ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 546/173/23 Номер провадження 22-ц/814/3057/23Головуючий у 1-й інстанції Романенко О.О. Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді: Абрамова П.С.,

Суддів: Пікуля В.П., Одринської Т.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Решетилівського районного суду Полтавської області від 27 лютого 2023 року про повернення позову із запереченнями

на ухвалу Решетилівського районного суду Полтавської області від 14.02.2023 про залишення позову без руху;

на ухвалу Решетилівського районного суду Полтавської області від 22.02.2023 про повернення без розгляду заяви про відвід секретаря;

на ухвалу Решетилівського районного суду Полтавської області від 22.02.2023 про визнання заяв про відвід судді необґрунтованими та відмову у задоволенні шести заяв про відвід судді;

на ухвалу Решетилівського районного суду Полтавської області від 24.02.2023 про визнання заяви про відвід судді необґрунтованою та відмову у задоволенні заяви про відвід судді

у праві за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області; Регіональне відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях; Решетилівська міська рада, як орган місцевого самоврядування; КП «Бюро технічної інвентаризації Решетилівської міської ради Полтавської області, третя особа на стороні позивача - прокурор Полтавської обласної прокуратури, треті особи, які не заявляють самостійних вимог, на стороні відповідача - ОСОБА_3 ; ОСОБА_4 ; ОСОБА_5 , про визнання співвласником на праві спільної сумісної власності спільного майна нежитлової будівлі

УСТАНОВИВ:

короткого змісту позовних вимог і рішення суду першої інстанції;

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом, відповідно до якого прохала визнати її співвласником на праві спільної сумісної власності спільного майна нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , без якого неможливо володіти, користуватися і розпоряджатися своєю приватною власністю на другому поверсі нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Решетилівського районного суду Полтавської області від 14.02.2023 позовну заяву ОСОБА_1 - залишено без руху.

Ухвалою Решетилівського районного суду Полтавської області від 22.02.2023 заяви ОСОБА_1 від 11.02.2023 та 19.02.2023 про відвід секретаря судового засідання Захарченко Л.Я. - повернуто без розгляду.

Ухвалою Решетилівського районного суду Полтавської області від 22.02.2023 заявлені ОСОБА_1 відводи судді Романенко О.О., викладені у шести заявах від 18.02.2023, 19.02.2023 та 20.02.2023 - визнано необґрунтованими та відмовлено у їх задоволенні.

Ухвалою Решетилівського районного суду Полтавської області від 24.02.2023 заявлений ОСОБА_1 відвід судді Романенко О.О., викладений у заяві від 22.02.2023 - визнано необґрунтованою та відмовлено у його задоволенні.

Ухвалою Решетилівського районного суду Полтавської області від 27 лютого 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто позивачу.

короткого змісту вимог апеляційної скарги; узагальнених доводів особи, яка подала апеляційну скаргу;

Із ухвалою Решетилівського районного суду Полтавської області від 27 лютого 2023 року про повернення позову не погодилась позивач ОСОБА_1 та оскаржила її в апеляційному порядку із запереченнями на ухвалу Решетилівського районного суду Полтавської області від 14.02.2023 про залишення позову без руху; на ухвалу Решетилівського районного суду Полтавської області від 22.02.2023 про повернення без розгляду заяви про відвід секретаря; на ухвалу Решетилівського районного суду Полтавської області від 22.02.2023 про визнання заяв про відвід судді необґрунтованими та відмову у задоволенні шести заяв про відвід судді; на ухвалу Решетилівського районного суду Полтавської області від 24.02.2023 про визнання заяви про відвід судді необґрунтованою та відмову у задоволенні заяви про відвід судді.

Згідно із змінами та доповненнями до апеляційної скарги від 13.03.2023 ОСОБА_1 прохала скасувати ухвалу Решетилівського районного суду Полтавської області від 27 лютого 2023 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Вказувала, що її позовна заява відповідала всім вимогам ст. 175 ЦПК України.

Суд безпідставно запропонував їй провести оцінку майна у справі, а якого саме не зазначив, та не прийняв до уваги її доводи, що у неї із відповідачем немає спірного майна та позов має немайновий характер.

Судовий збір за подачу позову сплачений нею у передбаченому законом розмірі, однак не був поєднаний із спеціальним Фондом Державного бюджету.

