КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 646/49/21-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/3704/2023
Головуючий у суді першої інстанції: Ільєва Т.Г.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Семенюк Т.А.

28 лютого 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Семенюк Т.А.

Суддів: Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.,

при секретарі - Максюк І.Г.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві, справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 16 червня 2021 року про забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Форінт» про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги,-

В С ТА Н О В И В :

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з позовом до ПАТ «Дельта Банк», ТОВ «ФК «Форінт»про визнання недійсним договір №2289/К від 16.07.2020 року про відступлення прав вимоги, укладений між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Форінт»в частині відступлення прав вимоги за кредитним договором №777/ФКВ-07 від 14.12.2007 року та іпотечним договором №777/Zфквіп -07 від 14.12.2007 року.

У червні 2021 року позивач подала заяву про забезпечення позову, посилаючись в обґрунтування на те, що 14 грудня 2007 року між ТОВ «УКРПРОМБАНК», правонаступником якого являється ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 777/ФКВ-07, згідно якого ОСОБА_1 отримала від ТОВ «УКРПРОМБАНК» кредит у розмірі 42 750 доларів США з цільовим призначенням - придбання нерухомості на вторинному ринку.

На забезпечення виконання умов кредитного договору, 14 грудня 2007 року між ТОВ «УКРПРОМБАНК» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Слоневською Д.В. та зареєстрований в реєстрі за № 4903.

Таким чином, предметом договору іпотеки являється квартира АДРЕСА_1 .

16.07.2020 року між ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» та ТОВ «ФК «ФОРІНТ» укладено договір № 2289/К, у відповідності до якого первісний кредитор передає у власність новому кредитору, а новий кредитор приймає у власність права вимоги до позичальників за кредитними договорами, у тому числі, до позичальника ОСОБА_1 за кредитним договором № 777/ФКВ-07 від 14.12.2007 року, а також за договором іпотеки № 777/2фквіп-07. При цьому Новий кредитор сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим договором.

Надумку позивача зазначений договір відступлення прав вимоги суперечить вимогам чинного законодавства України, і наявні всі підстави для визнання його недійсними. Тому, на даний час у позивача є достатньо підстав вважати, що новий кредитор має намір задовольнити свої вимоги кредитора за рахунок предмета іпотеки, про що позивач ОСОБА_1 отримала відповідну вимогу кредитора, у якій останній повідомляють про намір звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку ст. 37 або ст. 38 Закону України «Про іпотеку».

У зв`язку із викладеним, позивач просила суд вжити заходів забезпечення позову, шляхом заборони органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії (реєстрацію прав власності, скасування реєстрації права власності та інших речових прав, у тому числі, реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам, внесення до статутних капіталів юридичних осіб, передачі в іпотеку, будь-якого іншого обтяження та інше) щодо об`єкта нерухомого майна: квартири АДРЕСА_1 .

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 16 червня 2021 року заяву позивача задоволено.

Заборонено органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії (реєстрацію прав власності, скасування реєстрації права власності та інших речових прав, у тому числі, реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам, внесення до статутних капіталів юридичних осіб, передачі в іпотеку, будь-якого іншого обтяження та інше) щодо об`єкта нерухомого майна: квартири АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись з ухвалою суду, директор ТОВ «ФК «Форінт» Васильєв О.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволені заяви про забезпечення позову в повному обсязі, вважаючи, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом порушено норми процесуального права та не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, щопри постановленні оскаржуваної ухвали залишились недослідженими обставини щодо відступлення права вимоги за кредитним зобов`язанням позивача разом із забезпечувальними зобов`язаннями іншій особі у взаємозв`язку із вимогою, яку надіслав інший новий кредитор (який не є стороною або учасником даної цивільної справи) позивачу, а саме 22.04.2021 року всі права вимоги ТОВ «ФК «Форінт» до ОСОБА_1 за кредитним договором № 777/ФКВ-07 від 14.12.2007 року, зі змінами і доповненнями та укладеними додатковими угодами до нього були відступлені (передані) на користь ТОВ «ФК «ПОЗИКА» на підставі договору № 152 від 15.03.2021 року про що боржника було належним чином повідомлено згідно вимог ст. 512 -519 ЦК України та ст. 24 ЗУ «Про іпотеку», надіслано відповідне повідомлення.

