Справа № 149/2831/20
Провадження № 22-ц/801/311/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Павлюк О. О.
Доповідач:Якименко М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2023 рокуСправа № 149/2831/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача: Якименко М.М.,

суддів: Ковальчука О.В., Сала Т.Б.,

за участю секретаря судового засідання Луцишина О.П.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 17 листопада 2022 року, ухвалене суддею Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області Павлюк О.О.,

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла баба позивача ОСОБА_3 . За життя нею було складено кілька заповітів, якими вона спадкове майно заповіла, як своїм дітям, так і позивачу, а саме 24.02 2016 року ОСОБА_3 склала заповіт, за яким житловий будинок АДРЕСА_1 , земельну ділянку, на якій розташований будинок та господарські будівлі та споруди та земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства за цією ж адресою заповіла ОСОБА_2 . Позивач вказує, що звернувшись до нотаріальної контори, дізнався, що ОСОБА_3 було складено ще один заповіт, який посвідчений секретарем Пустовійтівської сільської ради Хмільницького району Вінницької області, згідно якого вона усе своє майно, де б воно не було і з чого воно б не складалося заповіла відповідачу.

ОСОБА_2 вважає, що заповіт складено з порушенням її волевиявлення, оскільки за станом свого здоров`я вона не могла самостійно підписати вказаний заповіт, а тому просить визнати заповіт від 09.09.2019 недійсним.

Вказані обставини стали підставою звернення до суду з даним позовом.

Відповідач ОСОБА_1 на позовну заяву подав відзив, в якому просить відмовити в задоволенні позову.

Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 17 листопада 2022 року позов задоволено. Визнано недійсним заповіт від 29.09.2019, зареєстрований у реєстрі за №89 та посвідчений секретарем Пустовійтівської сільської ради Надольною Л. З., яким ОСОБА_3 заповіла все своє майно ОСОБА_1 . Вирішено питання про судові витрати.

Ухвалою Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 29 листопада 2022 року виправлено описку в рішенні, а саме в резолютивній частині вважати вірною дату заповіту 09.09.2019.

Не погодившись з рішенням суду відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, в апеляційній скарзі просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволені позову.

В якості основних доводів скаржник зазначає те, що суд першої інстанції, розглядаючи справу не врахував того, що визнанням останнього заповіту недійсним, не відновлюється дія попереднього. Позивач не оскаржує заповіт з підстав, які визначенні в ст.ст. 225, 231 ЦК України, а тому права його не відновлюються. Водночас позивачем, не додано до матеріалів справи доказів того, що він є спадкоємцем за законом після смерті баби. Тобто, позивач не довів, що оспорюваний ним заповіт порушує його суб`єктивне майнове право та воно підлягає захисту у обраний позивачем спосіб та такий спосіб є ефективним. Вважає, що суд необґрунтовано стягнув судові витрати на проведення експертизи в розмірі 4530, 80 грн, оскільки докази того, що позивач сплатив дану суму матеріали справи не містять. Крім того, суд ухвалою про виправлення описки вирішив позовну вимогу, яка не була заявлена позивачем.

На апеляційну скаргу позивач подав відзив, в якому посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

В судове засідання позивач не з`явився, судом повідомлений. Про причини неявки суд не повідомив. Суд вирішив розглянути справу у його відсутність.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги та в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

За змістом ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду не відповідає.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 , після смерті якої відкрилася спадщина.

За життя ОСОБА_3 складено кілька заповітів.

Заповітом від 24.02.2016 ОСОБА_3 житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, земельну ділянку для обслуговування житлового будинку та господарських будівель та споруд, для ведення особистого селянського господарства та земельну частку (пай), що належала їй на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 096228 заповіла ОСОБА_2 .

09.09.2019 ОСОБА_3 склала останній заповіт, яким все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона матиме право за законом, вона заповіла відповідачу ОСОБА_1 . Заповіт був посвідчений секретарем Пустовійтівської сільської ради Надольною Л.З.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що спадкодавець ОСОБА_3 рукописний текст в заповіті власноручно не заповнювала, крім того порядок посвідчення заповіту, визначений ч.2 ст. 1248 ЦК України, дотримано не було, так як заповіт був прочитаний заповідачу без присутності свідків.

Вінницький апеляційний суд не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно з ч.1ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною першою статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує те, що у разі визнання судом недійсним останнього заповіту від 09.09.2019, будуть відновлені його спадкові права на майно.

