Справа № 696/1048/22
№ 2/696/41/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2023 року м. Кам`янка

Кам`янський районний суд Черкаської області в складі

головуючого судді Шкреби В.В.,

при секретарі Степановій Н.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Кам`янка Черкаської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , прож. по АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (прож. по АДРЕСА_2 ) про визнання особи такою, що втратила право користування житлом,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернулась в суд з вказаним позовом до ОСОБА_2 (далі - Відповідач).

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона в порядку спадкування стала власником житлового будинку по АДРЕСА_1 , в якому окрім неї зареєстровані: її донька ОСОБА_3 та відповідач по справі ОСОБА_4 . Підставою реєстрації місця проживання Відповідача у помешканні Позивача, було спільне проживання у зареєстрованому шлюбі позивача з відповідачем по справі. Понад дев`ять років потому відповідач залишив своє місце реєстрації проживання. На підставі рішення Кам`янського районного суду Черкаської області від 02.06.2015 року, шлюб між позивачем та відповідачем по справі було розірвано. Та оскільки в добровільному порядку знятись з реєстраційного обліку Відповідач не намагається, уникає спілкування з цього приводу з Позивачем, участі у витратах на утримання будинку не приймає, його реєстрація є перешкодою для отримання Позивачем житлової субсидії, а тому такими діями Відповідач чинить перешкоди в повноцінній реалізації права власності Позивача, яка просила суд визнати його таким, що втратив право користування озвученим майном.

Ухвалою суду від 16 січня 2023 року по справі відрито провадження та надано сторонам строк для подання заяв по суті.

Так як, сторони отримали можливість надати суду відзив, відповідь на відзив та заперечення, але їх у визначенні терміни не надали, через закінчення строків проведення підготовчого судового засідання воно ухвалою суду від 21 лютого 2023 року закрито та її призначено до розгляду по суті.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав, не заперечував щодо їх задоволення. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З`ясувавши думку сторін по справі, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов до наступних висновків.

Згідно із ч. 1.ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках (стаття 13 ЦПК України).

У частині 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи по захист свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Згідно зі статтею 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Тобто, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від цього вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів насамперед полягає в з`ясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення.

Як встановлено в ході судового розгляду, що відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Позивач є власником житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.5).

Згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні /будинку осіб, виданої виконавчим комітетом Кам`янської міської ради від 29.11.2022 року № 339, вбачається, що за зазначеною адресою зареєстровані: Позивач ОСОБА_1 , її донька ОСОБА_3 , а також відповідач по справі ОСОБА_2 . Підставою реєстрації місця проживання Відповідача в будинку Позивача була реєстрація у 2002 році їхнього шлюбу. 2 червня 2021 року на підставі рішення Кам`янського районного суду (справа № 696/686/15-ц) шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірваний. Рішення суду набрало законної сили 15 червня 2015 року (а.с.6). 3 грудня 2014 року, Відповідач не проживає в житловому будинку Позивача за адресою : АДРЕСА_1 . Дане підтверджено інформаційною довідкою, виданою старостою с.Юрчиха виконавчого комітету Кам`янської міської ради Черкаського району Черкаської області від 11.01.2023 року № 07 (а.с.15).

Як зазначила Позивач, Відповідач добровільно знятись з реєстраційного обліку не бажає, уникає спілкування з цього приводу. Участі у витратах на утримання будинку не приймає, його реєстрація є перешкодою для отримання Позивачем житлової субсидії, а тому такими діями Відповідач чинить перешкоди в повноцінній реалізації права власності Позивача. Як встановлено в судовому засіданні, договір найму жилого приміщення між Позивачем та Відповідачем не укладався. Згоди на користування жилим приміщенням Позивач не надавала. Відповідач по справі не є членом її сім`ї, спільний побутом сторони по справі не пов`язані. На час розгляду справи, Відповідач проживає в АДРЕСА_2 . Тобто спірні правовідносини, що виникли між сторонами за своєю правовою природою є цивільно-правовими, регулюються положеннями Цивільного кодексу України щодо права власності та захисту права власності та положеннями Житлового кодексу України. Зі змісту ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Так, ст. 41 Конституції України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, протоколами 2, 4, 7 та 11 до Конвенції закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися, розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежна від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власника, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до п.11 Постанови Пленуму ВС України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності житловий будинок(квартиру), користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку(квартири), які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство,пов`язані спільним побутом. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. (Правова позиція ВСУ у справі № 6-709цс16). Позивачем виконано всі можливі та передбачені законом умови для добровільного зняття з реєстрації Відповідача.

Як встановлено в судовому засіданні, Відповідач ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 не проживає, не сплачує будь-які кошти за житлово-комунальні послуги, не веде з позивачкою спільне господарство, вони не пов`язані спільним побутом, тобто підстав для продовження терміну зберігання за відповідачем права користування спірним житлом, передбачених ст.71 ЖК України, немає. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позов ґрунтується на нормах чинного законодавства, а тому підлягає до задоволення у повному обсязі. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Вирішуючи питання про судові витрати суд, крім ч. 2 ст. 141 ЦПК України, враховує положення ч. 1 ст. 142 ЦПК України, оскільки відповідачем до початку розгляду справи по суті визнано позов. Таким чином, 50 відсотків судового збору, сплаченого ОСОБА_1 при поданні позову відповідно до квитанції № 20 від 27.12.2022 року сплаченого ТВБВ 10023/0218 Кам`янка у АТ "Ощадбанк", що становить 496 (чотириста дев`яносто шість) грн. 20 коп. підлягають поверненню їй з державного бюджету, інші 50 відсотків сплаченого судового збору суд стягує з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 ..

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 141, 142, 229, 264, 265, 273, 268 ЦПК України, ст. 150, ст. 167 ЖК України, ст. ст. 328, 334, 386, 391, 405 ЦК України, -

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , прож. по АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (прож. по АДРЕСА_2 ) про визнання особи такою, що втратила право користування житлом задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_2 (паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 , виданий 26.10.2001 Кам`янським РВ УМВС України в Черкаській області ) таким, що втратив право користування будинком по АДРЕСА_1 .

Повернути з державного бюджету ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( паспорт громадянки України серії НОМЕР_4 виданий 07.02.1998 Кам`янським РВ УМВС України в Черкаській області, РНОКПП НОМЕР_1 ), 50 відсотків судового збору, а саме 496 (чотириста дев`яносто шість) грн. 20 коп., сплаченого при поданні позову відповідно до квитанції № 20 від 27.12.2022 року сплаченого ТВБВ 10023/0218 Кам`янка у АТ "Ощадбанк".

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_2 (паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 , виданий 26.10.2001 Кам`янським РВ УМВС України в Черкаській області) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( паспорт громадянки України серії НОМЕР_4 виданий 07.02.1998 Кам`янським РВ УМВС України в Черкаській області, РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір в сумі 496 ( чотириста дев`ятсот шість) грн. 20 коп..

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя : В.В.Шкреба