Зазначав, що даний позов не може бути забезпечений забороною третім особам вчиняти реєстраційні дії щодо нерухомого майна позивачки, бо позивачем не заявлено позовних вимог щодо такого майна, при цьому вважає, що застосовані судом першої інстанції заходи забезпечення позову не стосуються предмету спору.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив, що за положеннями ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що заявником обґрунтовано наявність зв`язку між заходом забезпечення позову та предметом позовних вимог.

Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції погодитись не може з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову (пункт 3 частини першої статті 151 ЦПК України).

Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення заяви про забезпечення позову. Крім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна довести відповідність (адекватність) засобу забезпечення позову.

У частині першій статті 150 ЦПК України закріплено види забезпечення позову. Зокрема позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачем і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

При цьому, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має пересвідчитися у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності та обґрунтованості запропонованого заявником способу забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним способом забезпечення позову та предметом позову, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Судом встановлено, що 14 грудня 2007 року між ТОВ «Укрпромбанк», правонаступником якого являється ПАТ «Дельта Банк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 777/ФКВ-07, згідно якого ОСОБА_1 отримала від ТОВ «Укрпромбанк» кредит у розмірі 42 750 доларів США з цільовим призначенням - придбання нерухомості на вторинному ринку.

На забезпечення виконання умов кредитного договору, 14 грудня 2007 року між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Слоневською Д.В. та зареєстрований в реєстрі за № 4903.

Предметом договору іпотеки являється квартира АДРЕСА_1 .

16.07.2020 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Форінт» укладено договір № 2289/К, у відповідності до якого первісний кредитор передає у власність новому кредитору, а новий кредитор приймає у власність права вимоги до позичальників за кредитними договорами, у тому числі, до позичальника ОСОБА_1 за кредитним договором № 777/ФКВ-07 від 14.12.2007 року, а також за договором іпотеки № 777/2фквіп-07. При цьому Новий кредитор сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим договором.

У справі, яка переглядається, ОСОБА_1 просила визнати недійсним договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки та кредитним договором від 14.12.2007 року, укладений між ПАТ «Дельта Банк»та ТОВ «ФК «Форінт», таким чином, у випадку задоволення позову таке рішення суду не підлягатиме примусовому виконанню, оскільки не матиме зобов`язального характеру, а тому запропонований заявником вид забезпечення позову шляхом заборони вчинення будь-яких юридично значимих дій щодо іпотечного майнане є належним способом захисту з метою усунення ризику невиконання рішення суду у цій справі, оскільки предметом і підставою позову є дотримання/недотримання вимог закону щодо укладення договору цесії, тобто позовні вимоги не стосуються іпотечних зобов`язань.

У разі задоволення позову оспорюваний договір буде вважатися недійсним без вчинення додаткових дій,необхідних для його виконання.

Подібні за змістом правові висновки, викладено Верховним Судом у постановах від 01 квітня 2020 року у справі № 263/4484/18 (провадження № 61-40585св18), від 21 липня 2021 року у справі № 295/10464/20 (провадження № 61-7417св21) від 29.06.2022 у справі № 161/16230/21 (провадження № 61-246св22).

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що застосовані судом першої інстанції заходи забезпечення позову є неспівмірними з позовними вимогами ОСОБА_1 , та не впливають на можливість виконання в майбутньому рішення суду.

Таким чином, оскільки суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, які мають значення для справи, апеляційний суд на підставі ст. 376 ЦПК України, задовольняючи апеляційну скаргу, скасовує оскаржувану ухвалу суду першої інстанції та постановляє нову, якою скасовує захід забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» - задовольнити.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 16 червня 2021 року - скасувати, прийняти нову постанову.

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Постанова набирає чинності з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 01 березня 2023 року.

Головуючий

Судді