головуючий у суді І інстанції Осаулов А.А.
провадження № 22-ц/824/2963/2023
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

01 березня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Мостової Г.І.,

суддів: Березовенко Р.В., Лапчевської О.С.,

за участі секретаря судового засідання: Сердюк К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами Акціонерного товариства «Аграрний фонд» та Дочірнього підприємства «Агрофонд-Зерно» на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 23 вересня 2022 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Аграрний фонд», третя особа: Дочірнє підприємство «Агрофонд-Зерно» про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від виконання повноважень,

в с т а н о в и в :

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом до ПАТ «Аграрний фонд», у якому, уточнивши позовні вимоги, просив суд:

визнати незаконним та скасувати наказ від 13 березня 2020 року № 54 про відсторонення позивача від виконання повноважень директора ДП «Агрофінфонд» та поновити позивача на посаді директора ДП «Агрофінфонд»;

стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 13 березня 2020 року.

Позов мотивовано тим, що наказом ПАТ «Аграрний фонд» від 04 грудня 2019 року позивача призначено на посаду директора ДП «Агрофінфонд», а наказом від 13 березня 2020 року № 54 позивача відсторонено від виконання повноважень директора ДП «Агрофінфонд», призначено т.в.о. директора ДП «Агрофінфонд» - Драня В.Я.

З 06 березня 2020 року по 27 березня 2020 року та з 31 березня 2020 року по 17 квітня 2020 року позивач знаходився на лікарняному, про що того ж дня був повідомлений відповідач.

Наказ від 13 березня 2020 року № 54 є незаконним та підлягає скасуванню, оскільки у наказі не визначено підстав та строку відсторонення від виконання повноважень, доказів порушення позивачем статті 46 КзпП України оспорюваний наказ також не містить. Крім цього, будь-які пояснення позивача перед відстороненням не відбирались, на розгляд питання щодо відсторонення позивача не запрошували.

З вини відповідача позивач не може виконувати свої посадові обов`язки, що є вимушеним прогулом, а тому на думку позивача він має право на виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішення відповідача про відсторонення позивача від виконання повноважень директора ДП «Агрофінфонд» призвело до моральних страждань позивача, втрати ним нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 04 лютого 2021 року провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Аграрний фонд» про визнання незаконним та скасування наказу; поновлення на посаді; стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в частині про визнання незаконним та скасування наказу закрито.

Постановою Київського апеляційного суду від 03 листопада 2021 року, яка залишена без змін постановою Верховного Суду від 26 травня 2022 року, ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 04 лютого 2021 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 23 вересня 2022 року задоволено позов ОСОБА_1 .

Визнано незаконним та скасовано наказ ПАТ «Аграрний фонд» № 54 від 13 березня 2020 року «Про відсторонення ОСОБА_1 від виконання повноважень директора дочірнього підприємства «Агрофінфонд».

Стягнуто із АТ «Аграрний фонд» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_1 не входив до складу правління ПАТ «Аграрний фонд», доказів призначення його членом правління Кабінетом Міністрів України за поданням Мінагрополітики, тобто членом виконавчого органу ПАТ «Аграрний фонд» не надано.

Будь-яких доказів проведення засідання правління ПАТ «Аграрний фонд», на якому підіймалось питання відсторонення ОСОБА_1 від виконання повноважень директора ДП «Агрофінфонд» не надано.

У зв`язку з цим суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відсторонення ОСОБА_1 від виконання повноважень директора ДП «Агрофінфонд» відбулось в межах трудового законодавства за статтею 46 КЗпП України, оскільки позивач не був членом виконавчого органу.

В оскаржуваному наказі не зазначено будь-яких підстав для відсторонення позивача від роботи, що передбачені вимогами закону (зокрема, статтею 46 КЗпП України), тому прийняттям наказу ПАТ «Аграрний фонд» від 13 березня 2020 року № 54 за підписом в.о. голови правління, за яким тимчасово відсторонено ОСОБА_1 від виконання повноважень директора ДП «Агрофінфонд», порушені трудові права позивача, а тому є підстави для визнання незаконним та скасування наказу ПАТ «Аграрний фонд» №54 від 13 березня 2020 року «Про відсторонення ОСОБА_1 від виконання повноважень директора ДП «Агрофінфонд».

