н/п 2/490/1164/2018 Справа № 490/9602/17
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________________
УХВАЛА

про відмову у зупиненні провадження у справі

13 вересня 2023 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді Гуденко О. А. при секретарі Позднякову Є.В., без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за первинним позовом ОСОБА_1 , інтереси якого представляє ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , третя особа - Служба у справах дітей адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради про виділ в натурі 1/2 частини житлового будинку та за зустрічним позовом ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , третя особа - Служба у справах дітей адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради про виділ в натурі часток житлового будинку, -

встановив:

01.11.2027 року ОСОБА_2 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_1 , звернувся з позовною заявою до відповідача ОСОБА_3 , в якій остаточно просив суд виділити в натурі приналежну ОСОБА_1 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 з прилеглими до неї господарськими будівлями та спорудами.

Провадження у справі відкрито ухвалою судді від 02 листопада 2017 року.

15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції.

Відповідно до правил ст. 197 ЦПК України судом розпочато за участі представників сторін підготовче засідання та прийнято заперечення.

12.02.2018 року ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_4 надала зустрічну позовну заяву про виділ в натурі часток житлового будинку, в якому просить виділити її малолітньому сину ОСОБА_4 в натурі та припинити право спільної часткової власності по 1/6 частку домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_1 , яка належить йому на праві власності і складається з: 1/6 частки житлового будинку Літ. "А" (площею 95,7 м2); 1/6 частки ганку № 6; 1/6 частки басейна № 3; 1/6 частки погреба з шиєю (Літ. Г, Гпд, підвал). Виділити ОСОБА_3 , в натурі та припинити право спільної часткової власності на 1/6 частку домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_1 , разом з побудованими за її власні кошти у період з 2011 по 2014 рік господарськими будівлями та спорудами, а саме, виділити їй в натурі: 1/6 частку житлового будинку Літ. "А" (площею 95,7 м2); 1/6 частку ганку № 6; 1/6 частку басейна № 3; 1/6 частку погреба з шиєю (Літ. Г, Гпд, підвал), цілий сарай Літ. З1(площею 19,5 м2); цілий навіс Літ. Е (площею 43,4м2); цілі огорожі №5 та №7; цілі ворота №2; цілі замощення І та відмостки ІІ.

Ухвалою суду від 07 травня 2018 року витребувано у Приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Боненко Т. Л. завірену належним чином копію матеріалів нотаріальної справи, яка булавідкрита при посвідченні договору від 27.01.2015 р., за яким малолітній позивач отримав у дар 1/2 частку спірного домоволодіння по АДРЕСА_1 ; витребувати від КП ММБТІ матеріали інвентарної справиза адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 11 червня 2018 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті .

Ухвалою суду від 11 червня 2018 року призначено по справі за первинним та зустрічними позовами про виділ в натурі часток житлового будинку судову будівельно-технічну експертизу.

Провадження у справі зупинено на час проведення експертизи.

04.02.2019 року на адресу суду надійшло клопотання щодо роз`яснення питань для проведення експертизи.

Ухвалою суду від 06.02.2019 року поновлено провадження у справі та призначено судове засідання у справі на 25.03.2019 року.

Ухвалою суду від 10 квітня 2019 року призначено по справі за первинним та зустрічними позовами про виділ в натурі часток житлового будинку судову будівельно-технічну експертизу, на вирішення якої поставлено наступні питання:

1. Визначити, виходячи з останніх інвентраизаційних даних , але без врахування самочинних будівель та споруд (в разі їх наявності), можливі варіанти виділу в натурі житлового будинку з 1/2 частиною господарських та побутових споруд, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , які належать ОСОБА_1 ?

2. Чи можливо відилити в натурі належні співвласникам ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 належні кожному ідеальні частки у житловому будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , з можливістю переобладнання цього будинку в ізольовані квартирі, відповідно до діючого законодавства (ДБН), без завдання неспівмірної шкоди для його цільового призначення?.

Проведення експертизи доручено судовим експерту при Регіональній торгово-промисловій палаті Миколаївської області Шапошниковій Е.О. Для проведення експертизи направити експерту матеріали цивільної справи № 490/9602/17 та інвентарну справу №2567.

Оплату за проведення експертизи за перше питання покласти на позивача ОСОБА_1 , на друге питання покласти на відповідача - ОСОБА_3 .

Провадження у справі зупинено на час проведення експертизи.

03.02.2020 року на адресу суду надійшов висновок експерта №115-084 судової будівельно-технічної експертизи.

Ухвалою суду від 05.02.2020 року поновлено провадження у справі та призначено судове засідання у справі на 12.05.2020 року.

Проткольною ухвалою суду від 10.09.2020 року вирішено викликати експерта дл дачі пояснень стсоовно висновку експертизи та призначити судове засідання на 25.11.2020 року.

В судове засідання, призначені на 25.11. 2020 року позивачка за зустрічним позовом ОСОБА_3 , не з`явилася, її представник адвокат Лисенко В.С, надала суду клопотання про відкладення рогляду справи в зв`язку з захворюванням ( доказів такого суду не надала).