Відповідно ч.1,ч.3 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити вимогам цього кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Частиною 1 ст.215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України. А згідно з ч. 3 цієї статті якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст.ст.1233, 1234 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт здійснюється особисто.

Згідно ст.1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення та має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу.

Стаття 1257 ЦК України передбачає вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, в якій передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).

Так, в ході розгляду справи ухвалою суду була призначена експертиза, відповідно до висновку експерта № СЕ-19/102-22/5388 від 13.07.2022, підпис в заповіті від 09.09.2019, складеному ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в графі "підпис", виконаний барвником чорного кольору, нечіткий, внаслідок чого неможливо прослідковати розміщення точок початку, закінчення, перетину рухів, а також послідовність їх нанесення, що унеможливлює проведення повного ідентифікаційного дослідження щодо ймовірного виконавця. Рукописний напис "все майно, де б воно не було і з чого воно б не складалося і взагалі все те, що мені буде належати на день смерті і на що я матиму право заповідаю ОСОБА_1 " в заповіті від 09.09.2019, який посвідчений секретарем Пустовійтівської сільської ради Надольною Людмилою Зіновіївною, зареєстрований в реєстрі за № 89, складеному ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 - виконаний не ОСОБА_3 . Рукописний напис "текст заповіту прочитано мною ОСОБА_3 особисто в голос, його зміст та умови відповідальність дійсним моїм намірам" виконаний не ОСОБА_3 .

Суд першої інстанції визнаючи заповіт недійсним в свою чергу виходив із показів свідка ОСОБА_5 , яка пояснила, що за станом здоров`я ОСОБА_3 не змогла самостійно підписати заповіт, тому вона допомагала тримати її руку під час його підписання, а текст заповіту ОСОБА_5 зачитала спадкодавцю вголос, після чого залишила заповіт біля ОСОБА_3 . Свідки під час посвідчення заповіту не залучались.

Відповідно до ч. 2 ст. 1248 ЦК України, якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках.

Однак, як вбачається із тексту заповіту від 09.09.2019 він був зачитаний ОСОБА_3 особисто вголос, а не іншою особою.

Вінницький апеляційний суд вважає , що покази свідка не є належним та допустимими доказом, яким би доводилось протилежне, а тому його покази не можуть бути взяті судом до уваги, так як цей доказ не спростовує відомості , які зазначені в тексті заповіту.

З урахуванням наведених обставин, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що заповіт є недійсним, оскільки порядок посвідчення заповіту визначений ч.2 ст. 1248 ЦК України не додержано, є неправильним, так як судом невірно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Крім того, Вінницький апеляційний суд наголошує на тому, що суд першої інстанції, вирішуючи спір не врахував, що позивачем, не додано до матеріалів справи доказів того, що він є спадкоємцем за законом після смерті спадкодавця.

Ці доводи апеляційної скарги є слушними та такими, що приймаються до уваги.

Вінницьким апеляційним судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 не надав суду доказів , що він є спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_3 . Не містять матеріали справи доказів подання ним заяви про прийняття спадщини до відповідної нотаріальної контори у визначений ЦК України строк так і доказів того, що спадщина позивачем прийнята ( ст.ст.1268-1270 ЦК України).

На вказану обставину суд першої інстанції уваги не звернув, хоча ця обставина є суттєвою та такою, що впливає на правильність ухваленого судом рішення.

Відповідно до ч.1ст. 81 ЦПК України та ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

ОСОБА_2 в супереч ч.1 ст.81 ЦПК України не надано належних доказів в розумінні ст.76-80 ЦПК України на підтвердження заявлених позовних вимог, які б підтверджували порушене право позивача, як спадкоємця за законом.

На вказану обставину суд першої інстанції уваги не звернув, хоча це має істотне значення для правильного вирішення спору.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що підстави визнання заповіту від 09.09.2019 недійсним з підстав викладених в позовній заяві відсутні.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, порушив норми процесуального та матеріального права, його висновки не відповідають фактичним обставинам справи, що є підставою для його скасування з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.

Поряд з цим, оскільки апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню, відповідно підлягають вирішенню питання розподілу судових витрат.

Згідно з частиною 1, 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати по сплаті останнім судового збору при зверненні до суду з апеляційною скаргою у розмірі 1261,20 гривень.

Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 376, 382, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 17 листопада 2022 року скасувати та постановити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1261,20 гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 лютого 2023 року.

Головуючий М.М. Якименко

Судді: О.В. Ковальчук

Т.Б. Сало