чоловіка ОСОБА_5 , а не на її ім`я та у зв`язку з допущенням технічної помилки при виготовленні державного акту неправильним зазначенням опису меж земельної ділянки у державному акті, у зв`язку з чим суміжні землекористувачі, в том числі ОСОБА_2 не мали змоги оформити правовстановлюючі документи на власні земельні ділянки. А саме, у державному акті було зазначено наступний опис меж земельної ділянки: від А до Б землі загального користування ( АДРЕСА_2 ), від Б до В землі ОСОБА_7 , від В до Г землі під водою (струмок), від Г до А землі ОСОБА_2 , хоча виходячи з фактичного розташування земельної ділянки опис меж повинен зазначатися іншим чином: від А до Б землі ОСОБА_2 , від Б до В землі загального користування ( АДРЕСА_2 ), від В до Г землі ОСОБА_7 , від Г до А землі під водою (струмок). Згідно кадастрової справи по виготовленню державного акту на право приватно власності на землю, зокрема плану земельної ділянки, опис меж земельної ділянки площею 0,07 га по АДРЕСА_2 (на даний час АДРЕСА_1 ) зазначений правильно: від А до Б землі ОСОБА_2 , від ОСОБА_8 до В землі загального користування ( АДРЕСА_2 , від В до Г землі ОСОБА_7 , від Г до А землі під водою (струмок). Факт наявності технічної помилки при виготовленні державного акту на право власності на землю стверджується також листом управління Держкомзему у м. Тячів і Тячівському районі від 14.06.2012 року за №193. Дані обставини доводять, що визнання недійсним виданого на її ім`я державного акту на право власності на землю мало місце саме через технічну помилку. Крім цього, судовим рішенням у цивільній справі №711/8922/2012 жодним чином не встановлювалося факту порушення прав ОСОБА_2 на користування земельною ділянкою, не спростовано факту, що у її користуванні перебуває земельна ділянка площею саме 0,07 га, а встановлено лише те, що із-за технічної помилки, допущеної в державному акті ОСОБА_2 не може оформити своє право на суміжну з нею ділянку. Тобто визнання недійсним виданого на її ім`я державного акту на право власності на землю жодним чином не спростовує того факту, що у її користуванні знаходиться присадибна земельна ділянка по АДРЕСА_1 /а площею саме 0,07 га, а не будь-якої іншої меншої площі. Згідно кадастрової справи по виготовленню державного акту ІІ-ЗК №005156 від 08.04.2001 року її земельна ділянка межувала зі струмком, що повністю відповідає фактичним межам. На даний час, відповідачкою ОСОБА_2 виготовлено план земельної ділянки по АДРЕСА_1 , згідно якого площа її земельної ділянки складає 0,1259 га, а її земельної ділянки лише близько 0,04 га, внаслідок чого її земельна ділянка згідно вказаного плану не межує зі струмком, а з боку струмка межує з земельною ділянкою ОСОБА_2 . З даного плану чітко вбачається, що при здійсненні топографо-геодезичних робіт щодо обмірів земельної ділянки ОСОБА_2 землевпорядною організацією було включено частину земельної ділянки по АДРЕСА_1 , що знаходиться у її користуванні, тобто площа земельної ділянки ОСОБА_2 не відповідає фактичним межам землекористування та збільшена за рахунок земельної ділянки, що перебувала в її користуванні. Крім цього, на користованій нею земельній ділянці зі сторони струмка знаходиться об`єкт нерухомого майна будівля погребу, яка показана як надвірна споруда у технічному паспорті на житловий будинок по АДРЕСА_1 , тобто є частиною належного їй домоволодіння. Вказаний погріб не є власністю відповідачки ОСОБА_2 , що підтверджується матеріалами інвентарної