ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 639/6223/21 Номер провадження 22-ц/814/1680/23Головуючий у 1-й інстанції Єрмоленко В.Б. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі: Коротун І. В.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скарг ою представника ОСОБА_1 - адвоката Бакшеєвої Аліни Вячеславівни

на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 04 листопада 2021 року, ухвалене суддею Єрмоленко В.Б., повний текст складено - дата не вказана

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

10 вересня 2021 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не нижче 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно.

Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони від шлюбу мають малолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 16.06.2021 року шлюб між сторонами розірвано. Донька проживає разом з матір`ю. Відповідач у добровільному порядку року коштів на утримання дитини не надає та не приймає участі в її утриманні.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 04 листопада 2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на місяць, починаючи з 10.09.2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 908 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що враховуючи надані позивачем докази, є підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітньої дитини у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття..

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Башкеєва А.В., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач, у порушення норм цивільного процесуального законодавства України, не надала жодного доказу на підтвердження ухилення відповідача від свого обов`язку по утриманню доньки. Вказує, що позивач офіційно не працює та зі свого боку не забезпечує дитину, весь тягар по утриманню доньки лежить саме на відповідачеві. Він купує дитині одяг, взуття, іграшки, підручники, канцелярське приладдя, надає їй постійно кошти на дрібні витрати та харчування. Зазначає, що відповідач є приватним підприємцем та у добровільному порядку повністю забезпечує свою дитину. Крім того, він має на утриманні батька - пенсіонера, якому також надає матеріалу допомогу. Також звертає увагу, що у провадженні Жовтневого районного суду м. Харкова перебуває справа за його позовом про визначення місця проживання дитини.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 05 січня 2022 року справу витребувано з суду першої інстанції (а.с. 40).

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 21 січня 2022 року поновлено ОСОБА_1 та його представнику адвокату Бакшеєвій А.В. строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Бакшеєвої А.В. на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 04 листопада 2021 року (а.с. 46-47).

Розпорядженням голови Верховного Суду № 14/0/9-22 від 25.03.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Сумської, Харківської області), відповідно до ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з урахуванням неможливості судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду на Полтавський апеляційний суд.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Полтавського апеляційного суду від 08 серпня 2022 року справу передано до провадження колегії суддів у складі: головуючого судді Дорош А.І, суддів Лобова О.А., Триголова В.М. (а.с. 51).

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 26 вересня 2022 року справу призначено до розгляду на 22 березня 2023 року, без повідомлення (виклику) учасників справи (а.с. 52).

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що 07.08.2008 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено шлюб згідно свідоцтва про шлюб, серія НОМЕР_1 (а.с. 4).

Від шлюбу сторони мають малолітню доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження, серія НОМЕР_2 (а.с. 5).

Малолітня дитина мешкає разом з позивачем за адресою: АДРЕСА_1 , та знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб (а.с. 6). Відповідач у добровільному порядку року коштів на утримання дитини не надає та не приймає участі в її утриманні. Матеріальний стан позивача не дає можливості у повному обсязі забезпечувати повноцінний та всебічний розвиток дитини.

Враховуючи надані позивачем докази та на підставі норм чинного сімейного законодавства України, суд першої інстанції визнав за можливе стягувати з відповідача аліменти на утримання малолітньої дитини у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом даного спору є стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої доньки у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Згідно з ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано.

Відповідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з ч.2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (стаття 180 СК України).

Частиною 3 статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Встановивши, що донька сторін проживає разом із матір`ю та перебуває на її утриманні, суд першої інстанції, відповідно до положень ст. 180 СК України, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини ОСОБА_5 у розмірі 1/4 частини заробітку з усіх його видів доходів, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10.09.2021 року, і до досягнення повноліття дитиною.

Враховуючи те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, визначений судом розмір аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, відповідає потребам дитини відповідного віку і стану її здоров`я, що узгоджується з вимогами ч. 1 ст. 182 СК України.

За таких обставин, аналізуючи наявні у матеріалах справи докази, виходячи із принципу справедливості, добросовісності та розумності, враховуючи обов`язок батьків утримувати свою дитину, її вік та стан здоров`я, стан здоров`я та матеріальне становище відповідача, зважаючи на те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, апеляційний суд вважає, що стягнення аліментів у визначеному судом першої інстанції розмірі є справедливим, достатнім та таким, що відповідає потребам дитини відповідного віку, з урахуванням наведеного вище.

При цьому колегія суддів враховує, що матеріали справи не містять належних доказів матеріального становища відповідача, які б свідчили про те, що останній не має можливості сплачувати аліменти у розмірі, визначеному судом першої інстанції, а саме 1/4 частини від усіх видів його доходів.

Доводи апеляційної скарги про те, що на утриманні ОСОБА_1 знаходиться батько-пенсіонер, колегія суддів відхиляє, оскільки суду не надано відповідних доказів на підтвердження вказаних обставин.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не прийняв до уваги розмір доходів позивача, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки ні позивачем, ні відповідачем не надано до матеріалів справи доказів щодо розміру їх доходів.

Відповідно до ч.3 ст. 12, ч.1. ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на викладене, враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів, що підтверджують розмір щомісячного доходу відповідача, доводи апеляційної скарги про неможливість сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі є безпідставними та необґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 у добровільному порядку повністю забезпечує свою дитину та у провадженні Жовтневого районного суду м. Харкова перебуває справа щодо визначення місця проживання дитини з батьком, то такі доводи не заслуговують на увагу, оскільки добровільне надання фінансової допомоги не позбавляє обов`язку сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини, а згідно відкритих даних Єдиного державного реєстру судових рішень (https://reyestr.court.gov.ua/Review/105386809) ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 25 липня 2022 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про визначення місця проживання дитини - залишено без розгляду за заявою позивача.

З врахування викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено відповідно до норм матеріального права, з додержанням норм процесуального права і підстав для його скасування у межах доводів апеляційної скарги немає.

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, апеляційний суд у складі колегії суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1,2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 - 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Бакшеєвої Аліни Вячеславівни - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 04 листопада 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її прийняття безпосередньо до суду касаційної інстанції, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 березня 2023 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов