Номер провадження: 22-ц/813/4163/23
Справа № 501/5195/21
Головуючий у першій інстанції Петрюченко М.І.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.02.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Лозко Ю.П., Кострицького В.В.,

за участю секретаря Пінькової К.Ю.,

учасники справи: позивач Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС», відповідач ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта»»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в м. Одеса в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС»

на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 20 вересня 2022 року, ухваленого Іллічівським міським судом Одеської області у складі: судді Петрюченко М.І. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта»» про відшкодування збитків в порядку регресу,

в с т а н о в и в:

У грудні 2021 року позивач Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС» звернулось до суду із вказаним позовом, який мотивувало тим, що 11 лютого 2019 року між АТ «СК «АРКС» та ОСОБА_2 було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №239759а19, предметом якого були майнові інтереси Страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Suzuki», державний номерний знак НОМЕР_1 .

25.04.2019 в смт Овідіополь по вул. Колісніченко, 127 сталася дорожньо-транспортна пригода за участі транспортного засобу «Suzuki», державний номерний знак НОМЕР_1 та транспортного засобу «Nissan», державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 .

Внаслідок ДТП транспортним засобам завдано механічні пошкодження.

Відповідно до постанови Овідіопольського районного суду Одеської області від 06.05.2019 по справі №509/2252/19 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, визнано відповідача.

Власник пошкодженого транспортного засобу звернувся до Страховика АТ «СК «АРСК» із заявою про виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу №239759а19.

Згідно рахунку фактури №GAS-0194 від 26.04.2019 та ремонтної калькуляції №1.003.19.0 від 27.04.2019 вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Suzuki», державний номерний знак НОМЕР_1 склала 59958,60 грн.

АТ «СК «АРСК» виплатило Страхувальнику страхове відшкодування у розмірі 59958,60 грн.

Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача, як водія автомобіля «Nissan», державний номерний знак НОМЕР_3 була застрахована в ПАТ «НАСК «ОРАНТА» відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ6935202, то сума відшкодування за полісом становить 31598,79 грн, тому різниця між фактичним розміром шкоди і лімітом відповідальності страховика за полісом №АМ6935202 становить 28359,81 грн, які позивач просить стягнути з відповідача (59958,60 - 31598,79 = 28359,81).

Позивач зазначає, що при розрахунку страхового відшкодування ПАТ «НАСК «ОРАНТА» було застосовано коефіцієнт фізичного зносу, тобто визначено матеріальний збиток, внаслідок чого виплачено страхове відшкодування саме у розмірі 31598,79 грн, яке не покрило нанесений збиток відповідача у розмірі фактичних втрат на ремонт пошкодженого транспортного засобу.

У зв`язку з цим позивач звернувся до суду з відповідним позовом та просив стягнути з відповідача на користь позивача завдані збитки в розмірі 28359,81 грн та судові витрати по справі.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву про невизнання позову, посилаючись на те, що боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди, тому до ПАТ «НАСК «ОРАНТА», як страховика ОСОБА_1 , з вини якого сталася ДТП, перейшов обов`язок відшкодувати шкоду, завдану з вини останнього в межах ліміту відповідальності, яка в даному випадку не перевищила 100000 грн.

Від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що при виплаті страхового відшкодування страхова компанія відповідача вирахувала знос транспортного засобу, внаслідок чого остання не покрила нанесений збиток відповідачем у розмірі фактичних витрат на ремонт пошкодженого транспортного засобу.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 20 вересня 2022 року у задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», про відшкодування збитків в порядку регресу відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС» просить скасувати оскаржуване рішення суду як незаконне, необґрунтоване та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції належним чином не дослідив докази, а саме не встановив підстави застосування коефіцієнту фізичного зносу ПАТ «НАСК «ОРАНТА» відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»; не встановив фактичні обставини справи щодо розміру страхового відшкодування, яке відшкодовується страховою компанією позивача як потерпілому в рамках договору добровільного страхування; не застосовано до правовідносин правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 03.12.2020 по справі 352/1384/18; не враховано франшизи, яку передбачено полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відповідача у розмірі 2000 грн, яку завжди відшкодовує винна особа; не досліджено докази, які були надані позивачем для підтвердження шкоди, яка пов`язана з ДТП, та докази, надані на підтвердження розміру страхового відшкодування страховою компанією відповідача.

Від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому зазначено, що суд першої інстанції під час винесення оскаржуваного рішення надав належну оцінку наявним в матеріалах справи доказам, врахував первинні документи та дійшов обґрунтованих висновків про відмову в задоволенні позовних вимог позивачу, а доводи наведені скаржником в апеляційній скарзі є не обґрунтованими, жодним чином не вмотивованими, а тому вважає, що слід відмовити у задоволенні скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що підлягає задоволенню.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтями 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.

Таким законом, зокрема, є норми статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування», відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Такий перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика називається суброгацією.

Під час суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає, відбувається заміна кредитора: потерпілий, яким є страхувальник або вигодонабувач, передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди.

