РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2023 року м. Рівне

Справа № 570/2960/22

Провадження № 22-ц/4815/293/23

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:головуючого Ковальчук Н. М.,

суддів: Гордійчук С. О., Шимківа С. С.,

секретар судового засідання: Пиляй І. С.

учасники справи:позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

третя особа - Державна служба України з питань праці,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 29 листопада 2022 року у складі судді Гнатущенко Ю. В., ухвалене в м. Рівне о 11 год. 04 хв., дата складання повного тексту рішення 05.12.2022 року,

в с т а н о в и в :

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»(далі АТ КБ «ПриватБанк»), третя особа Державна служба України з питань праці, в якому(з врахуванням змін до вимог) просила:

- визнати незаконним та скасувати наказ від 16.05.2022р. №Э.28.0.0.0/1-6953402 «Про призупинення дії трудового договору з ОСОБА_1 », поновити дію трудового договору з ОСОБА_1 ;

- стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 17.05.2022р. по 16.11.2022р. в розмірі 79 919, 21 грн.;

- стягнути з відповідача на її користь заробітну плату за час відпустки 1565,07 грн.;

- стягнути з відповідача на її користь судовий збір у розмірі 992,40 грн. та судові витрати у розмірі 3500 грн.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 29 листопада 2022 року позов ОСОБА_1 до АТ КБ "Приватбанк", третя особа Державна служба України з питань праці, задоволено повністю. Визнано незаконним та скасовано наказ від 16.05.2022р. №Э.28.0.0.0/1-6953402 «Про призупинення дії трудового договору з ОСОБА_1 ». Поновлено дію трудового договору з ОСОБА_1 . Стягнуто з АТ КБ "Приватбанк" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 17.05.2022р. по 16.11.2022р. в розмірі 79 919,21 грн. Стягнуто з АТ КБ "Приватбанк" на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час відпустки 1565,07 грн. Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення дії трудового договору та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць. Стягнуто з АТ КБ "Приватбанк" на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 992,40 грн. та в дохід держави судовий збір у розмірі 992,40 грн. Повернуто ОСОБА_1 надміру сплачений судовий збір у розмірі 290,05 грн. Стягнуто з АТ КБ "Приватбанк" на користь ОСОБА_1 3500 грн.

Вважаючи рішення суду незаконним, АТ КБ «ПриватБанк» оскаржило його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі банк зазначає, що оскаржуване рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом не повно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи і спростовуються належними доказами, які містяться в матеріалах справи. Вказує, що позивачу двічі були надані переліки вакантних посад в системі електронного документообігу «ПриватДок», і з переліками запропонованих вакансій позивач був ознайомлений в системі, оскільки відкрив електронні документи. Відповідач не має жодних правових механізмів, за яких може змусити працівника поставити підпис про ознайомлення з документом, виданим під час трудових відносин, в тому числі з персональним попередженням про скорочення посади. Суперечить наявним у справі доказам висновок суду про те, що середньоденна заробітна плата для оплати щорічної відпустки ОСОБА_1 має становити не 929,95 грн., а 1016,89 грн., а розмір відпускних має становити 1016,89 грн. х 18 к.д.= 18304,17 грн. При ухваленні рішення суд керувався лише поясненнями ОСОБА_1 , яка вказала, що відповідач не включив до сум, виплачених у травні, суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць в розмірі 28348,95 грн. Ухвалюючи висновок про те, що до розрахунку мала бути включена сума середнього заробітку, стягнута за рішенням суду, за один місяць, суд припустився помилки і не врахував, що ця сума є складовою від загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнутої за рішення Рівненського районного суду від 06.05.2022р. у справі № 570/3928/21, яка була виплачена в порядку негайного виконання судового рішення. А в розрахунку оплати документа до суми заробітної плати за травень 2022 року було включено загальну суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Суд належним чином не дослідив посадові обов`язки працівника, розрахункові листки, розрахунок оплати щорічної відпустки та ухвалив незаконне та необґрунтоване рішення. Із цих підстав просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вважає рішення суду законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу безпідставною, тому просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено: наказом відповідача від 29.07.2021 р. Э.DN-УВ-2021-7099096-п ОСОБА_1 було звільнено з посади заступника керівника напрямку з просування послуг корпоративним клієнтам у регіоні Напрямку корпоративного бізнесу Рівне Північно-Західного макрорегіонального управління.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного суду від 02.08.2022 р., у справі №570/3928/21 від 06.05.2022 р. скасовано наказ № Э.DN-УВ-2021-7099096-п від 29 липня 2021 року про звільнення ОСОБА_1 ; поновлено її в АТ КБ "Приватбанк" на посаді заступника керівника напрямку з просування послуг корпоративним клієнтам у регіоні Напрямку корпоративного бізнесу - Рівне Північно-Західного макрорегіонального управління з 30 липня 2021 року; стягнуто з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 31 липня 2021 року по 05 травня 2022 року в сумі 259 190 грн. 40 коп.; допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць.

Наказом № Э.28.0.0.0/1-6933991 від 13.05.2022 р. відповідач поновив ОСОБА_1 на роботі.

16.05.2022 р. відповідачем видано наказ № Э.28.0.0.0./1-6953402 «Про призупинення дії трудового договору з ОСОБА_1 » у зв`язку з військовою агресією проти України, АТ КБ «ПриватБанк», не має можливості забезпечити роботою працівника ОСОБА_1 - заступника керівника напрямку з просування послуг корпоративним клієнтам у регіоні Північно-Західного макрорегіонального управління.