Судом невірно зазначено предмет позову: «про визнання співвласником на праві спільної сумісної власності спільного майна нежитлової будівлі», замість вірного: «про визнання співвласником на праві спільної сумісної власності спільного майна нежитлової будівлі, без якого неможливо володіти, користуватися та розпоряджатися приватною власністю на другому поверсі нежитлової будівлі».

Вважає, що суд першої інстанції проявив упереджене ставлення до неї, дискримінацію, порушення честі і гідності, а тому були обґрунтовані підстави для відводу судді. Кожну заяву про відвід суддя мала б розглянути окремо.

Вказувала, що існують обов`язкові підстави для скасування ухвал та прохала застосувати положення ч. 4 ст. 367 ЦПК України.

узагальнених доводів та заперечень інших учасників справи;

Відзиви на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходили.

встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, і визначених відповідно до них правовідносин; доводів, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції; мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу;

Як вбачається з матеріалів справи, 09.02.2023 ОСОБА_1 звернулась до Решетилівського районного суду Полтавської області із позовом, відповідно до якого прохала визнати її співвласником на праві спільної сумісної власності спільного майна нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , без якого неможливо володіти, користуватися і розпоряджатися своєю приватною власністю на другому поверсі нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Решетилівського районного суду Полтавської області від 14.02.2023 позовну заяву було залишено без руху (а.с. 85-86 т. 1).

Залишаючи позов без руху у порядку ст. 185 ЦПК України місцевим судом зазначено, що позовна заява не відповідає вимогам ст. 177 ЦПК України, зокрема, п. 4 ч. 3 ст. 175 ЦПК України.

Місцевим судом зазначено, що позовна заява фактично містить єдину позовну вимогу: «Визнати позивачку співвласником на праві спільної сумісної власності спільного майна нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , без якого неможливо володіти, користуватися і розпоряджатися її приватною власністю на другому поверсі нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_1 ». Разом із цим, зазначена позовна вимога у прохальній частині позову не конкретизована, тобто не містить конкретно визначеного спільного майна нежитлової будівлі, відносно якого позивачка просить визначити її співвласником.

Окрім того, місцевим судом зазначено, що у порушення п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України у позовній заяві не зазначено ціну позову.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна.

Позивачкою пред`явлено до відповідача позовну вимогу майнового характеру, розмір якої має визначатися дійсною вартість спірного майна згідно з п. 2 ч. 1 ст. 176 ЦПК України. Постановою Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права власності» № 20 від 22.12.1995 зі змінами та доповненнями від 25.05.1998 визначено, що вартість спірного майна визначається за погодженням сторін, а за його відсутності - за дійсною вартістю майна на час розгляду спору. Під дійсною вартістю розуміється грошова сума, за яку майно може бути продано в даному населеному пункті чи місцевості.

Дійсна вартість майна визначається відповідно до вимог Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». Документом, який підтверджує вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору є звіт про оцінку майна (стаття 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»). Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється печаткою та підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності. Позивачкою при звернення до суду із вищевказаним позовом сплачено судовий збір у розмірі 1 073,60 грн за мінімальною ставкою, визначеною пп.1 п.1. ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір». Разом із цим, позивачкою не зазначено, не обґрунтовано та не надано доказів на підтвердження ціни позову, в зв`язку із чим, суд позбавлений можливості перевірити правильність розміру сплаченого судового збору.

Оскільки позовні вимоги є неконкретизованими та не зазначена ціна позову, суд першої інстанції залишив позов без руху, надавши позивачці строк 10-ть днів з для вручення копії ухвали для усунення недоліків шляхом надання до суду тексту позовної заяви з усуненими недоліками, по формі та змісту відповідно до ст. 295 ЦПК України разом з копіями відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

З матеріалів справи вбачається, що копію ухвали про залишення позову без руху отримано ОСОБА_1 16.02.2023, про що в матеріалах справи наявна розписка про отримання. (а.с. 105 т. 1)

20.02.2023 за допомогою системи «Електронний суд» ОСОБА_1 подала до Решетилівського районного суду Полтавської областіклопотання/заяву про продовження строку на усунення недоліків до 13.07.2023. (а.с. 153 т. 1)

Ухвалою Решетилівського районного суду Полтавської області від 22.02.2023 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про продовження строку на усунення недоліків - відмовлено. (а.с. 159-160 т. 1)

24.02.2023 від ОСОБА_1 до Решетилівського районного суду Полтавської області за допомогою системи «Електронний суд» надійшло клопотання/заява про роз`яснення в порядку виконання ухвали від 14.02.2023 про залишення позову без руху. (а.с. 191-193 т. 1)