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ДП «Агрофонд-Зерно» подав апеляційну скаргу, у якій просить: скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 23 вересня 2022 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що Статутом ДП «Агрофінфонд» визначено, що підприємство є дочірнім підприємством ПАТ «Аграрний фонд».

Засновником підприємства є Акціонерне товариство «Аграрний фонд».

Наказом АК «Аграрний фонд» № 221 від 04 грудня 2020 року «Про реорганізацію ДП «Агрофінфонд» реорганізовано ДП «Агрофінфонд» шляхом приєднання до ДП «Агрофонд-Зерно» (2).

Цим наказом установлено, що ДП «Агрофонд-Зерно» є правонаступником майнових прав і обов`язків ДП «Агрофінфонд», яке припиняється у результаті реорганізації.

Станом на 24 вересня 2021 року ДП «Агрофінфонд» припинено, про що внесено відповідні відомості до ЄДРПОУ.

З огляду на характер правовідносин, що виникли між сторонами, відповідно до статті 99 ЦК України, відповідачем, як уповноваженим органом управління АТ «Аграрний Фонд», відсторонено позивача, як виконавчий орган, яким за посадою є директор ДП «Агрофінфонд».

Відсторонення позивача на підставі наказу від 13 березня 2020 року № 54 відповідає нормам чинного законодавства та не потребує зазначення причин такого відсторонення та відповідність цих причин умовам укладеного контракту.

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо наявності підстав про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від виконання повноважень, оскільки у оскаржуваному наказі не зазначено будь-яких підстав для відсторонення позивача від роботи, що передбачені вимогами закону (зокрема, статті 46 КЗпП України).

Судом першої інстанції не взято до уваги той факт, що відповідачем АТ «Аграрний фонд», як уповноваженим органом управління прийнято рішення про відсторонення від виконання повноважень його виконавчого органу, яким за посадою є директор, і таке право прямо передбачено частиною 3 статті 99 ЦК України і відсторонення відбулося з дотриманням норм законодавства.

Усунення членів виконавчого органу товариства від виконання обов`язків (частина 3 статті 99 ЦК України) або відсторонення голови виконавчого органу товариства від виконання повноважень (абзац 1 частини 2 статті 61 Закону України «Про акціонерні товариства») за своєю правовою природою, предметом регулювання правовідносин і правовими наслідками відрізняється від відсторонення працівника від роботи на підставі статті 46 КЗпП. Саме тому можливість уповноваженого органу товариства усунути члена виконавчого органу від виконання ним обов`язків міститься не в приписах КЗпП, а у статті 99 ЦК України, тобто не є предметом регулювання нормами трудового права.

Рішення уповноваженого на це органу мають розглядатися не в межах трудових, а корпоративних правовідносин, що виникають між товариством і особами, яким довірено повноваження з управління ним.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, АТ «Аграрний фонд» подав апеляційну скаргу, у якій просить: скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 23 вересня 2022 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що 13 березня 2020 року ПАТ «Аграрний фонд», як засновником ДП «Агрофінфонд», прийнято наказ № 54 щодо тимчасового відсторонення від виконання повноважень директора ДП «Агрофінфонд» ОСОБА_1 (п. 1 наказу), призначено т.в.о. ДП «Агрофінфонд» Драня В.Я. з 16 березня 2020 року (п. 2 наказу) та уповноважено т.в.о. директора ДП «Агрофінфонд» Драня В.Я. на підготовку та подання всіх необхідних документів для державної реєстрації змін до відомостей про підприємство, що містяться в ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, пов`язаних зі зміною керівника з правом передоручення (п. 3 наказу).

Наказом АТ «Аграрний фонд» № 224 від 04 грудня 2020 року «Про звільнення ОСОБА_1 », позивача звільнено з посади директора ДП «Агрофінфонд» 04 грудня 2020 року (указаний наказ не є предметом розгляду цієї справи).

Наказом АТ «Аграрний фонд» № 221 від 04 грудня 2020 року «Про реорганізацію ДП «Агрофінфонд» реорганізовано ДП «Агрофінфонд» шляхом приєднання до ДП «Агрофонд-Зерно».

Імперативна норма частини 3 статті 99 ЦК України чітко та однозначно передбачає, що «Повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень», що повністю нівелює позицію позивача.