справи на житловий будинок по АДРЕСА_1 , згідно яких до переліку будівель і споруд вказаного домоволодіння погріб не відноситься. Таким чином, рішення 9-ої сесії 7-го скликання Ганичівської сільської ради від 27.06.2017 року №294 прийнято з порушенням її прав на користування земельною ділянкою, оскільки при здійсненні обмірів земельної ділянки ОСОБА_2 землевпорядною організацією було включено частину земельної ділянки, що знаходиться у її користуванні, а тому площа земельної ділянки ОСОБА_2 не відповідає фактичним межам землекористування та збільшена за рахунок земельної ділянки, що перебувала у її користуванні. Тому рішення 9-ї сесії 7-го скликання Ганичівської сільської ради від 27.06.2017 року за №294 прийнято всупереч вимогам ч.5 ст. 116, ст.. 141-143 ЗК України з порушенням її прав у сфері землекористування. Також, представник позивача у заяві про збільшення позовних вимог від 2 липня 2018 року (Т.1 а.с.200-202) зазначив, що рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 27 листопада 2017 року рішення Тячівського районного суду від 29 вересня 2016 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання незаконними та скасування рішень Ганичівської сільської ради Тячівського району скасовано, позовні вимоги в цій частині задоволено, визнано незаконними та скасовано рішення чотирнадцятої сесії 6-го скликання Ганичівської сільської ради Тячівського району від 27.09.2013 року за №818 про надання ОСОБА_2 дозволу на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0.1259 га в АДРЕСА_1 ; рішення чотирнадцятої сесії 6-го скликання Ганичівської сільської ради від 04.11.2013 р. №854 «Про затвердження акту комісії з питань агропромислового комплексу, земельних ресурсів та розвитку села» щодо земельного спору між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ; рішення тринадцятої сесії 6-го скликання Ганичівської сільської ради від 26.06.2013 р. про відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку в АДРЕСА_1 ; решту рішення залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 12 квітня 2018 року рішення апеляційного суду Закарпатської області від 27 листопада 2017 року залишено без змін. Зазначеними рішеннями судів встановлено, що позивач ОСОБА_1 є користувачем земельної ділянки, площею 0,07 га. по АДРЕСА_1 , факт накладання земельної ділянки ОСОБА_2 як суміжного землекористувача установлений і доведений, рішення Ганичівської сільської ради про надання ОСОБА_2 дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, площею 0,1259 га, а також решта оспорених рішень як похідних, порушують земельні права ОСОБА_1 . Таким чином, факт наявності права ОСОБА_1 на земельну ділянку, площею 0,07 га. по АДРЕСА_1 , незаконність рішення Ганичівської сільської ради про надання ОСОБА_2 дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, площею 0,1259 га, та порушення цим рішенням земельних прав ОСОБА_1 , будучи встановленням рішенням суду, яке набуло законної сили, не підлягає доказуванню у даній цивільній справі. Таким чином, є незаконними і подальші дії щодо державної реєстрації спірної земельної ділянки у державному земельному кадастрі, присвоєння земельній ділянці кадастрового номеру, затвердження проекту із землеустрою, передача у власність відповідачці земельної ділянки. З огляду на викладені обставини, представник позивача вважає, що підлягає також скасуванню кадастровий номер :05:001:0048 на земельну ділянку, площею 0,1259 га, яка розташована в АДРЕСА_1 .

З урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просить визнати незаконним та скасувати рішення 9 сесії 7 скликання Ганичівської сільської ради №294 від 27.06.2017 року, згідно якого затверджено проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1259 га, яка розташована в АДРЕСА_1 , передано у власність земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1259 га, кадастровий номер :05:001:0048, яка розташована в АДРЕСА_1 , скасувати у державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки, площею 0,1259 га, кадастровий номер :05:001:0048, яка розташована в АДРЕСА_1 , для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, скасувати кадастровий номер :05:001:0048 земельної ділянки, площею 0,1259 га, яка розташована в АДРЕСА_1 , для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Відповідачка ОСОБА_2 надіслала до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що твердження позивачки є безпідставними і такими, що порушують її право на володіння спадщиною, якою є зазначений погріб і включення чи не включення в технічний паспорт нерухомого майна не є підставою для набуття на нього права, бо такий спосіб набуття права власності на нерухоме майно не передбачений законом. Позивачкою неправильно обрано спосіб захисту, оскільки вона не вимагає визнання прав як користування земельною ділянкою так і володіння чужим майном будівлею погребу, який вона не створювала, не придбавала. ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її мати ОСОБА_9 , а ІНФОРМАЦІЯ_3 помер її батько ОСОБА_10 , які постійно проживали в АДРЕСА_4 ). Після їх смерті вона продовжила проживати у спадковому будинку, прийняла спадщину шляхом вступу в управління спадковим майном, разом з чоловіком провела реконструкцію спадкового батьківського будинку і в 2010 році ними було оформлено право власності на цей будинок. Крім спадкового будинку, серед інших надвірних споруд є збудований батьком в 1974 році погріб, на який ОСОБА_1 претендує без належних підстав, бо це нерухоме майно є для неї чужим, вона не була його забудовником, не отримувала цей погріб за договором відчуження, проте включила його у технічний паспорт на свій житловий будинок, який самочинно збудувала на не відведеній для цього земельній ділянці. Сам по собі технічний паспорт на домоволодіння не є правовстановлюючим документом і виготовляється за зверненням замовника на об`єкти нерухомості, які він сам визначить, без надання виконавцю підтверджень належності майна. Крім того, для обслуговування зазначеного спадкового нерухомого майна необхідна земельна ділянка, яка по суті передана їй у власність оспорюваним ОСОБА_1 рішенням сільської ради від 27.06.2017 року про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення і передачу у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,1259 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд, яка розташована в АДРЕСА_1 , кадастровий номер 212441200:05:001:0048. У судовому порядку, у інших справах, ОСОБА_1 оскаржила рішення органу місцевого самоврядування з підстав ненадання їй дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення та передачу у власність земельної ділянки за пунктом в) ст.116 ЗК України, тобто шляхом одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації та відмови їй у наданні безоплатно земельної ділянки бажаної площі у порядку, визначеному ч.6-9 ст. 118 ЗК України. При цьому, мотивацією позову (а не підставою) стало заявлене позивачем ОСОБА_1 право на користування самовільно зайнятою земельною ділянкою та чужим погребом. Записами в по господарських книгах Ганичівської сільської ради за 2001-2005 роки, 2006-2010 роки, 2011-2015 роки стверджується наступне: житловий будинок ОСОБА_1 значиться внесеним у книги (зареєстрованим) у 2001 році як побудований у 1999 році, а також зазначено, що у користуванні ОСОБА_5 та ОСОБА_11 значиться земельна ділянка для ведення підсобного господарства, площею 0,07 га і не зареєстровано за домоволодінням позивачки земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку. За паспортом позивачки ОСОБА_1 її місце реєстрації з 1997 року зазначено за адресою: АДРЕСА_2 . Така реєстрація проведена за рік до прийняття Ганичівською сільською радою рішення другої сесії 23 скликання Ганичівської сільської ради від 23.05.1998 року «Про приватизацію земельних ділянок громадянами села» про передачу у приватну власність земельної ділянки, площею 0,07 га по АДРЕСА_2 та рішення 6 сесії 23 скликання Ганичівської сільської ради №6 від 23.04.1999 року про виділення ОСОБА_11 земельної ділянки для користування по АДРЕСА_2 та за два роки до самовільного будівництва позивачкою житлового будинку, який вперше по облікам сільської ради був зареєстрований в 2001 році з присвоєнням адреси: АДРЕСА_1 , фактичного відведення цих ділянок в натурі не здійснювалося, бо ОСОБА_1 не має додатків про відведення в натурі ділянки (актів відведення ділянок в натурі, абрис-схеми, плану забудови). ОСОБА_1 , подаючи сільській раді заяву про надання їй дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки, зазначено місце реєстрації (прописки): АДРЕСА_1 та місце розташування земельної ділянки, на яку вона просила у сільської ради надати дозвіл на виготовлення проекту відведення АДРЕСА_1 . Довідками Ганичівської сільської ради №1586, 1587 від 31.07.2017 року стверджено те, що самочинно збудований ОСОБА_1 в 1999 році будинок зареєстровано в по