Справа № 522/1545/23
Провадження № 2/522/1865/23
У Х В А Л А

про залишення позову без руху

17 лютого 2023 року м. Одеса

Суддя Приморського районного суду м. Одеси Домусчі Л.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Бугенвіл» про стягнення коштів за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси 23.01.2023 року надійшов позов ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Бугенвіл» про стягнення коштів за договором позики.

Згідно з автоматизованою системою документообігу суду при розподілі справ між суддями для розподілу вказана справа була розподілена на суддю Косіцину В.В.

До суду 10.02.2023 року надійшла відповідь з відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області щодо місця реєстрації відповідача, з якої вбачається, що в базі є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а не ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована з 21.02.2007 року за адресою: АДРЕСА_1 .

13.02.2023 року суддею Косіциною В.В. було написано службову записку, згідно якої 12.01.2023 року суддею Приморського районного суду м. Одеси Домусчі Л.В. розглянуто заяву представника ОСОБА_1 адвоката Воронкова Володимира Олексійовича від 10.01.2023 року про забезпечення позову до подачі позовної заяви та винесено ухвалу, якою задоволено вказану заяву. У зв`язку з помилковим розподілом вказаної судової справи на суддю Косіцину В.В., задля забезпечення розгляду належним складом суду, просила здійснити перерозподіл вказаної позовної заяви на раніше визначеного суддю, а саме суддю Приморського районного суду м. Одеси Домусчі Л.В.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 14.02.2023 року справа розподілена на суддю Домусчі Л.В.

Матеріали справи суддя отримала 15.02.2023 року.

Статтями 174-177ЦПК України встановлені вимоги до заяв по суті справи, які подаються учасниками справи до суду.

Положеннями ч.4 ст.177 ЦПК України передбачено, що до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

За п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою встановлено ставку судового збору у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як вбачається з позову, позивачка просить стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 5 420 000грн.

Отже, за подання даного позову, позивач мав сплатити судовий збір на суму 13420 грн. (2684 х 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб)

Між тим, доказів сплати судового збору позивачем до позову не додано. Представник позивача до позову надав клопотання про відстрочення сплати судового збору, в якому просив відстрочити сплату судового збору, посилаючись на те, що внаслідок невиконання відповідачем обов`язків за договором позики із своєчасного повернення коштів, позивачка перебуває у скрутному матеріальному становищі, оскільки сума неповернутих їй коштів у понад 2000 разів перевищує суму прожиткового мінімуму для працездатних осіб в Україні, встановленого на 2023 рік.

Суддя, вивчивши матеріали позовної заяви, дійшов до висновку про те, що заява представника позивача про відстрочку сплати судового збору до прийняття судового рішення не підлягає задоволенню, враховуючи наступні підстави.

Суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. За зазначених підстав, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати (ч.ч.1, 3 ст. 136 ЦПК України).

Згідно з ч.1, 2 ст.8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Із вказаних вище положень чинного законодавства вбачається, що єдиною підставою для звільнення від сплати судового збору або надання відстрочки для його сплати є майновий стан заявника.

Право на доступ до суду, тобто право кожного на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру є складовим елементом права на суд, передбаченого п. 1 ст. 6 Конвенції. Другим елементом права на суд є право розраховувати на розгляд спору судом по суті. Згідно до конвенційної практики Європейського суду право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням, які повинні також бути пропорційними, тобто щоб законна мета застосованого обмеження не зводила нанівець зміст конвенційного права на суд. Серед легітимних обмежень права на доступ до суду у практиці Європейського суду визнаються: необхідність сплачувати судовий збір за подачу заяви чи скарги (рішення по справі «Креуз проти Польщі», «Толстой-Мілославський проти Сполученого Королівства (Tolstoy Miloslavsky v. United Kingdom) від 13.07.1995р.).

Звертаючись до суду з даним клопотанням, представником позивача не надано будь-яких доказів, які б підтверджували неспроможність позивача сплатити судовий збір по даній цивільній справі на момент подання позовної заяви. Матеріали справи не містять будь-яких відомостей щодо майнового стану позивача та її неспроможність здійснити сплату судового збору. Посилання на те, що позивачка перебуває у скрутному матеріальному становищі внаслідок невиконання відповідачем обов`язків за договором позики із своєчасного повернення коштів, не може бути прийнято судом до уваги, як єдина підстава для відстрочення сплати судового збору.

Таким чином, враховуючи, що звільнення судом від сплати судового збору або відстрочка від його сплати є правом, а не обов`язком суду, при цьому в клопотанні не зазначено належних та допустимих доказів на підтвердження того, що майновий стан позивача перешкоджає останньому сплатити судовий збір у встановленому законодавством порядку і розмірі на момент подання позовної заяви, відсутні підстави для задоволення клопотання представника позивача про відстрочку сплати судового збору.

Згідно зі п. 3 Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року № 10, якщо позивачем (заявником) заявлено клопотання про відстрочення або розстрочення судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його оплати відповідно, то наслідки залишення позовної заяви без руху застосовуються лише за умови відмови в задоволенні такого клопотання, про що постановляється відповідна ухвала.

Згідно ч. 1,2 ст. 185 ЦПК України, суддя встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, в якій зазначає недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Отже, з огляду на викладене суд приходить до висновку про залишення позову без руху через несплату судового збору. З огляду на наведене, суд прийшов до висновку про необхідність усунення вищевказаних недоліків та надання позивачу строку для їх усунення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 175, 177, 185, 260, 261, 353 ЦПК України, суддя,

У Х В А Л И В :

Відмовити у задоволенні клопотання представника позивача про відстрочку сплати судового збору.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Бугенвіл» про стягнення коштів за договором позики - залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання позивачем ухвали суду. У разі невиконання ухвали суду в зазначений строк позовну заяву вважати неподаною та повернути позивачу разом зі всіма доданими до неї документами.

Ухвала апеляційному оскарженню не підлягає.

Суддя Л.В. Домусчі