Пунктом 1 наказу № 54 від 13 березня 2020 року ПАТ «Аграрний фонд» тимчасового відсторонено від виконання повноважень директора ДП «Агрофінфонд» ОСОБА_1, а не від роботи (як працівника). При цьому, жодної з вище перелічених підстав не зазначено, як і посилання на статті 46 КЗпП України. З пункту 3 наказу № 54 від 13 березня 2020 року вбачається, що відсторонення позивача від виконання повноважень директора ДП «Агрофінфонд» відбулось у зв`язку, з здійсненням позивачем представницьких функцій підприємства. Згідно зі статтями 8, 9, 82 та 152 ЦК України на ДП «Агрофінфонд» поширюються положення ЦК України.

До канцелярії Київського апеляційного суду представником ОСОБА_1 - адвокатом Мохонько К.М. подано відзиви на апеляційні скарги АТ «Аграрний фонд» та ДП «Агрофонд-Зерно», де просить апеляційні скарги відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційних скарг та відзиву на них, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, дійшла висновку про таке.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом ПАТ «Аграрний фонд» від 04 грудня 2019 року № 85 за підписом в.о. голови правління, ОСОБА_1 призначено на посаду директора ДП «Агрофінфонд» з 05 грудня 2019 року за сумісництвом, підстава: заява ОСОБА_1 від 04 грудня 2019 року (а.с. 84 т.1).

Згідно з наказом ДП «Агрофінфонд» від 04 грудня 2019 року ОСОБА_1 з 05 грудня 2019 року приступив до виконання обов`язків ДП «Агрофінфонд» за сумісництвом з оплатою праці в розмірі 0,5 посадового окладу згідно штатного розпису, підстава: наказ голови правління ПАТ «Аграрний фонд» від 04 грудня 2019 року № 85 (а. с. 85 т.1).

Наказом ПАТ «Аграрний фонд» від 13 березня 2020 року № 54 за підписом в.о. голови правління, тимчасово відсторонено ОСОБА_1 від виконання повноважень директора ДП «Агрофінфонд», призначено тимчасово виконуючого обов`язки директора ДП «Агрофінфонд» Драня В. Я. з 16 березня 2020 року та уповноважено його на підготовку та подання всіх необхідних документів для державної реєстрації змін до відомостей про підприємство, які містяться в ЄДРПОУ, пов`язаних зі зміною керівника, з правом передоручення (а. с. 6 т.1).

Згідно з довідкою ДП «Агрофінфонд» від 25 травня 2020 року № 3 ОСОБА_1 працює в ДП «Агрофінфонд» з 05 грудня 2019 року, на даний час займає посаду директора (а. с. 9 т.1).

ПАТ «Аграрний фонд» діє на підставі Статуту, затвердженого наказом Міністерства економіки, торгівлі та сільського господарства України 24 липня 2013 року, який був чинний на час винесення оскаржуваного наказу

ДП «Агрофінфонд» - юридична особа, яка є дочірнім підприємством ПАТ «Аграрний фонд» та діє на підставі Статуту,затвердженого наказом ПАТ «Аграрний фонд» від 09 серпня 2018 року №68 (а.с. 40-52 т. 2).

Відповідно до п. 1.2 Статуту засновником ДП «Агрофінфонд» є ПАТ «Аграрний фонд».

Відповідно до п.10.1-10.3 Статуту, - управління підприємством здійснюється відповідно до положень цього статуту. Управління підприємством здійснюється директором, який призначається наказом голови правління засновника або уповноваженою ним особою. Директор підприємства є підзвітним засновнику. Призначення директора підприємства на роботу здійснюється засновником на умовах, визначених у контракті, що укладається головою правління або уповноваженою ним особою.

Відповідно до п. 11.1, 11.2.2 Статуту, - засновник здійснює управління товариством, приймає рішення про укладення та розірвання контракту з директором підприємства та здійснює контроль за його виконанням.

За штатним розписом ДП «Агрофінфонд», затвердженим 01 березня 2019 року, до складу входить 3 посади: директор, бухгалтер, юрисконсульт.