господарській книзі №2 в 2001 році за адресою: АДРЕСА_1 і нумерація не змінювалась, а під АДРЕСА_2 у період 1997-2017 років зареєстровано домоволодіння громадян ОСОБА_12 батьків ОСОБА_1 . У зазначених довідках містяться відомості про те, що земельна ділянка, що значиться у по господарських записах як така, що перебуває у користуванні ОСОБА_1 , розташована в іншому місці, ніж самочинно збудований будинок і має цільове призначення для ведення підсобного господарства. Також, довідкою Ганичівської сільської ради №309/02-34 від 09.08.2017 року підтверджено факт зміни адреси її дворогосподарства, а саме: в 1998 році адресу домогосподарства в с. Ганичі, що зареєстровано було по АДРЕСА_5 , було змінено на АДРЕСА_1 та стверджує те, що цьому дворогосподарству ніколи не присвоювався №114, а відтак рішення 2 сесії 23 скликання Ганичівської сільської ради від 23.05.1998 року про передачу ОСОБА_5 у приватну власність земельної ділянки площею 0,07 га по АДРЕСА_2 та рішення 6 сесії 23 скликання Ганичівської сліьсьокї ради №6 від 23.04.1999 року не можуть стосуватися її домогосподарства, а стосуються дворогосподарства батьків ОСОБА_1 . За довідкою Ганичівської сільської ради №442/02-34 від 13.11.2017 року забудову спірного погребу як окремої споруди було здійснено її батьком ОСОБА_10 у 1974 році і з часу відкриття спадщини (після смерті батька) ця споруда (погріб) належить їй як спадкове майно. Технічним паспортом на домоволодіння в АДРЕСА_1 стверджено, що погріб є складовою частиною їхнього з чоловіком домоволодіння. Зазначений погріб належить їй як спадкове нерухоме майно, яке не підлягає окремій реєстрації, про те його належність стверджується положеннями ч.5 ст. 1268 ЦК України Глави 24 ЦК України. Саме ця обставина і спонукала в 2015 році земельну комісію Ганичівської сільської ради при вирішенні земельного спору надати ОСОБА_1 дозвіл на виготовлення проекту відведення земельної ділянки меншої площі, за виключенням тої, де розташоване чуже для неї нерухоме майно погріб. Ці обставини вказують на набуття у порядку правонаступництва (спадкування) нею прав власника, в т.ч. і права на подання позову з приводу порушення (оспорювання) ОСОБА_1 права на спадкове майно (погріб та земельну ділянку для його обслуговування). Просить в задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області надіслав до суду відзив на заяву про збільшення позовних вимог, в якій зазначив, що згідно з державним актом на право приватної власності на землю ІІ-ЗК №005156 від 08.04.2001 року позивачці передано у власність земельну ділянку, площею 0,07 га по АДРЕСА_2 ( АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, однак, рішенням Тячівського районного суду від 19.11.2012 року в цивільній справі №711/8922/2012, яке набрало законної сили та є чинним, визнано незаконним і скасовано державний акт на право приватної власності на землю серії 11-ЗК №005156, виданий на підставі рішення Ганичівської сільської ради від 23.05.1998 року. При цьому суд, установив, що при виготовленні вказаного державного акту було порушено норми діючого законодавства, позаяк вона із заявою про надання їй у приватну власність земельної ділянки не зверталася, рішення про передачу їй земельної ділянки у приватну власність сільською радою не приймалося, а сам акт виданий із технічними помилками в частині визначення меж. Рішенням 14-ї сесії 6-го скликання Ганичівської сільської ради Тячівського району від 27.09.2013 року №818 надано ОСОБА_2 дозвіл на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1259 га в АДРЕСА_1 . Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку встановленому ст.. 186-1 ЗК України. Отже, проект відведення земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_2 погоджений експертом державної експертизи та пройшов перевірку Державним кадастровим реєстратором, який перевіряє документацію на предмет відповідності вимогам законодавства. Підстав для скасування рішення Ганичівської сільської ради 9 сесії 7 скликання від 27.06.2017 року за №294, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1259 га кадастровий номер :05:001:0048, не має. Такої підстави припинення права власності на земельну ділянку, як скасування рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого було видано правовстановлюючий документ на право власності на земельну ділянку, ЗК України не передбачено. З огляду на зазначене, скасування рішення органу, на підставі якого здійснено державну реєстрацію відповідних прав на земельну ділянку, не є підставою припинення права власності на земельну ділянку згідно ЗК України. Просить в задоволенні позову відмовити.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Рішко П.М. в судовому засіданні позов підтримав, посилаючись на викладені в позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог обставини та просить його задовольнити. На подальший розгляд справи в судове засідання не з`явилися, надіслав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, а тому суд в порядку ст. 223 ЦПК України розглянув справу у його відсутності на підставі наявних у справі доказів.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Розман С.Ю. в судовому засіданні просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилися, хоч про час та місце розгляду справи були належним чином повідомленими, а тому суд в порядку ст. 223 ЦПК України розглянув справу у їх відсутності на підставі наявних в справі доказів.