Ухвалою Решетилівського районного суду Полтавської області від 27.02.2023 позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто позивачу на підставі частини 3 ст. 185 ЦПК України.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції зазначив, що недоліки, визначені в ухвалі Решетилівського районного суду Полтавської області від 14.02.2023 станом на 27.02.2023 позивачкою не усунуті. Суд не бере до уваги твердження ОСОБА_1 , викладені у письмових роз`ясненнях від 24.02.2023, оскільки вони ґрунтуються виключно на власних переконаннях позивачки, не підтверджені жодними належними та допустимими доказами та фактично зводиться до незгоди із обґрунтуванням ухвали від 14.02.2023.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про повернення позову, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набула чинності для України з 11.09.1997 року, Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

У справі «Bellet у. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Частиною 1 статті 174 ЦПК України передбачено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.

Заявами по суті справи є, серед іншого, позовна заява (ч. 2 ст. 174 ЦПК України).

Вимоги щодо змісту позовної заяви та документів, що додаються до позовної заяви, викладені в статтях 175 і 177 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Як вбачається з ухвали Решетилівського районного суду Полтавської області 14.02.2023, місцевий суд установив, що позовна заява ОСОБА_1 не відповідає вимогам пунктів 3 та 4 ч. 3 ст. 175 ЦПК України.

Так, пунктом 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України визначено, серед іншого, що позовна заява повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

Місцевий суд установив, що позов у справі має майновий характер та у позові не зазначено ціни, яка повинна визначатись вартістю спірного майна, зокрема, звітом про оцінку майна, у зв`язку із чим неможливо перевірити правильність розміру сплаченого позивачкою судового збору за подачу позову.

Такі висновки суду першої інстанції є безпідставними з огляду на наступне.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Позовні вимоги становлять предмет позову.

Вимоги п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України щодо зазначення у позові ціни позову є обов`язковими для позовів, що мають майновий характер, тому законодавцем використано у даній нормі права словосполучення «якщо позов підлягає грошовій оцінці».

У статті 176 ЦПК України визначено порядок визначення ціни позову у певних категоріях позовів: 1) у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку; 2) у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна; 3) у позовах про стягнення аліментів - сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців; 4) у позовах про строкові платежі і видачі - сукупністю всіх платежів або видач, але не більше ніж за три роки; 5) у позовах про безстрокові або довічні платежі і видачі - сукупністю платежів або видач за три роки; 6) у позовах про зменшення або збільшення платежів або видач - сумою, на яку зменшуються або збільшуються платежі чи видачі, але не більше ніж за один рік; 7) у позовах про припинення платежів або видач - сукупністю платежів або видач, що залишилися, але не більше ніж за один рік; 8) у позовах про розірвання договору найму (оренди) або договору найму (оренди) житла - сукупністю платежів за користування майном або житлом протягом строку, що залишається до кінця дії договору, але не більше ніж за три роки; 9) у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, - дійсною вартістю нерухомого майна, а на нерухоме майно, що належить юридичним особам, - не нижче його балансової вартості; 10) у позовах, що складаються з кількох самостійних вимог, - загальною сумою всіх вимог.

Місцевий суд помилково виходив з того, що позов ОСОБА_1 підлягає грошовій оцінці, а ціна позову має бути визначена відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 176 ЦПК України, оскільки предметом позову не є визнання права власності на майно чи його витребування, а предметом позову є визнання позивачки співвласником на праві спільної сумісної власності спільного майна нежитлової будівлі. При цьому, слід виходити з того, що спір між сторонами фактично виник з приводу користування спільним майном, право власності на частки у якому зареєстровані за позивачем та відповідачем, тому вимога ОСОБА_1 про визнання її співвласником на праві спільної сумісної власності спільного майна нежитлової будівлі, без якого, як зазначала позивач, неможливо їй володіти, користуватися і розпоряджатися своєю приватною власністю, має виключно немайновий характер та вимоги п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України щодо зазначення у позовній заяві ціни позову не підлягали застосуванню.

Місцевий суд помилково не прийняв до уваги доводи ОСОБА_1 з цього приводу, викладені у роз`ясненнях в порядку виконання ухвали суду від 14.02.2023 про залишення позову без руху (а.с. 191-193 т. 1).