ОСОБА_1 дії відповідача про зупинення трудових відносин вважає незаконними, порушують її трудові права, у зв`язку з чим звернулась до суду.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності відповідачем передбачених Законом України від 15 березня 2022 року №2136-ІХ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (далі - Закон № 2136-ІХ) підстав для призупинення з позивачкою дії трудового договору і, як наслідок, для невиплати позивачці заробітної плати.

Висновок суду першої інстанції є законним з яким погоджується апеляційний суд.

З оспорюваного наказу про припинення трудового договору до дати припинення або скасування воєнного стану вбачається, що підставою для його видання відповідач вказав ст.13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 р. №2136-ІХ Законом України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 №389-VIII, Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 р. №64/2022, «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 14.03.2022 №133/2022 на період дії воєнного стану та «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 18.04.2022 р. призупинено дію трудового договору з 17.05.2022 р.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Використання примусової праці забороняється. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Використання праці жінок і неповнолітніх на небезпечних для їхнього здоров`я роботах забороняється. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

За ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбаченіст. ст. 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 Конституції.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ (далі Указ) в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Відповідно до змін, внесених Указом від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-ІХ продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Пунктом 3 Указу передбачено, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Статтею 1 Закон № 2136-ІХ9 (яка була чинною на день видання оспорюваного наказу) передбачено, що цей Закон визначає особливості трудових відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану». На період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43, 44 Конституції України. У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим Законом.

Частинами 1, 2 статті 13 Закону № 2136-ІХ визначено, що призупинення дії трудового договору - це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором. Дія трудового договору може бути призупинена у зв`язку з військовою агресією проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи. Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин. Про призупинення дії трудового договору роботодавець та працівник за можливості мають повідомити один одного у будь-який доступний спосіб.

Законом № 2136-ІХ главу XIX «Прикінцеві положення» Кодексу законів про працю України доповнено пунктом 2 такого змісту: «Під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Положення Закону № 2136-ІХ, які регулюють деякі аспекти трудових відносин інакше, ніж Кодекс законів про працю - мають пріоритетне застосування на період дії воєнного стану. Водночас, інші норми законодавства про працю, які не суперечать положенням Закону № 2136-ІХ також можуть або повинні застосовуватися у відносинах між працівником та роботодавцем.

З аналізу положень статті 13 Закону № 2136-ІХ вбачається, що право роботодавця призупинити дію трудового договору настає за умови абсолютної неможливість через збройну агресію надати роботу, а працівником - виконувати її. Законодавець передбачив одночасне настання як неможливості роботодавцем надати роботу, так і неможливість виконувати цю роботу працівником. При цьому, роботодавець має перебувати в таких обставинах, коли він не може надати роботу працівнику, а працівник не може виконати роботу. Лише наявність правової норми яка передбачає право сторін призупинити дію трудового договору не є достатньою. Для сторін мають наступити відповідні наслідки за наявності обставин, що передбачає така норма права.

Щодо абсолютної неможливості надавати роботу та виконувати її, то роботодавець має перебувати в таких обставинах, коли він не може надати роботу працівнику, в свою чергу, працівник - не може виконати роботу. Зокрема, про абсолютну неможливість надання роботодавцем роботи в контексті призупинення трудового договору може свідчити випадки неможливості забезпечувати працівників умовами праці, внаслідок того, що необхідні для виконання роботи працівником виробничі, організаційні, технічні можливості, засоби виробництва знищені в результаті бойових дій або їх функціювання з об`єктивних і незалежних від роботодавця причин є неможливим, а переведення працівника на іншу роботу або залучення його до роботи за дистанційною формою організації праці неможливо. За умови, якщо працівник бажає та може виконувати роботу, а роботодавець може надати роботу, відсутні підстави для призупинення дії трудового договору.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги, ОСОБА_1 вказувала на те, що вона готова була виконувати свої трудові обов`язки відповідно до посадової інструкції з огляду на функціонування товариства за її місцем роботи.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що посилання позивача, як на підставу прийняття оскаржуваного наказу, на неможливість забезпечення працівника роботою через істотні зниження обсягів та навантаження у роботі, є незаконним і норми Закону № 2136-ІХ такої підстави призупинення трудового договору не передбачають.

Видавши незаконний наказ від 16.05.2022р. №Э.28.0.0.0/1-6953402 «Про призупинення дії трудового договору з ОСОБА_1 », відповідач позбавив позивачку оплати праці з часу видання наказу, тобто у вказаний період позивачка перебувала у вимушеному прогулі.

Статтею 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

З метою відновлення порушених трудових прав ОСОБА_1 , суд першої інстанції вірно застосував за аналогією закону положення ст.. 235 КЗпП України.

Згідно з ст. 27 Закону України «Про оплату праці» середній заробіток працівника визначається за правилами, закріпленими у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100( далі- Порядок), і який передбачає, що у випадку збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Нарахування виплат, які обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місця роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом останніх двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати, як розрахункової величини для нарахування виплат, працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Нарахована судом сума заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 79919,21грн. за 119 робочих днів з розрахунку середньоденного заробітку 671,59 грн. відповідає правилам, закріпленим у Порядку.

Оплату 13 робочих днів відпустки з 01.06.2022 р. по 18.06.2022 р., на яку позивачка мала право, суд вірно обрахував у відповідності до п.2 розділу ІІ «Період, за яким обчислюється середня заробітна плата» Порядку, де зазначено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати.

Доводи апеляції не містять аргументів, які спростовували б законні висновки суду першої інстанції.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку відповідно до норм процесуального законодаства, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 29 листопада 2022 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 лютого 2023 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Гордійчук С. О.

Шимків С. С.