Представник Нересницької сільської ради Тячівського району Закарпатської області в судове засідання не з`явився, хоч про час та місце розгляду справи був належним чином повідомленим, а тому суд в порядку ст. 223 ЦПК України розглянув справу у його відсутності на підставі наявних в справі доказів.

Представник Головного Управління Держгеокадастру в Закарпатській області, представник надіслав до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, просить в задоволенні позову відмовити, а тому суд в порядку ст. 223 ЦПК України розглянув справу у його відсутності на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що згідно рішення чотирнадцятої сесії 6-го скликання Ганичівської сільської ради Тячівського району від 27 вересня 2013 року за №818 надано дозвіл ОСОБА_2 на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0.1259 га в АДРЕСА_1 (Т.1 а.с.29).

Рішенням 9-ї сесії 7-го скликання Ганичівської сільської ради від 27 червня 2017 року за №294 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1259 га, яка розташована в АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 , мешканці АДРЕСА_1 , передано їй у власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1259 га, кадастровий номер :05:004:0048, яка розташована в АДРЕСА_1 (Т.1 а.с.8).

Згідно рішення 13-ї сесії 7-го скликання Ганичівської сільської ради від 22 серпня 2018 року за №451 внесено зміни в пункти 1 та 2 рішення Ганичівської сільської ради від 27 червня 2017 року за №294 про затвердження проекту землеустрою та щодо передачі у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1259 га, кадастровий номер :05:004:0048, яка розташована в АДРЕСА_1 , - ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , мешканцям АДРЕСА_1 (Т.1 а.с.218).

Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 13 червня 2014 року в цивільній справі №307/2325/14-ц заборонено вчинення будь-яких дій щодо оформлення, погодження та затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1259 га, розташованої по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку на ім`я ОСОБА_2 , мешканки АДРЕСА_1 та заборонено реєстрацію права власності на земельну ділянку, площею 01259 га, розташовану по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку на ім`я ОСОБА_2 , мешканки АДРЕСА_1 , до закінчення провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Ганичівської сільської ради, ОСОБА_2 про скасування рішення сільської ради та зобов`язання вчинити певні дії (Т.1 а.с.9).

Рішенням Тячівського районного суду від 19.11.2012 року, яке набрало законної сили та є чинним, визнано незаконним і скасовано державний акт на право приватної власності на землю серії 11-ЗК № 005156, виданий на підставі рішення Ганичівської сільської ради від 23.05.1998 року на ім`я ОСОБА_13 (Т.1 а.с.24-28).

Судом було встановлено, що при виготовленні вказаного державного акту було порушено норми діючого законодавства, так як ОСОБА_13 із заявою про надання їй у приватну власність земельної ділянки не зверталася, рішення про передачу їй земельної ділянки у приватну власність сільською радою не приймалося, а сам акт виданий із технічними помилками в частині визначення меж.

29 грудня 2012 року ОСОБА_1 зверталася із заявою до Ганичівської сільської ради про надання дозволу на виготовлення проекту відводу земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, площею 0,07 га по АДРЕСА_6 та згідно письмової відмітки від 08.01.2013 року на вказаній заяві в задоволенні такої заяви ОСОБА_1 було відмовлено, у зв`язку з наявністю державного акту на частину даної земельної ділянки та фактичним накладенням меж вказаної ділянки на межі сусідньої земельної ділянки (Т.1 а.с.11).