Разом із тим, позивачем у відповідності з пп. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» сплачено судовий збір за подачу позову у сумі 1 073,60 грн, про що до позовної заяви долучено платіжний документ.

Щодо висновку суду першої інстанції про невідповідність позовної заяви вимогам п. 4 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, апеляційний суд зазначає наступне.

Пунктом 4 ч. 3 ст. 175 ЦПК України передбачено, що позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них.

Суд першої інстанції зазначив, що позовна вимога у прохальній частині позову не конкретизована, тобто не містить конкретно визначеного спільного майна нежитлової будівлі, відносно якого позивачка просить визначити її співвласником.

Такий висновок суд не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки в прохальній частині позову позивачем чітко зазначено спосіб захисту - «визнання її співвласником», а також конкретно зазначено щодо якого саме спільного майна - «нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_1 ».

З огляду на зміст статті 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, визначений ст. 13 ЦПК України, неточність формулювань позовних вимог, їх узгодження із способами захисту порушеного права, не перешкоджає розгляду справи, оскільки мають бути оцінені судом при розгляді справи по суті.

Також, апеляційний суд зазначає, що позивач на виконання ухвали Решетилівського районного суду Полтавської областівід 14.02.2023 про залишення позову без руху, в межах 10-денного строку, встановленого судом для усунення недоліків, надала до суду письмові роз`яснення, відповідно до яких чітко зазначила: підстави позову, суть порушеного права, обраний спосіб захисту та прохала відкрити провадження у справі, однак які було безпідставно відхилено судом.

Доводи апеляційної скарги в частині оскарження ухвали Решетилівського районного суду Полтавської області від 27.02.2023 та заперечення на ухвалу Решетилівського районного суду Полтавської області від 14.02.2023 є обґрунтованими.

Щодо заперечень скаржника на інші ухвали.

Ухвалою Решетилівського районного суду Полтавської області від 22.02.2023 заяви ОСОБА_1 від 11.02.2023 та 19.02.2023 про відвід секретаря судового засідання Захарченко Л.Я. - повернуто без розгляду.

Ухвалою Решетилівського районного суду Полтавської області від 22.02.2023 заявлені ОСОБА_1 відводи судді Романенко О.О., викладені у шести заявах від 18.02.2023, 19.02.2023 та 20.02.2023 - визнано необґрунтованими та відмовлено у їх задоволенні.

Ухвалою Решетилівського районного суду Полтавської області від 24.02.2023 заявлений ОСОБА_1 відвід судді Романенко О.О., викладений у заяві від 22.02.2023 - визнано необґрунтованою та відмовлено у його задоволенні.

Згідно зі ст. 39 ЦПК України з підстав, зазначених у статтях 36, 37 і 38 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов`язані заявити самовідвід. З підстав, зазначених у статтях 36, 37 і 38 цього Кодексу, судді, секретарю судового засідання, експерту, спеціалісту, перекладачу може бути заявлено відвід учасниками справи.

Частиною 3-5 вказаної статті визначено, що відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Самовідвід може бути заявлений не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Після спливу вказаного строку заявляти відвід (самовідвід) дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів із дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Встановлення обставин, вказаних у пунктах 1-4 частини першої статті 36 цього Кодексу, статті 37 цього Кодексу, звільняє заявника від обов`язку надання інших доказів упередженості судді для цілей відводу.

Якщо відвід заявляється повторно з підстав, розглянутих раніше, суд, який розглядає справу, залишає таку заяву без розгляду.

Згідно зі статтею 40 ЦПК України, що передбачає порядок вирішення заявленого відводу та самовідводу, визначено наступне.

Питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді,а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу. (ч. 3 ст. 40 ЦПК України).

Якщо питання про відвід судді в порядку, визначеному частиною третьою цієї статті, неможливо розглянути в суді, в якому розглядається справа, то справа для вирішення питання про відвід передається до суду відповідної інстанції, найбільш територіально наближеного до цього суду. (ч. 4 ст. 40 ЦПК України).

Якщо на час подання заяви про відвід судді у суді здійснюють правосуддя менше трьох суддів, вирішення питання про відвід здійснюється в нарадчій кімнаті суддею, який розглядає справу чи вчиняє іншу процесуальну дію, про що виноситься ухвала. У такому разі положення частин третьої та четвертої цієї статті не застосовуються. (ч. 5 ст. 40 ЦПК України).