Судове засідання було відкладено на 04.03.2021 року, яке не відбулося через перебування судді в нарадчій кімнаті.

В судове засідання, призначені на 18.06.2021 року позивачка за зустрічним позовом ОСОБА_3 , не з`явилася, її представник адвокат Лисенко В.С, надала суду клопотання про відкладення рогляду справи в зв`язку з зайнятістю в іншій справі ( доказів такого суду не надала), позивач за первісним позовом ОСОБА_2 , та його предстанвик адвокат Рехлецький Р.Ю. в судове засідання також не з`явилися, про причини неявки суду не повідомили..

Судові засідання , призначені на 08.11.2021 року та 28 січня 2022 року були відкладені через неявку експерта в судове засідання для дачі пояснень.

В судові засідання, призначені на 05 травня 2022 року сторони та їх представники не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, повідомлені судом належними чином особисто, про що свідчить розписка , наявна в матеріалах справи.

В судові засідання, призначені на 26.10.2022, 06.02.2023 та 13.09.2023 року позивачі та їх представники не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, повідомлялися судом належним чином.

31 липня 2023 року позивач ОСОБА_2 надав суду клопотання про призупинення розгляду справи до закінчення війни, оскільки він та його родина тимчасово перебуває під захистом країн Європейського Союзу, його адвокат також перебуває за межами України.

При цьому зазначає адресу свого проживання - АДРЕСА_2 . Доказів перебування за межами України до свого клопотання не долучив.

Дослідивши матеріали справи та клопотання позиваач за первісним позовом, суд зазначає наступне.

Указом Президента України від 7 листопада 2022 року № 757/2022, затвердженого Законом України «Про продовження дії воєнного стану в Україні» від 16 листопада 2022 року №2738-IX строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 5 год 30 хв 21 листопада 2022 року строком на 90 діб, який станом на 31 липня 2023 року тривав та триває дотепер.

Зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення та скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб, визначені нормами Закону України «Про правовий режим воєнного стану» №389-VIII від 12.05.2015.

Відповідно до приписів ст.251-252 ЦПК України визначені обов`язкові та факультативні підстави для зупинення провадження у справі, які дійсно перешкоджають розгляду справи та мають об`єктивний характер.

Так, норма пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України може бути застосована судами при вирішенні питання про зупинення провадження у справі лише у разі перебування фізичної особи, яка є стороною чи третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань.

Конструкція п.2 ч.1 ст.251 ЦПК України дає підстави для висновку, що визначена ним підстава зупинення провадження пов`язана не із самою обставиною введення воєнного стану, а із фактом перебування сторони у справі у складі Збройних Сил України, що переведені на воєнний стан.

Отже, зупинення провадження в цивільній справі до закінчення воєнного стану не відповідає як завданню цивільного судочинства, так і змісту та меті п.2 ч.1 ст.251 ЦПК України, а також суперечить ч.2 ст.64 Конституції України, відповідно до якої право на судовий захист не може бути обмежене навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану.

Згідно ст.26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України.

Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється.

У разі неможливості здійснювати правосуддя судами, які діють на території, на якій введено воєнний стан, законами України може бути змінена територіальна підсудність судових справ, що розглядаються в цих судах, або в установленому законом порядку змінено місцезнаходження судів.

З аналізу ст.26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» слідує, що здійснення судами правосуддя на час введення воєнного стану не зупиняється.

Наведене правове регулювання дозволяє дійти висновку, що норма п.2 ч.1 ст.251 ЦПК України може бути застосована судами при вирішенні питання про зупинення провадження у справі лише у разі перебування фізичної особи, яка є стороною чи третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції, до припинення перебування такої фізичної особи у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Суд зазначає, що у своєму клопотанні заявник не навів будь-яких інших переконливих та вагомих обставин, що зумовлюють неможливість розгляду справи через введення воєнного стану, більш того взагалі не надав жодних доказів неможливості приймати участь у розгляді справи.

З огляду на наведене суд не знаходить підстав для зупинення провадження у справі, та дійшов висновку про відмову у задоволенні заявленого позивачем клопотання.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини дотримується позиції, що проявляти ініціативу щодо своєчасного розгляду справи повинен саме позивач.

Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Крім того, як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, позивач як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Згідно із ч. 1ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватись процесуальними правами; зловживання правами не допускається.

Згідно приписів ст. 58, ч.ч. 3, 5 ст.223 ЦПК України позивач може забезпечити свою участь в судовому засіданні особисто або шляхом участі повноважного представника, при цьому особиста участь позивача не позбавляє його права мати при розгляді справі й представника, неявка ж представника за умови участі позивача не є перешкодою в розгляді справи, відкладення розгляду справи у такому випадку є правом, а не обов`язком суду, коли з урахуванням обставин суд дійде поважності причин та підстав відкладення справи, в той час у разі одночасної повторної неявки позивача та його представника в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від цих учасників процесу надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, та не з`явлення безпосередньо позивачане перешкоджає вирішенню спору.

