Справа № 449/312/23 Головуючий у 1 інстанції: Гуняк О.Я.
Провадження № 22-ц/811/2589/23 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2023 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - судді Ніткевича А.В.

суддів - Бойко С.М., Копняк С.М.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в приміщенні Львівського апеляційного суду у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" на рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 03 серпня 2023 року в складі судді Гуняк О.Я. у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

встановив:

У березні 2023 року позивач АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Вимоги обгрунтовані тим, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 25.12.2015. При підписанні анкети-заяви відповідач підтвердив свою згоду, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між сторонами договір про надання банківських послуг.

Банк на підставі вказаного договору відкрив відповідачу кредитний рахунок та встановив початковий кредитний ліміт, у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, яка додається до позову, а відповідачу надано у користування кредитну картку (номери та строк дії отриманих кредитних карток зазначено у довідці про отримані картки). У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 50 000,00 грн.

Звертає увагу, що АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, надавши можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту, однак відповідач у свою чергу не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості, що відображено у складеному АТ КБ «ПриватБанк» розрахунку заборгованості.

Просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість, яка утворилася станом на 29.01.2023 у розмірі 51064,24 грн, з яких: 44257 грн - заборгованість за кредитом; 6807,24 грн - заборгованість за відсотками.

Оскаржуваним рішенням Перемишлянського районного суду Львівської області від 03 серпня 2023 року у задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», подавши апеляційну скаргу. Вважає, що таке прийняте без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм процесуального і матеріального права.

Апеляційну скаргу обгрунтовано тим, що суд першої інстанції не врахував, що особливістю укладеного договору є те, що позичальник отримує картку з кредитним лімітом та частково погасивши заборгованість, може знову користуватися кредитними коштами в межах кредитного ліміту, а тому сума внесених коштів за весь період користування кредитними коштами буде значно перевищувати розмір кредитного ліміту.

Зазначає, що суд першої інстанції не встановив скільки кредитних коштів відповідач використав, а скільки вніс на погашення боргу, а тому дійшов помилкового висновку, що борг відсутній лише через те, що за весь час погашено відсотки у розмірі більшому, ніж борг за тілом кредиту.

Підстави вважати укладений кредитний договір №б/н від 25.12.2015 безпроцентним відсутні, тому висновок суду про відсутність боргу є передчасним.

Зазначаючи про відсутність боргу по кредиту, суд фактично позбавив позивача здійснити розрахунок відсотків за обліковою ставкою НБУ та звернутись до суду з позовом щодо стягнення тіла кредиту та відсотків нарахованих у відповідності до ст. 1048 ЦК України.

Вважає, що в даному випадку суд міг відмовити у стягненні відсотків, оскільки не узгоджено розмір відсоткової ставки, але підстав вважати, що борг за кредитом погашено, у суду не було, даний висновок грунтується на припущеннях.

Окрім того, зазначає, що відповідач не надав жодного належного доказу на спростування боргу по кредиту, не заявляв клопотання про проведення економічної експертизи. Натомість, заборгованість за тілом кредиту підтверджується випискою про рух коштів по картці відповідача, яка знаходиться в матеріалах справи.

Додає, що оскаржуваним рішенням проігноровано висновки Верховного Суду, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 по справі №342/180/17 та постаногві Верховного Суду від 09.06.2021 по справі №138/356/17 про те, що Банк має право вимагати захисту своїх прав через суд, шляхом зобов`язання виконання боржником обовязку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Враховуючи наведене, просить скасувати рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 03 серпня 2023 року та ухвалити нове рішення, задовольнивши позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що згідно із вимогами ч.3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає переглчяду судоого рішення.

Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою апеляційне провадження.

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК України).

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду першої інстанції з вимогами щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, сумарний розмір якої не перевищує ста прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Враховуючи наведене, справа призначена для розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

При цьому, згідно із ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, відтак колегія суддів інформувала учасників справи про час і день розгляду справи, шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає враховуючи таке.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк», суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що саме ці Умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів, а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови, зокрема й щодо сплати нарахованих та прострочених відсотків, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Відтак, без наданих підтверджень про конкретно запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами та штрафів, надані банком витяги з Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин а, відтак, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність у вигляді сплати відсотків за користування кредитними коштами та штрафу.

