Справа № 348/243/23
Провадження № 22-ц/4808/1058/23
Головуючий у 1 інстанції Максименко О. Ю.
Суддя-доповідач Мальцева
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Мальцевої Є.Є.

суддів: Девляшевського В.А., Луганської В.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах та від імені якого діє адвокат Томин Сергій Володимирович, на рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 27 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу вони мають малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 15.10.2020 з відповідача стягнуто аліменти на утримання сина в розмірі 2000 грн щомісячно. Всі ці роки відповідач, окрім аліментів, іншої матеріальної допомоги не надає, не бере участі у витратах, викликаних потребами дитини, цих коштів не вистачає. Відповідач працює у Республіці Польща, є досить забезпеченою людиною. Матеріальне становище позивача на даний час складне, вона ніде не працює, здійснює догляд за своїм братом, який є інвалідом I групи та потребує постійного стороннього догляду. У зв`язку із чим вважає за доцільне змінити спосіб стягнення аліментів та стягувати з відповідача аліменти в розмірі частини усіх видів його заробітку. Також просила стягнути з відповідача витрати на правову допомогу.

Рішенням Надвірнянського районного суду від 27 червня 2023 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Вирішено змінити спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 15.10.2020.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання законної сили рішенням суду та до досягнення дитиною повноліття, припинивши стягнення аліментів в розмірі, визначеному рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 15.10.2020.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн 60 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати на правничу допомогу в сумі 5000 грн.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Томин С.В., посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач не довела необхідність зміни способу сплати аліментів та зазначений нею розмір частки, не надала доказів що вказували б на наявність у відповідача регулярного доходу.

Так, суд першої інстанції погодився із тим, що позивач не довела відсутність можливості працевлаштуватися у зв`язку із доглядом за братом з інвалідністю. Письмові докази у справі мають розбіжні відомості щодо місця проживання її брата. Опіку над братом позивач не оформлювала, доказів, що крім неї, за хворим нікому більш доглядати, не надала. Зміна розміру прожиткового мінімуму для дитини і мінімального розміру аліментів сама по собі не є заміною обставин, встановлених статтею 192 СК України, тим більш, не можна вважати такою обставиною факт проживання відповідача за межами України.

Позивач надала відзив на апеляційну скаргу, в якому зауважує, що відповідач нічим не спростував її вимоги, крім власної незгоди із визначеним судом розміром аліментів. Просить залишити рішення без змін, скаргу відхилити.

Згідно з частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи категорію справи, ціну позову розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно з статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Суд першої інстанції встановив, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, шлюб розірваний рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 11.08.2020. Після розірвання шлюбу ОСОБА_5 змінити на дошлюбне прізвище ОСОБА_6 (а.с.10-11).

Від вказаного шлюбу сторони мають дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.9).

Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 15.10.2020 з ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі по 2000 грн на дитину щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Стягнення аліментів розпочати з 15.05.2020 (а.с.12-13).

Дитина проживає з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, складеної депутатом Делятинської селищної ради. Зі слів ОСОБА_2 , яка фактично зареєстрована і проживає за даною адресою, свого будинку не має, проживає у будинку батьків, виховує сама неповнолітню дитину, ніде не працює, здійснює догляд за ОСОБА_7 інвалідом I групи. ОСОБА_2 сама виховує неповнолітню дитину, допомогу в утриманні і вихованні дитини батько участі не бере (а.с.14).

Згідно з висновком лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за інвалідом I чи II групи внаслідок психічного розладу № 23 хворий ОСОБА_7 , 1987 року народження, інвалід I групи, проживає разом з ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , потребує постійного стороннього догляду (а.с.15).

Відповідач ОСОБА_1 з 09.01.2022 перебуває за межами України (а.с.55).