Питання про відвід вирішується невідкладно. Вирішення питання про відвід суддею, який не входить до складу суду, здійснюється протягом двох робочих днів, але не пізніше призначеного засідання по справі. У разі розгляду заяви про відвід суддею іншого суду - не пізніше десяти днів з дня надходження заяви про відвід. Відвід, який надійшов поза межами судового засідання, розглядається судом у порядку письмового провадження. (ч. 7 ст. 40 ЦПК України).

Суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи. За ініціативою суду питання про відвід судді може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід судді, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід судді. (ч. 8 ст. 40 ЦПК України).

Питання про самовідвід судді вирішується в нарадчій кімнаті ухвалою суду, що розглядає справу. (ч. 9 ст. 40 ЦПК України).

Питання про відвід секретаря судового засідання, експерта, спеціаліста, перекладача вирішується складом суду, що розглядає справу. Суд, який розглядає заяву про відвід, заслуховує особу, якій заявлено відвід, якщо вона бажає надати пояснення, а також думку учасників справи. Неявка особи, якій заявлено відвід, у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід. (ч. 10 ст. 40 ЦПК України).

За результатами вирішення заяви про відвід суд постановляє ухвалу (ч. 11 ст. 40 ЦПК України).

Згідно з ч. ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: 1) справу розглянуто неповноважним складом суду; 2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими, якщо апеляційну скаргу обґрунтовано такою підставою; 3) справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою; 4) суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі; 5) судове рішення не підписано будь-ким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені у рішенні; 6) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглядала справу; 7) суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Згідно з ч. 2 ст. 39 ЦПК України з підстав, зазначених у статтях 36, 37 і 38 цього Кодексу, судді, зокрема, секретарю судового засідання, може бути заявлено відвід учасниками справи.

Апеляційний суд, не вбачає порушень судом першої інстанції норм процесуального права при розгляді заяви про відвід секретаря судового засідання.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 19.02.2023, тобто до відкриття судом першої інстанції провадження у справі, позивачем ОСОБА_1 було заявлено відвід секретарю судового засідання Захарченко Л.Я. (а.с. 195 т. 1), тоді як системний аналіз норм ч. 3 ст. 39 ЦПК України та статті 40 ЦПК України свідчить про те, що на відміну від відводу судді, який може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі, відвід секретаря судового засідання може бути поданий та, відповідно, розглянутий у порядку ч. 10 ст. 40 ЦПК України після відкриття провадження у справі, а саме: протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Встановивши порушення стадійності заявлення відводу секретарю с удового засідання, суд першої інстанції вірно повернув заяву без розгляду, як передчасно подану, що не позбавляє сторону права заявити такий відвід після відкриття провадження у справі.

Заперечуючи проти ухвал суду першої інстанції за заявами про відвід судді, скаржник посилалась на те, що суд проявив упереджене ставлення до неї, дискримінацію, порушення честі і гідності, а тому були обґрунтовані підстави для відводу судді. Кожну заяву про відвід суддя мала б розглянути окремо.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 за допомогою системи «Електронний суд» неодноразово заявляла відвід головуючому судді у справі Романенко О.О. (а.с. 135-144 т. 1)

18.02.2023 ОСОБА_1 заявлено відвід головуючому судді у справі Романенко О.О. за наявності інших обставин, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді (п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України), зазначаючи про нерозгляд заяви про відвід секретаря судового засідання.

18.02.2023 ОСОБА_1 подано ще одну заяву про відвід головуючого судді у справі Романенко О.О. за наявності інших обставин, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді (п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України), зазначаючи про те, що у справі не поєднано судовий збір із цивільною справою, однак суддя розглянула її заяви про виправлення описки та ухвалення додаткового рішення.

18.02.2023 ОСОБА_1 подано ще одну заяву про відвід головуючого судді у справі Романенко О.О. за наявності інших обставин, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді (п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України), зазначаючи про те, що суддя, на її думку, поширює через свого помічника відомості по справі серед суду.

18.02.2023 ОСОБА_1 подано ще одну заяву про відвід головуючого судді у справі Романенко О.О. за наявності інших обставин, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді (п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України), зазначаючи про те, що суддею надається певна, на її думку, перевага відповідачу у справі.

19.02.2023, з урахуванням додаткових пояснень від 19.02.2023, ОСОБА_1 подано ще одну заяву про відвід головуючого судді у справі Романенко О.О. за наявності інших обставин, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді (п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України), зазначаючи про те, що суддя, на її думку, заінтересована відмовити у відкритті провадження у справі та повернути матеріали позову, щоб приховати вирок відносно ОСОБА_6 .