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 27 листопада 2017 року, яке набрало законної сили та є чинним, в цивільній справі №307/2325/14-ц рішення Тячівського районного суду від 29 вересня 2016 року, в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання незаконними та скасування рішень Ганичівської сільської ради Тячівського району скасовано, позовні вимоги в цій частині задоволено, визнано незаконними та скасовано рішення чотирнадцятої сесії 6-го скликання Ганичівської сільської ради Тячівського району від 27.09.2013 року за №818 про надання ОСОБА_2 дозволу на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0.1259 га в АДРЕСА_1 ; рішення чотирнадцятої сесії 6-го скликання Ганичівської сільської ради від 04.11.2013 р. №854 «Про затвердження акту комісії з питань агропромислового комплексу, земельних ресурсів та розвитку села» щодо земельного спору між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ; рішення тринадцятої сесії 6-го скликання Ганичівської сільської ради від 26.06.2013 р. про відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку в АДРЕСА_1 ; решту рішення залишено без змін (Т.1 а.с.85-87).

Постановою Верховного Суду від 12 квітня 2018 року рішення апеляційного суду Закарпатської області від 27 листопада 2017 року залишено без змін (Т.2 а.с.187-190).

Зазначеним рішеннями судів встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є користувачем земельної ділянки, площею 0,07 га. по АДРЕСА_1 , факт накладання земельної ділянки ОСОБА_2 як суміжного землекористувача установлений і доведений, рішення Ганичівської сільської ради про надання ОСОБА_2 дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, площею 0,1259 га, а також решта оспорених рішень як похідних, порушують земельні права ОСОБА_1 ; частина земельної ділянки від ОСОБА_1 не вилучалася і остання від неї не відмовлялася.

Вказані вище обставини, встановлені рішеннями судів, які набрали законної сили, в порядку ч.4 ст.82 ЦПК України, не підлягають доказуванню при розгляді даної цивільної справи.

Згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 2 червня 2017 року за №НВ-017 вбачається, що 2 червня 2017 року Відділом у Тячівському районі Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області

З Витягу з Державного речових прав на нерухоме майно від 8 липня 2019 року за №172980497 вбачається, що власником в цілій частині земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1259 га, кадастровий номер :05:004:0048, яка розташована в АДРЕСА_1 , зазначена відповідачка ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , номер запису про право власності 32293314, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 244, підстава виникнення права власності постанова приватного виконавця від 14 вересня 2019 року про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу (виконавче провадження ВП №57619398) згідно постанови Закарпатського апеляційного суду від 15 квітня 2019 року в цивільній справі №307/3934/18 (Т.2 а.с.128).

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частин 1-4 ст. 12 цього ж Кодексу цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно положень ст. 12 ЗК України (в редакції станом на 27 червня 2017 року) до повноважень сільських рад у галузі земельних відносин на території сіл належить також розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу, організація землеустрою та інші.

Відповідно до ст. 40 ЗК України (в редакції станом на день виникнення правовідносин) громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Понад норму безоплатної передачі громадяни можуть набувати у власність земельні ділянки для зазначених потреб за цивільно-правовими угодами.

Згідно ч.1 ст. 116 ЗК України (в редакції станом на день виникнення правовідносин) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно з вимогами ст. 118 ч.1. ч.2 ЗК України (в редакції станом на день виникнення правовідносин) громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

У відповідності до ст.125 ЗК України (в редакції станом на день виникнення правовідносин) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно ч.1 та ч.2 ст.152 ЗК України (в редакції станом на день виникнення правовідносин) держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (стаття 155 ЗК України).

Прикінцевими положеннями до цього Кодексу (абзац другий пункту 1 у редакції Закону України від 02.06.2015 р. N497-VIII) установлено, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

За правилами ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до виключної компетенції пленарних засідань сільських, селищних, міських рад віднесено вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

У п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» зазначено, що розглядаючи позови про захист прав власників земельних ділянок і землекористувачів, суд має перевіряти законність рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки іншій особі без вилучення (викупу) її в позивача в установленому порядку і за наявності для цього підстав ухвалювати рішення про його недійсність.