Звертаючись до суду з позовом про зміну способу стягнення аліментів, позивач визначила способом стягнення аліментів їх присудження у частці від доходу батька. При цьому вказувала, що визначений судом розмір аліментів у твердій грошовій сумі є недостатній для задоволення потреб дітей та на зміну її та відповідача матеріального становища.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що змінився матеріальний стан позивача, відповідача, збільшився прожитковий мінімум та відповідно збільшився мінімальний розмір аліментів на дитину, тому наявні підстави для зміни розміру стягуваних аліментів з твердої грошової суми на частку від заробітку. Визначаючи розмір аліментів, суд врахувавши обставини,що мають істотне значення для вирішення справи, вважав, що з відповідача можливо стягувати аліменти в розмірі 1/4частини всіх його видів доходу щомісячно. Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Частинами першою та другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно із положеннями статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 181 СК України).

У силу положень статей 183, 184 СК України суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у вигляді частки від заробітку (доходу) матері, батька дитини або у твердій грошовій сумі.

Підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень статей 183,184 СК України.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України).

Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Колегія суддів звертає увагу на те, що зміна способу стягнення аліментів (частина третя статті 181 СК України) і зміна визначеного раніше розміру аліментів (частина перша статті 192 СК України) є різними правовими інститутами. Водночас, ці інститути тісно пов`язані, зазвичай зміна способу стягнення аліментів тягне і зміну розміру (збільшення, зменшення) раніше обумовлених чи присуджених аліментів, зміна способу стягнення аліментів може слугувати засобом, методом зміни розміру стягуваних аліментів.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України, зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Указане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13, і неодноразово підтриманою Верховним Судом у постановах: від 30 червня 2020 року, у справі № 343/945/19, провадження № 61-2057св20, від 12 січня 2022 року у справі № 545/3115/19, провадження № 61-18145св20, від 23 травня 2022 року у справі № 752/26176/18, провадження № 61-16697св21, та інших.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду.

Таким чином, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів.

Водночас, правомірність такого способу захисту встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями статей 182-184, 192 СК України.

Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - 2833 гривні.

Відповідно, 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на час розгляду справи становить 1416,50 грн.

Суд врахував, що з моменту ухвалення рішення про стягнення аліментів змінився розмір прожиткового мінімуму для дитини і мінімальний розмір аліментів, а також те, що відповідач, окрім сина ОСОБА_3 , інших утриманців не має, проживає за межами України та вважає слушним зауваження представника позивача про наявність доходу у відповідача, оскільки для проживання за кордоном необхідні певні кошти.

Судом в оскарженому рішенні наведені норми національного та міжнародного права, якими він керувався, та які вказують на те, що в усіх справах, що стосуються дітей, їхні найкращі інтереси повинні стояти понад усе, дитині має забезпечується такий захист, який є необхідним для її благополуччя.

Саме тому, прийнявши до уваги, що раніше стягнута судом сума аліментів на утримання дитини лише незначно перевищує мінімальний розмір аліментів, при цьому платник аліментів є працездатною особою, інших утриманців не має, не навів причин, чому б не міг забезпечувати дитину практично в мінімальному розмірі, суд задовольнив вимоги позивача.

Ні під час розгляду справи судом першої інстанції, ні в апеляційній скарзі відповідач не зазначав свій дохід, не заперечував щодо збільшення розміру свого доходу

За таких обставин суд першої інстанції, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для зміни способу стягнення аліментів та визначення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Крім того, змінюючи спосіб стягнення аліментів на утримання дитини, суд першої інстанції справедливо прийняв до уваги й інтереси дитини, яка має право на достатній рівень матеріального забезпечення.

При цьому, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження неможливості сплати аліментів у визначеному судом першої інстанції розмірі. Судом при вирішенні справи оцінені докази, не враховані доводи позивача про неможливість працевлаштування у зв`язку із доглядом за родичем з інвалідністю. Але й відповідач в свою чергу, крім критики доказів позивача, якими вона підтверджує викладені в позові обставини, власними доказами можливість зміни розміру аліментів не спростував.

Доводи апеляційної скарги щодо недоведення позивачем необхідності зміни способу сплати аліментів не заслуговують на увагу, оскільки закон не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися такою можливістю.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, відсутні. А отже, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах та від імені якого діє адвокат Томин Сергій Володимирович, залишити без задоволення.

Рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 27 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і в касаційному порядку оскарженню не підлягає, а у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Судді: Є.Є. Мальцева

В. А. Девляшевський

В.М. Луганська