Натомість регрес - це право особи, яка здійснила відшкодування шкоди, заподіяної не її діями, звернутися з вимогою про повернення виплаченого до боржника, з вини якого заподіяно шкоду. Регрес характеризується тим, що правовідношення, за яким особа здійснила відшкодування, припинилося, у зв`язку з чим виникло нове правовідношення, пов`язане саме з регресною вимогою.

Суброгація допускається у договорах майнового страхування, правовою підставою її застосування є стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування». Право регресу регулюється частиною першою статті 1191 ЦК України.

Враховуючи викладене, правовідносини, які виникли між сторонами у цій справі, є суброгацією.

Згідно із частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

За змістом частин першої та другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, а позивач доводить інші обов`язкові складові цивільно-правової відповідальності, а саме: а) наявність шкоди; б) протиправність поведінки; в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).

Згідно з частиною п`ятою статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

За вимогами частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Таким чином, закон містить вказівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом з тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.

Судом встановлено, що 11.02.2019 між АТ «СК «АРКС» та ОСОБА_2 укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №239759а19, предметом якого були майнові інтереси Страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Suzuki», державний номерний знак НОМЕР_1 (а.с. 10-11).

25.04.2019 в смт Овідіополь по вул.Колісніченко, 127 сталася дорожньо-транспортна пригода за участі транспортного засобу «Suzuki», державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу «Nissan», державний номерний знак НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_1 .

Внаслідок ДТП транспортним засобам завдано механічні пошкодження.

Відповідно до постанови Овідіопольського районного суду Одеської області від 06.05.2019 по справі №509/2252/19 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, визнано відповідача (а.с. 14).

Власник пошкодженого транспортного засобу 25.04.2019 звернувся до Страховика АТ «СК «АРСК» із заявою про подію та виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу №239759а19 (а.с. 6-7).

Згідно рахунку фактури №GAS-0194 від 26.04.2019 та ремонтної калькуляції №1.003.19.0 від 27.04.2019 вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Suzuki», державний номерний знак НОМЕР_1 склала 59958,60 грн. (а.с. 26-32).

Згідно розрахунку страхового відшкодування за договором № 239759а19 від 11 лютого 2019 року розмір страхового відшкодування становить 59958,60 грн (а.с. 32).

АТ «СК «АРСК» виплатило Страхувальнику страхове відшкодування у розмірі 59958,60 грн. (а.с. 33)

Цивільно-правова відповідальність відповідача, як водія автомобіля «Nissan», державний номерний знак НОМЕР_3 , станом на час дорожньо-транспортної пригоди застрахована в ПАТ «НАСК «ОРАНТА» відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ6935202.

Сума відшкодування ПАТ «НАСК «ОРАНТА» згідно розрахунку страхового відшкодування відповідно до умов договору становить 31598,79 грн (а.с. 107 зв.), та виплачена 01.08.2019позивачу АТ СК «АРКС», що підтверджується копією платіжного доручення №39538 від 01.08.2019 (а.с. 82).

Спірні правовідносини виникли між сторонами з приводу відшкодування позивачу як страховику потерпілої в ДТП особи за договором добровільного страхування відповідачем як винуватцем в дорожньо-трнанспортній пригоді збитків, що є різницею між виплаченим позивачем страховим відшкодуванням за договором добровільного страхування та отриманим ним відшкодуванням страховою компанією відповідача за договором обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд вважав, що право суброгації щодо недоплачених коштів у розмірі 28359,81 грн у позивача не виникло, оскільки ПАТ «НАСК «ОРАНТА» виплатило не всю заявлену ПАТ «СК «АРСК» за складеним страховим актом №АХА2465199 суму 59958,60 грн, матеріали справи не містять відомостей про причини неповної сплати та розрахунків, з яких можна було б дійти висновків про підстави зменшення виплати, при тому, що за договором страхування франшиза відсутня, як і не враховано зносу деталей при здійсненні калькуляції.

Проте, такі висновки суду не ґрунтуються на вимогах закону та матерілах справи з огляду на таке.

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, (провадження № 14-176цс18) у пунктах 68-70 зроблено такий висновок, що стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 зазначеного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтею 993 ЦК України та статтею 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Враховуючи зазначені норми матеріального права та правові висновки, висловлені у постанові Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів погоджує доводи апеляційної скарги про обґрунтованість позову та неправильне застосування судом норм матеріального права та невідповідність висновків, викладених у рішення суду, обставинам справи.

Судом не дано оцінки наявним в матеріалах справи умовам договорів як добровільного, так і обов`язкового страхування у взаємозв`язку із нормами, що регулюють спірні правовіодносини.

Згідно ст. 9.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Згідно ст . 12.1. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Так, згідно ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Тобто, обов`язком ПАТ «НАСК «ОРАНТА» як страховика винної в ДТП особи було здійснити виплату страхового відшкодування з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу.

Згідно розрахунку страхового відшкодування ПАТ НАСК «ОРАНТА» від 26 липня 2019 року вартість відновлювального ремонту (без врахування зносу деталей, що змінюються) становить 59958,60 грн, з урахуванням зносу транспортного засобу на день страхового випадку 64%.

Розрахований таким чином розмір матеріального збитку (з врахуванням зносу деталей, що замінюються) становить 33598,79 грн.

Отже, слушним є довід апеляційної скарги про те, що судом не досліджено докази, які були надані позивачем для підтвердження шкоди, яка пов`язана з ДТП, та докази, надані на підтвердження розміру страхового відшкодування страховою компанією відповідача, а висновки суду про те, що матеріали справи не містять відомостей про причини неповної сплати та розрахунків, з яких можна було б дійти висновків про підстави зменшення виплати, спростовують матеріалами справи.

Оскільки розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню згідно з вимогами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обмежується вартісю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленого законодавством (ст. 29), та зменшується на суму франшизи, встановленої в полісі (статті 9, 12), а згідно розрахунку страхового відшкодування страховика відповідача ПАТ НАСК «ОРАНТА» за договором обов`язкового страхування розмір франшизи становить 2000 грн, тому вказаний розрахунок відповідачем згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР138283291 грунтується на вимогах закону.

Страховик відповідача виконав свої зобов`язання, відшкодувавши витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням його зносу, тому у зв`язку із заміною сторони кредитора у деліктному правовідношенні у межах фактичних витрат до позивача перейшло право вимоги у відповідній частині до відпоівідача, оскільки страхова виплата страховика відповідача є недостатньою для повного відшкодування завданої ним шкоди.

Позивачем виплачено потерпілій ОСОБА_2 як застрахованій особі за договором добровільного страхування наземного ТЗ (приєднання «Прямий захист» Оферта) № 175 від 01.02.2019 страхове відшкодування, розраховане у відповідності до п. 23.4 вказаного договору, яким визначено, що при пошкодженні ТЗ розмір збитків визначається шляхом складення кошторису вартості відновлення ТЗ (Кошторису збитків), в який включається вартість запасних частин, деталей, обладнання, що підлягають заміні, а також вартість матеріалів та ремонтних робіт; кошторис збитків складається Страховиком, виходячи з відновлення пошкодженого ТЗ на базі СТО на підставі рахунку з СТО; та відповідно до п. 23.5, згідно якого при пошкодженні ТЗ розмір страхового відшкодування дорівнює розміру збиткі, визначених в Коштоирисі збитків, за вирахуванням встановленої в розділі 9 Договору франшизи за ризиком.

Не заслуговують на явагу як помилкові доводи відповідача про те, що цивільно-правова відповідальність відповідча на час ДТП була зареєстрована у ПАТ НАСК «ОРАНТА» за договором обов`язкового страхування, тому саме остання зобов`язана відшкодувати заподіяну шкоду у повному розмірі у межах страхового ліміту, оскільки вказана страхова компанія з урахування вимог ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виконало свої зобов`язання за договором обов`язкового страхування, укладеним з ОСОБА_1 , тому різниця між фактичним розміром понесених витрат та отриманим страховим відшкодуванням у сумі 28359,81 грн підлягає стягненню саме з відповідача.

В цій частині цілком слушними є доводи апеляційної скарги про неврахування судом судової практики касаційних судів, зокрема, висновків Верховного Суду України у постанові № 6-691цс15 від 02.12.2015 та у постанові Верховного Суду від 03.12.2020 у справі № 352/1384/18 щодо питання відшкодування шкоди винної особи у разі недостатності коштів, виплачених Страховою компанією винної особи та у разі не перевищення ліміту відповідальності.

Суд наведеного не врахував та помилково не взяв до уваги те, що страхова компанія відповідача відшкодовує вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу (ст. 29 Закону № 1961-1У), а відповідач відшкодовує витрати, які не покриває страхова компанія на підставі ст. 22 та 1194 ЦК України (реальні збитки за мінусом страхового відшкодування, виплаченого на підставі договору обов`язкового страхування), внаслідок чого припустився помилки щодо своїх висновків про необгрунтованість позову.

Як помилково суд зазначив і про відсутність у договорі обов`язкового страхування відповідальності відповідача ОСОБА_1 як власника наземного ТЗ франшизи, оскільки згідно розрахунку страховика відповідача ПАТ НАСК «ОРАНТА» вона становить 2000 грн. Відповідачем вказане не спростоване, а відсутня франшиза в договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 17.02.2019, укладеного ОСОБА_2 як застрахованою особою, який наявний в матеріалах справи та який не має значення для правильного вирішення теперішньої справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

Згідно п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 20 вересня 2023 року слід скасувати як таке, що ухвалене з порушенням вимог ЦПК України та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта»» про відшкодування збитків в розмірі 28359,81 грн.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Тому з відповідача на користь позивача до стягнення належить судовий збір, сплачений позивачем за подання до суду позовної заяви 2270 грн та за подання апеляційної скарги 3405 грн, а загалом у сумі 5675 грн.

Керуючись ст. 367, 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» задовольнити.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 20 вересня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта»» про відшкодування збитків в порядку регресу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» (, адреса: 04070, м. Київ, вул. Іллінська, буд. 8) завдані збитки у розмірі 28359,81 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» судові витрати у розмірі 5675 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Дата складення повного тексту постанови - 28 лютого 2023 року.

Головуючий М.В. Назарова

Судді: Ю.П. Лозко

В.В. Кострицький