Як вбачається зі Статуту ПАТ «Аграрний фонд» правління є виконавчим колегіальним органом товариства, що здійснює управління його поточною діяльністю. До складу правління входять голова правління, перший заступник голови правління, заступники голови правління та інші члени правління. Голова правління призначається на посаду та звільняється з посади Кабінетом Міністрів України за поданням Мінагрополітики. Контракт з головою правління укладає Мінагрополітики за погодженням з Кабінетом Міністрів України. Перший заступник голови правління, заступники голови правління, інші члени правління призначаються на посаду і звільняються з посади Кабінетом Міністрів України за поданням Мінагрополітики. Основною формою роботи правління є засідання (п.43 Статуту).

Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 19 червня 2014 року № 235 затверджено положення про правління ПАТ «Аграрний фонд», згідно з п. 1.1, 2.1 якого правління є виконавчим колегіальним органом ПАТ «Аграрний фонд», що здійснює управління його поточною діяльністю. До повноважень правління належить вирішення питань, пов`язаних з управлінням поточною діяльністю товариства, крім питань, що законодавством та статутом товариства віднесені до виключної компетенції загальних зборів або наглядової ради (а.с. 15 - 22).

Наказом Мінекономіки від 03 червня 2020 року № 1042 змінено тип ПАТ «Аграрний фонд» з публічного та приватне та перейменовано його в ПАТ «Аграрний фонд».

Згідно з п.п. 8 п. 12.1 статуту АТ «Аграрний фонд», затвердженого наказом Мінекономіки від 03 червня 2020 року № 1042, до компетенції правління належить призначення на посаду та звільнення з посади керівників дочірніх підприємств та відокремлених підрозділів товариства, визначення умов оплати їх праці та матеріального забезпечення.

Відповідно до п. 3.1. до складу правління входять голова правління, перший заступник голови правління, заступники голови правління та інші члени правління, які призначаються на посаду і звільняються з посади Кабінетом Міністрів України за поданням Мінагрополітики.

Як встановлено судом, позивач ОСОБА_1 не входив до складу правління ПАТ «Аграрний фонд», доказів його призначення Кабінетом Міністрів України за поданням Мінагрополітики - членом виконавчого органу ПАТ «Аграрний фонд» не надано.

Також, не надано будь-яких доказів проведення засідання правління ПАТ «Аграрний фонд» на якому розглядалося питання відсторонення ОСОБА_1 від виконання повноважень директора ДП «Агрофінфонд».

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання незаконним та скасування наказу від 13 березня 2020 року №54 про відсторонення від виконання повноважень ДП «Агрофінфонд», оскільки вважає, що його відсторонення не було проведено з дотриманням положень статті 46 КЗпП України.

Відповідач та третя особа заперечують обставини відсторонення позивача на підставі статті 46 КЗпП України, оскільки вважають, що ОСОБА_1 було відсторонено від виконання повноважень директора ДП «Агрофінфонд» на підставі частини 3 статті 99 ЦК України.

Відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством (стаття 46 КЗпП України).

Відповідно до частини 3 статті 99 ЦК України повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень.

Згідно з абзацом 3 пункту 3.2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 12 січня 2020 року № 1-рп/2010 у справі про офіційне тлумачення частини 3 статті 99 ЦК України усунення членів виконавчого органу товариства від виконання обов'язків (частина 3 статті 99 ЦК України) або відсторонення голови виконавчого органу товариства від виконання повноважень (абзац 1частини 2 статті 61 Закону України «Про акціонерні товариства») за своєю правовою природою, предметом регулювання правовідносин і правовими наслідками відрізняється від відсторонення працівника від роботи на підставі статті 46 КЗпП України.

Реалізація учасниками товариства корпоративних прав на участь у його управлінні шляхом прийняття компетентним органом рішень про обрання (призначення), усунення, відсторонення, відкликання членів виконавчого органу цього об'єднання стосується також наділення або позбавлення їх повноважень на управління товариством.

У зв'язку з цим «усунення» відповідно до частини 3статті 99 ЦК України є дією уповноваженого органу товариства, спрямованою на унеможливлення здійснювати членом його виконавчого органу в межах корпоративних відносин з товариством повноважень у сфері управлінської діяльності. Необхідність такої норми зумовлена специфічним статусом члена виконавчого органу, який отримав від уповноваженого органу товариства право на управління.

За природою корпоративних відносин учасникам товариства має бути надано можливість у будь-який час оперативно відреагувати на дії особи, яка здійснює представницькі функції зі шкодою для інтересів товариства, шляхом позбавлення її відповідних повноважень.

Зважаючи на це, зміст положень частини 3статті 99 ЦК України треба розуміти як право компетентного (уповноваженого) органу товариства усунути члена виконавчого органу від виконання обов'язків, які він йому визначив, у будь-який час, на свій розсуд, з будь-яких підстав, але за умови, якщо в установчих документах товариства не були зазначені підстави усунення (абзац шостий пункту 3.2 мотивувальної частини, абзац перший пункту 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 12 січня 2010року № 1-рп/2010). Така форма захисту є специфічною дією носіїв корпоративних прав у відносинах з особою, якій вони довірили здійснювати управління товариством, і не може розглядатися в площині трудового права, зокрема в аспекті статті 46 КЗпП України.

Враховуючи наведене, припинення повноважень члена виконавчого органу чи його тимчасове відсторонення від виконання повноважень відповідно до частини 3 статті 99 ЦК України, статті 61 Закону України «Про акціонерні товариства»є діями уповноваженого органу відповідного товариства, необхідними для оперативного реагування на певні діяння члена виконавчого органу й унеможливлення здійснення ним повноважень з управління товариством.

Підсумовуючи викладене, відсторонення члена виконавчого органу від здійснення своїх повноважень здійснюється компетентним (уповноваженим) органом одного і того ж товариства стосовно його виконавчого органу, а не товариством як засновником дочірнього підприємства стосовно керівного органу дочірнього підприємства.

З огляду на це, колегія апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відсторонення ОСОБА_1 від виконання повноважень директора ДП «Агрофінфонд» відбулось в межах трудового законодавства відповідно до вимог статті 46 КЗпП України, оскільки позивач не був членом виконавчого органу ПАТ «Аграрний фонд».

Згідно зі статтею 46 КЗпП України відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння, відмови або ухилення від обов'язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони, в інших випадках, передбачених законодавством.

Відсторонення працівника від роботи -це призупинення виконання ним своїх трудових обов'язків за рішенням уповноважених на це компетентних органів з підстав, передбачених законодавством, що, як правило, відбувається з одночасним призупиненням виплати йому заробітної плати. Відсторонення від роботи можливе лише у випадках, що передбачені законодавством. Про це оголошується наказом або розпорядженням керівника підприємства, установи чи організації, і про це працівник повинен бути повідомлений. Термін відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили. Працівник має право оскаржити наказ про відсторонення від роботи у встановленому законом порядку. Разом з тим за змістом статті 46 КЗпП України допускається відсторонення працівника або у випадках, перелічених у статті, або в інших випадках, які повинні бути також передбачені певним нормативним документом (правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 761/12073/18 (провадження № 61-13444св19).

Як встановлено судом, у оскаржуваному наказі не зазначено будь-яких підстав для відсторонення позивача від роботи, що передбачені вимогами закону (зокрема, статтею 46 КЗпП України), тому колегія апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що прийняттям наказу ПАТ «Аграрний фонд» від 13 березня 2020 року № 54 за підписом в.о. голови правління, за яким тимчасово відсторонено ОСОБА_1 від виконання повноважень директора ДП «Агрофінфонд», були порушені трудові права позивача.

Таким чином, наявні правові підстави для визнання незаконним та скасування наказу ПАТ«Аграрний фонд» №54 від 13 березня 2020 року «Про відсторонення ОСОБА_1 від виконання повноважень директора дочірнього підприємства «Агрофінфонд».

Доводи апеляційних скарг не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи, правильності висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному судовому рішенні, вони не спростовують, а тому відхиляються апеляційним судом у зв`язку з їх необґрунтованістю.

Підстави для скасування рішення суду першої інстанції у суду апеляційної інстанції відсутні.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржене судове рішення залишено без змін, а апеляційні скарги - без задоволення, то судовий збір за подання апеляційної скарги не відшкодовується та покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Аграрний фонд» залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «Агрофонд-Зерно» залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 23 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 23 березня 2023 року.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Р.В. Березовенко

О.Ф. Лапчевська