Беручи до уваги, що банком в односторонньому порядку було списано кошти у розмірі 44485,35 грн. на погашення заборгованості по відсоткам, що не передбачено умовами Анкети-заяви від 25.12.2015, а заборгованість за тілом кредиту становить 44257,00 грн., тому суд вважав, що у відповідача відсутня заборгованість.

Судом встановлено, що 25.12.2015 ОСОБА_1 підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, за умовами якої банк надав позичальнику кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с.19).

В Анкеті-заяві зазначено, що ОСОБА_1 підписанням цієї анкети -заяви у повному обсязі приєднується до Умов та правил надання банківських полуг АТ КБ «ПриватБанк», які розміщено на офіційному сайті банку в мережі інтернет за адресою privatbank.ua, та які разом із пам`яткою клієнта і тарифами становлять договір банківського обслуговування.

Згідно довідки банку відповідачу неодноразово видавалися картки, зокрема, 25.12.2015 з терміном дії 08/19; 15.02.2017 з терміном дії 05/20; 10.06.2019 з терміном дії 02/23 (а.с.18).

З довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 , вбачається, що 19.04.2017 встановлено кредитний ліміт у розмірі 5000 грн, який в подальшому 04.08.2017 збільшено до 15 000,00грн, 09.08.2018 збільшено до 20 000,00 грн., 12.03.2019 збільшено до 50 000,00 грн., 14.07.2020 зменшено до 48 101,95 грн., 31.07.2020 зменшено до 43 951,43 грн. (а.с.17).

Відповідно до наданих позивачем розрахунків у ОСОБА_1 станом на 29.01.2023 наявна заборгованість за кредитним договором від 25.12.2015 у розмірі 51 064,24 грн, з яких: 44 257 грн. заборгованість за кредитом, 6807,24грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом (а.с.5-16).

На підтвердження своїх вимог позивачем долучено копію анкети-заяви позичальника, витяг з Умов та правил надання банківських послуг, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карток, розрахунок заборгованості за договором, виписку за договором (а.с. 20-165).

Відповідно до частин першої, другоїстатті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першоюстатті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Устатті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина першастатті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Визначаючись щодо розміру заборгованості за кредитним договором, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на нижченаведене.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина друга статті 77 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. (частина перша статті 80 ЦПК України).

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частина друга статті 80 ЦПК України). Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (частина четверта статті 77 ЦПК України).

Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої).

Звертаючись із позовом, АТ КБ «Приватбанк» просив стягнути з відповідача у розмірі 51064,24 грн, з яких: 44 257 грн. заборгованість за кредитом, 6807,24 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом станом на 29.01.2023 року.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивачем не надано доказів ознайомлення і погодження відповідачем із Умовами та Правилами надання банківських послуг ПриватБанку. При цьому, анкета-заява підписана відповідачем 25.12.2015, а Умови та Правила надання банківських послуг ПриватБанку, які додано до позовної заяви, відповідачем не підписані та на таких відсутня інформація про те, що такі діяли на момент підписання анкети-заяви.

Згідно із частиною першоюстатті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ПАТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Колегія суддів вважає, що дійсно в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим ПАТ КБ«ПриватБанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин (25.12.2015 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (24.03.2023), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов та Правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першоюстатті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що в анкеті-заяві від 25.12.2015 відсоткова ставка за кредитом не визначена.

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором б/н від 25.12.2015 року, АТ КБ «ПриватБанк» було нараховано відповідачу проценти по такими ставками: період з 01.10.2016 по 31.01.2017 в розмірі 43,2 % річних (3,6% в місяць); період з 01.02.2017 по 01.07.2020 розмірі 42 % річних (3,5% в місяць) (процентна ставка поточна), з 01.07.2019 84% річних (7,0% в місяць), з 01.03.2020 - 42% річних (процентна ставка прострочена); період з 01.08.2020 по 29.01.2023 в розмірі 40,8 % річних ) 3,4% в місяць) (процентна ставка поточна) та 40,8 % (3,4% в місяць) (процентна ставка прострочена).

Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку (частина друга статті 1056-1 ЦК України).

Умова договору щодо права банку, іншої фінансової установи змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною (частина третя статті 1056-1 ЦК України).

Матеріалами справи не підтверджено, що вищезазначені вимоги законодавства були належним чином виконані позивачем - відсутні докази того, що відповідач був справді ознайомлений належним чином зі зміною відповідних процентних ставок та погодив таку зміну.

Зважаючи на те, що позивачем надано розрахунок заборгованості з відображенням у ньому розміру процентної ставки, який неодноразово змінювався позивачем в односторонньому порядку, доказів того, що відповідач давав згоду на зміну розміру процентів, суду не надано, відтак наданий позивачем розрахунок заборгованості не ґрунтується на домовленості сторін та є неналежним доказом на підтвердження розміру заборгованості відповідача за кредитним договором (за відсотками).

У позовній заяві банк зазначає, що відповідач несвоєчасно та не в повному обсязі повертав кредитні кошти та не сплачував передбачені зазначеним вище кредитним договором платежі, що призвело до виникнення перед банком заборгованості за простроченим тілом кредиту.

З розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість за поточним тілом кредиту складає - 0,00 грн; заборгованість за прострочним тілом кредиту 44 257,00 грн. (а.с.16 зворот).

З доданих банком виписки за договором та розрахунку заборгованості встановлено, що при нарахуванні заборгованості за кредитним договором банк безпідставно нараховував та списував відсотки за використання кредитного ліміту, які не були передбачені умовами підписаної позивачем заяви приєднання до Умов та Правил.

Так, банк кожного місяця (01 числа) списував відсотки за використання кредитним лімітом, за різними ставками, які не погоджувалися між сторонами договору. Загалом банк списав 44 485 грн. 35 коп. Тобто, Банк на власний розсуд списував відсотки за користування кредитом, в той час як відповідач сплачував лише тіло кредиту, оскільки відсотки за прострочення зобов`язання не були передбачені умовами договору (анкети-заяви).

Суд акцентує увагу, що в заяві позичальника від 25.12.2015 не міститься інформації щодо нарахування процентної ставки за користування кредитними коштами, щодо розміру відсотків нарахованих на прострочений кредит, а також розміру відсотків, які застосовуються при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту (ст. 625 ЦК України).

Тому, зважаючи на вищенаведене, колегія суддів доходить висновку, що списання банком коштів тіла кредиту в рахунок оплати відсотків за користуванням кредитним лімітом було безпідставним, і призвело до штучного збільшення розміру заборгованості за тілом кредиту.

До складу тіла кредиту можуть бути віднесені тільки кошти, які фактично отримані та використані позичальником, позаяк відсотки за користування кредитом є окремою складовою кредитних зобов`язань, які у межах існуючих між сторонами правовідносин не узгоджені, відтак апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що списані банком кошти в сумі 44 485 грн. 35 коп. є більшими ніж заявлене до стягнення тіло кредиту (прострочене), а тому такі кошти підлягають зарахуванню в рахунок погашення заборгованості відповідача за простроченим тілом кредиту.

Згідно розрахунку заборгованості сума заборгованості ОСОБА_1 за простроченим тілом кредиту складає 44 257 грн.

Таким чином, відповідачем фактично внесені грошові кошти в сумі, що перевищує нарахований банком розмір заборгованості за тілом кредиту, а тому колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що відсутні підстави для стягнення заборгованості з ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, до яких він дійшов шляхом повного та всебічного з`ясування обставин справи. Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення місцевого суду колегія суддів не вбачає. Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду.

Відповідно до пункту 1 частини 1статті 374 ЦПК Україниза наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу - без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК Українисуд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить висновку, що апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк» необхідно залишити без задоволення, а рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 03 серпня 2023 року без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» - залишити без задоволення.

Рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 03 серпня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 12 грудня 2023 року.

Головуючий А. В. Ніткевич

Судді С. М. Бойко

С. М. Копняк