В судовому засіданні встановлено, що спір між сторонами виник з приводу усунення перешкод позивачу ОСОБА_1 відповідачами у користуванні та здійснення права користування спірною земельною ділянкою по АДРЕСА_1 , частина якої була приватизована відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_4 з подальшим відчуженням на підставі рішення суду та державною реєстрацією права власності на цю спірну земельну ділянку за відповідачем ОСОБА_3 .

Враховуючи, що рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 27 листопада 2017 року в цивільній справі №307/2325/14-ц рішення чотирнадцятої сесії 6-го скликання Ганичівської сільської ради Тячівського району від 27.09.2013 року за №818 про надання ОСОБА_2 дозволу на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0.1259 га в АДРЕСА_1 , визнано незаконним та скасовано, оскільки під час розгляду справи було встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є користувачем земельної ділянки, площею 0,07 га. по АДРЕСА_1 , факт накладання земельної ділянки ОСОБА_2 як суміжного землекористувача установлений і доведений, суд приходить до висновку, що прийняте в подальшому на підставі рішення чотирнадцятої сесії 6-го скликання Ганичівської сільської ради Тячівського району від 27.09.2013 року за №818 похідне рішення дев`ятої сесії сьомого скликання Ганичівської сільської ради Тячівського району від 27 червня 2017 року за №294 «Про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку», згідно якого затверджено проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1259 га, яка розташована в АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , мешканцям АДРЕСА_1 ; передано у власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1259 га, кадастровий номер :05:001:0048, яка розташована в АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , мешканцям АДРЕСА_1 , теж підлягає визнанню протиправним та скасуванню, .

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 2. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно вимог ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Стаття 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору з власної ініціативи.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків;

д) застосування інших, передбачених законом, способів (частина третя 152 ЗК України).

Предметом спору у даній цивільній справі є також скасування у державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки, площею 0,1259 га, кадастровий номер :05:001:0048, яка розташована в АДРЕСА_1 , для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, скасування кадастрового номеру :05:001:0048 земельної ділянки, площею 0,1259 га, яка розташована в АДРЕСА_1 , для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка на даний час належить відповідачці ОСОБА_3 .

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.

Згідно з частиною першою статті 9 Закону України «Про Державний земельний кадастр» внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян чи їх об`єднань у діяльність державного кадастрового реєстратора забороняється, крім випадків, встановлених цим Законом (частина сьома статті 9 Закону України «Про Державний земельний кадастр»).

На підставі частини 6 статті 16 Закону України Про Державний земельний кадастр кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. Зміна власника чи користувача земельної ділянки, зміна відомостей про неї не є підставою для скасування кадастрового номера.

Згідно з частиною першою статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття поземельної книги на таку ділянку.

Відповідно до частини десятої статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки скасовується державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію у разі: поділу чи об`єднання земельних ділянок; якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника; ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки.

Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Ухвалення судом рішення про визнання нечинним рішення органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, за якою була сформована земельна ділянка, щодо якої виникли речові права, а також про скасування державної реєстрації такої земельної ділянки, що допускається за умови визнання нечинним рішення про затвердження такої документації (за його наявності) та припинення таких прав (за їх наявності).

Згідно пунктів 60-61 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 17 жовтня 2012 року за №1051, запис у Поземельній книзі скасовується (поновлюється) Державним кадастровим реєстратором на підставі рішення суду. Скасування (поновлення) запису в Поземельній книзі здійснюється шляхом внесення до Державного земельного кадастру відомостей про його скасування (поновлення) із зазначенням дати та підстави для скасування (поновлення), посади, прізвища та ініціалів Державного кадастрового реєстратора, який скасував (поновив) запис, та формування з використанням програмного забезпечення Державного земельного кадастру нових аркушів Поземельної книги.

Рішення, дії або бездіяльність Державного кадастрового реєстратора можуть бути оскаржені до Держгеокадастру, його територіальних органів або до суду (п. 222 Порядку ведення Державного земельного кадастру).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, провадження № 14-144цс18; від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, провадження № 12-187гс18; від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, провадження № 14-338цс18; від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц, провадження № 14-364цс19; від 06 квітня 2021 року у справі № 925/642/19, провадження № 12-84гс20 та інших.

Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в постановах Великої Палати Верховного Суду від

22 вересня 2020 року у справі №910/3009/18 (провадження № 12-204гс19, пункт 63), від 19 січня 2021 року у справі №916/1415/19 (провадження

№ 12-80гс20, пункт 6.13), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (провадження № 12-140гс19, пункт 98)».

Неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 378/596/16-ц, провадження № 14-545цс19).

Скасування державної реєстрації земельної ділянки не призведе до припинення речових прав відповідача на земельну ділянку. Схожі висновки викладені Верховним Судом у постанові від 20 жовтня 2020 року у справі №372/2650/17.

Отже, задоволення вказаних вимог не може привести до захисту або відновлення порушеного речового права позивача (у разі його наявності), зокрема повернення у його володіння або користування спірної земельної ділянки.

Належним способом захисту прав позивача може бути звернення до суду

з вимогами про витребування землі із чужого незаконного володіння, за умови доведеності, що позивач був позбавлений права володіння (користування) земельною ділянкою, або усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, у разі, якщо буде доведено, що позивачу чиняться перешкоди в реалізації цих прав.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про скасування державної реєстрації та кадастрового номеру спірної земельної ділянки відповідача не є ефективним способом захисту порушених прав позивача та не забезпечить їх поновлення, зокрема повернення у його володіння або користування частини земель запасу громади.

За таких обставин, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині скасування у державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки, площею 0,1259 га, кадастровий номер :05:001:0048, яка розташована в АДРЕСА_1 , для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, скасування кадастрового номеру :05:001:0048 земельної ділянки, площею 0,1259 га, яка розташована в АДРЕСА_1 , для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, слід відмовити.

Таким чином, аналізуючи докази у їх сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити частково і визнати протиправним та скасувати рішення дев`ятої сесії сьомого скликання Ганичівської сільської ради Тячівського району від 27 червня 2017 року за №294 «Про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку», згідно якого затверджено проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1259 га, яка розташована в АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , мешканцям АДРЕСА_1 ; передано у власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1259 га, кадастровий номер :05:001:0048, яка розташована в АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , мешканцям АДРЕСА_1 , а в решті позовних вимог відмовити.

Судові витрати в частині сплати судового збору слід покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 77-81, 209, 223, 263, 265 ЦПК України, ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.ст.9, 24 Закону України «Про державний земельний кадастр», ст.ст. 12, 40, 116, 118, 125, 152 198 ЗК України, ст.ст. 316, 317, 319, 321, 386, 391 ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення дев`ятої сесії сьомого скликання Ганичівської сільської ради Тячівського району від 27 червня 2017 року за №294 «Про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку», згідно якого затверджено проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1259 га, яка розташована в АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , мешканцям АДРЕСА_1 ; передано у власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1259 га, кадастровий номер :05:001:0048, яка розташована в АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , мешканцям АДРЕСА_1 ;

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Нересницької сільської ради Тячівського району Закарпатської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 640 гривень сплаченого судового збору, в рівних частках, тобто по 213 гривень 33 копійки з кожного.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду в 30-денний строк з дня його проголошення (складання), при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу 13 «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Відомості про учасників справи:

Позивач ОСОБА_1 , мешканка АДРЕСА_1 , України.

Відповідач Нересницька сільська рада Тячівського району Закарпатської області, , адреса: с. Нересниця, вул. Грушевського,25, Тячівського району, Закарпатської області, України.

Відповідач Головне Управління Держгеокадастру в Закарпатській області, , адреса: м. Ужгород, пл. Народна, 4, Закарпатської області, України.

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , мешканка АДРЕСА_1 , України, РНОКПП - НОМЕР_2 .

Відповідач - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , мешканка АДРЕСА_1 , України, РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , мешканець АДРЕСА_1 , України.

Поавний текст рішення суду складено 1 травня 2023 року.

Головуючий: В.І. Бобрушко