Справа № 513/754/22
Провадження № 2/513/38/23
Саратський районний суд Одеської області
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 травня 2023 року Саратський районний суд Одеської області у складі: головуючого судді Рязанової К.Ю., за участю секретаря судового засідання Фабрикатор Н.В., позивачки ОСОБА_1 та її представника адвоката Власенко Л.В., відповідачки ОСОБА_2 та її представника адвоката Реу Р.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Сарата Одеської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 в особі її представника адвоката Власенко Лілії Вікторівни до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, -

в с т а н о в и в:

у серпні 2022 року позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить надати їй додатковий строк три місяці, достатній для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини за заповітом, після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позов обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її бабуся ОСОБА_3 . Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно в с. Новоселівка Саратського (тепер Білгород-Дністровський) району Одеської області. За життя бабуся залишила заповіт, яким заповідала позивачці належну їй земельну ділянку площею 2,57 га, розташовану на території Новоселівської сільської ради Саратського (тепер Білгород-Дністровський) району Одеської області, а земельну ділянку площею 2,43 га, розташовану на території Новоселівської сільської ради Саратського (тепер Білгород-Дністровський) району Одеської області ОСОБА_2 , однак, про існування заповіту їй стало відомо лише восени 2020 року. Копію заповіту їй надала ОСОБА_2 .

Позивачка зазначає, що постановою нотаріуса від 08 липня 2021 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, так як вона звернулася із відповідною заявою з пропуском строку.

Причини пропуску строку для прийняття спадщини вважає поважними, оскільки не знала про заповіт.

Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 01 вересня 2022 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в підготовчому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження.

20 вересня 2022 року на адресу суду на виконання ухвали суду від 01 вересня 2022 року надійшла спадкова справа №438-2019 до майна ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

26 вересня 2022 року на електронну адресу суду від представника відповідачки адвоката Реу Р.В. надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві представник відповідачки просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог позивачки ОСОБА_1 посилаючись на ті обставини, що позивачці було відомо ще за життя ОСОБА_3 про існування заповіту на її ім`я, але вона зараз у зв`язку з тим, що пропустила строк на звернення до нотаріуса із заявою про вступ у спадщину, на теперішній час намагається ввести суд в оману.

Доводи, викладені в позовній заяві не відповідають дійсності та не ґрунтуються на нормах матеріального та процесуального права, а отже не підлягають задоволенню з наступних підстав: 26 листопада 2018 року, за життя ОСОБА_3 , у зв`язку із станом здоров`я, так як вона не могла рухатися, відповідачкою ОСОБА_2 на прохання ОСОБА_3 була запрошена за її місцем мешкання секретар виконавчого комітету Новоселівської сільської ради Саратського району Одеської області ОСОБА_4 , у присутності якої ОСОБА_3 зробила розпорядження у випадку її смерті наступного змісту: земельну ділянку площею 2.43 га, яка розташована на території Новоселівської сільської ради Саратського району Одеської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, заповідаю сестрі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; земельну ділянку площею 2,57 га, яка розташована на території Новоселівської сільської ради Саратського району Одеської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, заповідаю онучці ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Під час оформлення заповіту також була присутня сестра відповідачки ОСОБА_5 , яка є сестрою померлої ОСОБА_3 .

Наступного дня відповідачка повідомила позивачці, про те, що ОСОБА_3 залишила один заповіт. У 2019 році, після смерті ОСОБА_3 до часу звернення із заявою до нотаріусу для відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 , відповідачка запропонувала позивачці, піти разом до нотаріальної контори, для звернення з заявою до нотаріуса про відкриття спадкової справи, але позивачка відмовилась.

Враховуюче відмову позивачки у зверненні до нотаріальної контори відповідачка вступила відповідно до залишеному ОСОБА_3 заповіту в спадщину на майно яке було їй залишено заповідачкою.

Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 27 жовтня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Також задоволена заява представника відповідачки адвоката Реу Р.В. про виклик свідка ОСОБА_5 .

Представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат Власенко Л.В. у судовому засіданні позов підтримала, та просила задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Також, позивачка ОСОБА_1 зазначила, що у ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її бабуся ОСОБА_3 . Ще за життя бабуся хворіла, була лежачою і казала їй про те, що після своєї смерті щось їй залишить у спадок, але що саме вона в бабусі не цікавилася. Вже після смерті бабусі, приблизно у вересні місяці, ОСОБА_2 покликала її до себе до дому, і віддала їй копію заповіту, та додала, що вона має піти до нотаріуса для оформлення спадщини. Отримавши копію заповіту вона приблизно через два тижні звернулася до нотаріуса, який їй відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки нею пропущений шестимісячний строк. Тому вона мусила звернутися до суду. Ніяких повідомлень від сільської ради, нотаріуса вона не отримувала. Ніхто нічого їй не говорив про існування заповіту. Від ОСОБА_6 вона отримала оригінал сертифікату на земельну ділянку.

Представник відповідачки ОСОБА_2 - адвокат Реу Р.В. у судовому засіданні позов не визнав з підстав викладених у відзиві. Також, відповідачка ОСОБА_2 вказала на те, що у ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її сестра ОСОБА_3 . Ще за життя вона склала заповіт, в якому заповіла одну земельну ділянку її, а іншу своїй онучці ОСОБА_1 . З сільської ради до дому до ОСОБА_3 прийшли ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 . Також була присутня вона та її сестра ОСОБА_9 . Працівники сільської ради запитали у ОСОБА_3 , який саме заповіт вона буде складати і на чиє ім`я. ОСОБА_3 підтвердила, що заповідає по одній земельній ділянці їй та своїй онучці ОСОБА_1 . Сам заповіт складався вже в сільській раді. Потім вона, її сестра ОСОБА_10 та два працівника сільської ради повернулися до додому до ОСОБА_3 , прочитали у голос заповіт, тим самим ознайомили її зі змістом. Заповіт був складений в одному екземплярі. На другий день, вони викликали до дому до покійної ОСОБА_3 ОСОБА_1 і в її присутності та присутності ОСОБА_10 ознайомили ОСОБА_1 зі змістом заповіту. ОСОБА_1 власноруч тримала заповіт, і сама його читала. Отже про заповіт складений на її ім`я їй було відомо з самого початку. Після складання заповіту приблизно через тиждень, вона пішла писати заяву до нотаріуса для оформлення спадщини. Перед тим, вона пропонувала ОСОБА_1 піти до нотаріуса разом і написати заяви, але остання відмовилася. Згодом приблизно восени вона зустріла ОСОБА_1 і запитала її, чи ходила вона до нотаріуса, на що ОСОБА_1 відповіла що не ходила. Потім приблизно через вісім місяців після смерті ОСОБА_3 , ОСОБА_1 прийшла до неї додому і попросила заповіт. Так як заповіт був складений в одному екземплярі і знаходився у нотаріуса, вона дала ОСОБА_1 копію цього заповіту. Коли покійній ОСОБА_3 ставало гірше, вона попросила її покликати когось з сільської ради, для того щоб скласти заповіт на ім`я своєї доньки ОСОБА_6 , в якому заповіла останній свій будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Свідок ОСОБА_5 суду показала, що ОСОБА_1 являється онукою померлої ОСОБА_3 . Вона особисто була присутня при складанні заповіту, оскільки доглядала за хворою ОСОБА_3 , окрім неї там ще була ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 і секретар Новоселівської сільської ради. Коли саме складався заповіт вона не пам`ятає, але померла ОСОБА_3 була ще жива. Заповіт складався вдома у ОСОБА_3 , так як вона була лежача, за адресою: АДРЕСА_2 . Саме ОСОБА_3 запропонувала і вирішила скласти заповіт, оскільки вона була хвора. Хто саме викликав секретаря сільської ради вона не пам`ятає, але це було на прохання покійної ОСОБА_3 ОСОБА_3 склала заповіт, в якому заповіла дві земельні ділянки, по одній її сестрі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . При складанні заповіту, секретар щось писала, чи друкувала вона заповіт вдома, чи в сільській раді, вона не пам`ятає. Вона бачила як сестра ОСОБА_3 підписувала заповіт, вона хоч і була лежача, але її руку підняли і показали де підписати, вона і підписала. Після підписання всіма заповіту, всі були з ним ознайомлені. Хто саме проголошував заповіт у голос, не пам`ятає. На наступний день вона ні з ким із присутніх при складанні заповіту не зустрічалась. За життя ОСОБА_3 складала ще один заповіт на ім`я своєї старшої доньки ОСОБА_6 , в якому заповідала останній свій будинок. Ці заповіти були складені в різні дні. Де саме складався другий заповіт, а саме вдома у ОСОБА_3 чи в сільській раді не пам`ятає. Сестра ОСОБА_2 неодноразово пропонувала ОСОБА_1 піти разом до нотаріуса, але та все відмовлялася.