Згідно положень п. 3 ч. 1ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Системний аналіз наведених норм процесуального права свідчить про те, що законодавець диференціює необхідність врахування судом поважності/неповажності причин неявки позивача до суду залежно від того, яке це судове засідання: перше чи повторне. Тобто процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані з принципом диспозитивності цивільного судочинства, за змістом якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами. Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки. Зазначена норма дисциплінує позивача як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи.

Таким чином, згідно з вимогами ЦПК України суд не зобов`язаний з`ясовувати причини повторної неявки в судове засідання належним чином повідомленого позивача і у випадку повторної неявки позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Суд направляє судові рішення, судові повістки, судові повістки - повідомлення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу на їхні офіційні електронні адреси, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) (частина п`ята статті 14 ЦПК України).

Адвокати, нотаріуси, приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, державні органи, органи місцевого самоврядування та суб`єкти господарювання державного та комунального секторів економіки реєструють офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі в обов`язковому порядку.

Інші особи реєструють офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі в добровільному порядку (частина шоста статті 14 ЦПК України).

При цьому, відповідно до частини п`ятої статті 130 ЦПК України вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі.

Крім того, Верховний Суд виходить із того, якщо учасник надав суду електронну адресу чи номер телефону (хоча міг цього і не робити), зазначивши їх у заяві (скарзі), то слід припустити, що учасник бажає, принаймні не заперечує, щоб ці засоби комунікації використовувалися судом. Це, в свою чергу, покладає на учасника справи обов`язок отримувати повідомлення і відповідати на них.

З огляду на це, суд, який комунікує з учасником справи за допомогою повідомлених ним засобів комунікації, діє правомірно і добросовісно. Тому слід виходити з «презумпції обізнаності»: особа, якій адресовано повідомлення суду через такі засоби комунікації, знає або принаймні повинна була дізнатися про повідомлення.

Попри те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні цього суду у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 759/14068/19 (провадження № 61-8505св22) та у Постанові Верховного Суду від 20 січня 2023 року у справі №465/6147/18 .

З матеріалів справи вбачається, що позивачі як за первісним , так і за зустрічним позовами та їх представники, які є адвокатами, не з`явивися тричі поспіль рази у судове засідання з розгляду справи по суті, не подали жодної заяви про розгляд справи у їх відсутність чи про відкладення судового засідання з посиланням на поважні причини. Неявка позивачаів позбавляє суд можливості встановити всі обставини справи, необхідні для вирішення спору.

У постановах Верховного Суду: від 11 січня 2023 року у справі № 500/3032/18 (провадження № 61-19742св21), від 12 січня 2023 року у справі № 205/3009/16 (провадження № 61-6033св22), від 14 лютого 2023 року у справі № 947/15909/21 (провадження № 61-10773св22) зазначено, що причини повторної неявки позивача в судове засідання правового значення не мають, а обов`язковими умовами для застосування передбачених пунктом 3 частини першої статті 257 ЦПК України процесуальних наслідків повторної неявки позивача в судове засідання є одночасно його належне повідомлення про час і місце судового засідання та відсутність заяви позивача про розгляд справи без його участі у судовому засіданні.

Таким чином, положення частини п`ятої статті 223 та пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України дисциплінують позивача як ініціатора судового розгляду, стимулюють його належно користуватися своїми процесуальними правами, щоб не допустити затягування розгляду справи.

Суд зобов`язаний припиняти недобросовісні дії позивача та залишати позов без розгляду у разі повторної неявки до суду належно повідомленого позивача, від якого не надійшло заяви про розгляд справи без його участі.

Зазначене забезпечує дотримання судом строків розгляду справи та балансу інтересів сторін спору, зокрема забезпечує захист інтересів відповідача, який змушений витрачати час, кошти на свою чи представника явку в судові засідання.

За такого, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам по справі наведені положення діючого законодавства та роз`яснити наслідки наступної неявки всудове засідання.

Позивачі та їх представники не позбавлені можливості подавати будь-які заяви через систему "Електронний суд", засобами електронного чи поштового зв`язку, даних про те, що перебувають за межами міста суду не надали, місто Миколаїв після звільнення м.Херсон вже не є прифронтовим містом та не перебуває в зоні активних бойових дій, що вже не створює небезпеку для сторін перебувати в приміщенні суду, працівники Центрального районного суду м.Миколаєва щоденно перебувають на робочому місці задля забезпечення безперервного доступу сторонам доступу до правосуддя .

Керуючись ст.ст.46,47,55,84,223,251 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ :

У задоволенні клопотання позивача ОСОБА_2 про зупинення провадження у справі - відмовити.

Відкласти розгляд справи в зв`язку з неявкою сторін на 15.00 годин 07 листопада 2023 року.

Попередити сторони про наслідки неявки в судове засідання.

Суддя Гуденко О.А.