ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Дряниці Ю.В.,

суддів: Пилипчук Л.І., Лобова О.А.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційними скаргами Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області та представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про зобов`язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в :

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовної заяви посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її дід ОСОБА_3 . Після його смерті вона прийняла спадщину, до складу якої входить недоотримана спадкодавцем пенсія.

На звернення позивача до органів Пенсійного фонду, вона отримала відповідь, що через відсутність фінансування фактично виплата не може бути здійснена, проте відповідач погодився на виділення коштів на рахунок позивача, але із застосуванням положень ст.. 46 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»,тобто за останні три роки до дня звернення.

На запит нотаріуса Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області надано відповідь про розмір недоотриманої суми пенсії, яка складає 201247,77 грн., проте позивач вважає, що сума, яку повідомив відповідач включає не весь період, протягом якого пенсія не була отримана.

Позивачка вважає, що відповідач помилково та неправомірно застосував положення статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до правовідносин, що врегульовані іншою статтею цього Закону, а саме статтею 52, тим самим її право на отримання спадщини було обмежено.

Позивач вважає, що орган Пенсійного фонду України зобов`язаний був зазначити розмір пенсії з дати припинення її виплати, оформленого відповідним рішенням, по дату смерті пенсіонера включно.

Позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь грошові кошти, набуті в порядку спадкування за законом у вигляді недоотриманої пенсії її дідом ОСОБА_3 , за весь період недоотримання з 01.03.2016 року по місяць смерті з урахуванням проведених виплат.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 жовтня 2021 року позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про зобов`язання вчинити певні діїзадоволено.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області виплатити ОСОБА_1 суму 18574,66 грн, в порядку спадкування за законом після померлого ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та судовий збір в сумі 908,00 гривень, а також суму витрат на правову допомогу у розмірі 8000 гривень.

Рішення оскаржили представник позивача та відповідач, подавши апеляційні скарги на вказане рішення.

У доводах апеляційної скарги представник позивача вказує, що місцевим судом не встановлено обставини, що маю значення для справи. Зауважує, що подане позивачем клопотання про витребування доказів місцевим судом не було розглянуто, що призвело до помилкового висновку суду щодо суми недоотриманої пенсії, яка підлягає до стягнення.

В апеляційній скарзі представник відповідача, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення щодо задоволення позовних вимог та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

У апеляційній скарзі представником Головного Пенсійного фонду України у Харківській області наведено доводи щодо незгоди з висновками місцевого суду, зазначає, що протиправність дій чи бездіяльності ГУ ПФУ у Харківській області жодним рішенням не встановлено, а отже проведене нарахування та виплата відповідають вимогам закону.

Також, апелянт заперечував проти визначеного судом порядку розподілу судових витрат. Вказував, що позивачем не доведено належними доказами здійснення оплати послуг надання правничої допомоги, а отже відсутні підстави для її відшкодування.

Представником відповідача також подано відзив на апеляційну скаргу позивача, у доводах якого просить суд залишити апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 без задоволення.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційних скарг, доходить висновку, що апеляційні скарги підлягють залишенню без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Місцевим судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер дід позивачки ОСОБА_3 .

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 23 квітня 2021 року державним нотаріусом Приморської державної нотаріальної контори Барабаш О.М., спадкоємцем померлого є його онука ОСОБА_1 .

Спадщина, на яку видано вказане свідоцтво, складається з недоотриманої пенсії у сумі 201247,77 грн., належність якої підтверджується довідкою, виданою 01 лютого 2021 року за № 2000.0404.5/14345 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області.

У подальшому пенсійний фонд частково виплатив суму вказаної пенсії в розмірі 182673,11 гривни, проте залишок у розмірі 18574,66 гривень залишається не виплаченим.

Встановивши вказані обставини, та керуючись положеннями ст..ст. 1216, 1218, 1227 ЦК України, а також нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» місцевий суд дійшов вірного висновку про те, що суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень. При цьому вірно вказано, що у даному випадку норми ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду з огляду на наступне.

За змістом ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування.

Згідно з ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У доводах апеляційної скарги представник позивача вказує на те, що місцевим судом безпідставно стягнуто суму недоотриманої пенсії у розмірі 18574,66 грн., оскільки зазначена сума розрахована не за весь період за який дід ОСОБА_3 недоотримав пенсію.

Колегія суддів не приймає вказані доводи до уваги з огляду на наступне.

З матеріалів справи слідує, що ані до суду першої інстанцій, ані до апеляційного суду позивачем не надано належних та допустимих доказів суми нарахування недоотриманої пенсії за період з 01.03.2016 року.

При цьому, в матеріалах справи з об`єктивних причин відсутній розрахунок всієї суми недоотриманої пенсії за період з березня 2016 року, позивачкою такого розрахунку теж не надано, а розмір недоотриманої пенсії у виданому нотаріусом свідоцтві про право на спадщину від 23.04.2021 року обмежений сумою 201247,77 гривень.

Інших доказів нарахування ОСОБА_3 пенсії за період з 01.03.2016 по день смерті матеріали справи не містять.

Крім того, матеріали справи не містять також доказів того, за який саме період нараховано недоотриману ОСОБА_3 пенсію у розмірі 201247,77 грн.

Також, колегія суддів звертає увагу, що позивачем не спростовано правильності такого нарахування, проведеного відповідачем, та не надано альтернативного розрахунку, на обґрунтування своїх позовних вимог щодо суми нарахування.

Відповідно до частини 1 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивачем розміру пенсії за період з березня 2016 року по 11.10.2020 року в силу вимог ст. 81 ЦПК України не доведено.

Доводи апеляційної скарги представника позивача не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

Наведені в апеляційній скарзі Головного Пенсійного фонду України у Харківській області доводи є тотожними доводам, висловленим відповідачем у відзиві на позовну заяву, які були предметом дослідження судом першої інстанції, та їм була надана відповідна правова оцінка, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Заперечення відповідача щодо визначеного судом порядку розподілу судових витрат з підстав не доведеність здійснення оплати послуг надання правничої допомоги, не заслуговують на увагу.

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку та прийшов до правильного висновку про часткове задоволення позову. Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст.367,374ч. 1 п. 1,375,381,384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області та представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 жовтня 2021 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя - доповідач: Ю. В. Дряниця

Судді : Л. І. Пилипчук

О.А. Лобов