20.02.2023 ОСОБА_1 подано ще одну заяву про відвід головуючого судді у справі Романенко О.О. за наявності інших обставин, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді (п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України), зазначаючи про те, що суддя, на її думку, надавала незаконні вказівки ОСОБА_7 при реєстрації її заяв про відвід в Автоматизованій системі документообігу суду.

Ухвалою Решетилівського районного суду Полтавської області від 22.02.2023 заявлені ОСОБА_1 відводи судді Романенко О.О., викладені у шести заявах від 18.02.2023, 19.02.2023 та 20.02.2023 - визнано необґрунтованими та відмовлено у їх задоволенні.

Апеляційний суд зазначає, що спільний розгляд заяв про відвід та вирішення їх однією ухвалою суду не заборонений чинним цивільно-процесуальним кодексом України, однак заяви про відвід повинні розглядатись судом в межах передбаченого законом строку (ч. 7 ст. 40 ЦПК України). Заяви ОСОБА_1 за 18.02.2023 та 19.02.2023 сформовані у системі «Електронний суд» у вихідні дні та зареєстровані місцевим судом у перший робочий день (20.02.2023), та їх спільний розгляд 22.02.2023 із заявою про відвід від 20.02.2023, що зареєстрована судом 21.02.2023, не можна вважати невідкладним, однак таке порушення норм процесуального права не призвело до неправильного вирішення заявлених відводів, оскільки проаналізувавши підстави для відводу судді, апеляційний суд не вбачає їх обґрунтованими.

Також, з матеріалів справи вбачається, що 22.02.2023 за допомогою системи «Електронний суд» ОСОБА_1. подала чергову заяву про відвід головуючого судді у справі Романенко О.О. за наявності інших обставин, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді (п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України), зазначаючи про те, що суддя протиправно, на її думку, вирішила всі шість її заяв про відвід судді однією ухвалою.

Вказана заява про відвід була зареєстрована місцевим судом 23.02.2023 та ухвалою Решетилівського районного суду Полтавської області від 24.02.2023 визнана необґрунтованою та відмовлено у її задоволенні. Апеляційний суд зазначає, що вирішення судом першої інстанції заяв ОСОБА_1 про відвід судді однією ухвалою не свідчить про упередженість, або про необ`єктивність головуючого судді у справі, а отже суд правомірно, з дотриманням порядку, передбаченого ст. 40 ЦПК України визнав відвід необґрунтованим та відмовив у його задоволенні.

Доводи апеляційної скарги про наявність обов`язкових підстав для скасування судового рішення не знайшли свого підтвердження.

висновків за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції;

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 3, 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З урахуванням вищезазначених висновків апеляційного суду ухвала місцевого суду про повернення позову підлягає скасуванню з поверненням справи до місцевого суду для продовження розгляду.

Розподіл судового збору судом апеляційної інстанції не здійснюється, оскільки за результатом апеляційного перегляду нове рішення не ухвалювалось та рішення суду першої інстанції не змінювалось.

Судові витрати, понесені ОСОБА_1 у вигляді судового збору за подачу апеляційної скарги у сумі 429,44 грн, підлягають розподілу судом першої інстанції при вирішенні справи по суті.

Керуючись п. 6 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 379, ст. ст. 381, 382, 383, 384 ЦПК України

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Решетилівського районного суду Полтавської області від 27 лютого 2023 року про повернення позову із запереченнями на ухвалу Решетилівського районного суду Полтавської області від 14.02.2023 про залишення позову без руху; на ухвалу Решетилівського районного суду Полтавської області від 22.02.2023 про повернення без розгляду заяви про відвід секретаря; на ухвалу Решетилівського районного суду Полтавської області від 22.02.2023 про визнання заяв про відвід судді необґрунтованими та відмову у задоволенні шести заяв про відвід судді; на ухвалу Решетилівського районного суду Полтавської області від 24.02.2023 про визнання заяви про відвід судді необґрунтованою та відмову у задоволенні заяви про відвід судді - задовольнити частково.

Ухвалу Решетилівського районного суду Полтавської області від 27 лютого 2023 року- скасувати, а справу повернути до місцевого суду для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.

Повний текст постанови складено 01 травня 2023 року.

Головуючий суддя П.С. Абрамов

Судді В.П. Пікуль

Т.В. Одринська