У судовому засіданні 02 травня 2023 року позивачка та її представник відмовились від допиту свідка ОСОБА_11 та за згодою учасників така відмова була прийнята судом.

Дослідивши та оцінивши письмові докази, суд дійшов до висновку про задоволення позову з таких підстав.

Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із цивільного законодавства, пов`язані із спадковим правом, тому, при вирішенні спору між сторонами, слід керуватися Цивільним Кодексом України.

Згідно копії паспорта громадянина України НОМЕР_1 , виданого 24 жовтня 2014 року Саратським РС ГУ ДМС України в Одеській області, позивачка ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 у с. Новселівка Саратського району Одеської області.

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 виданого 05 лютого 1988 року Новоселівською сільською радою Саратського району Одеської області, батьками позивачки є ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

Як вбачається з копії свідоцтва про шлюбу серії НОМЕР_3 , виданого 17 жовтня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Саратського районного управління юстиції в Одеській області, позивачка 17 жовтня 2014 року уклала шлюб з ОСОБА_14 , та змінила прізвище з ОСОБА_15 на ОСОБА_16 .

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , виданого Саратським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області.

З копії свідоцтва про право на спадщину за законом убачається, що 15 жовтня 2013 року приватним нотаріусом Саратського районного нотаріального округу Одеської області Сулаковим І.І. було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 2,57 га, з них 2,57 гектарів рілля, яка розташована на території Новоселівської сільської ради Саратського району Одеської області, ділянка № НОМЕР_5 , кадастровий номер :01:002:0426, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала померлому ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_17 , на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 295174, виданого 20 квітня 2005 року Саратською районною державною адміністрацією Одеської області, та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею договорів оренди землі №88.

Відповідно до заповіту, посвідченого Н.П. Драгановою, секретарем виконавчого комітету Новоселівської сільської ради Саратського району Одеської області 26 листопада 2018 року, зареєстрованого у реєстрі за №79, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , заповіла ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2,57 га.

08 липня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Саратського районного нотаріального округу Одеської області Сулакова І.І. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до постанови приватного нотаріуса Саратського районного нотаріального округу Одеської області Сулакова І.І. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 08 липня 2021 року позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, так як вона пропустила строк для подання заяви про прийняття спадщини.

Судом досліджено спадкову справу № 438-2019 заведену 26 грудня 2019 року щодо майна ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до довідки № 513 від 05 серпня 2022 року виданою Саратською селищною радою Білгород-Дністровського району Одеської області, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на момент смерті, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 була зареєстрована у АДРЕСА_1 . На момент смерті за даною адресою проживала одна.

З довідки № 512 від 05 серпня 2022 року виданою Саратською селищною радою Білгород-Дністровського району Одеської області убачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , але проживає за адресою: АДРЕСА_4 , за цією адресою проживають та до складу сім`ї входять: чоловік ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , син ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , донька ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , донька ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_8 .

25 серпня 2020 року за реєстровим № 1538 ОСОБА_2 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 2,4342 га, кадастровий номер :01:002:0275.

Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно зі статтею 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 34 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії: посвідчують правочини (договори, заповіти, довіреності, вимоги про нотаріальне посвідчення правочину тощо); вживають заходів щодо охорони спадкового майна; видають свідоцтва про право на спадщину.

На нотаріусів може бути покладено вчинення інших нотаріальних дій згідно із законом (частина друга статті 34 Закону України «Про нотаріат»).

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини суд визнав поважними.

Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому статтею 1269 ЦК України, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину.

При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. За наявності у спадковій справі заяви спадкоємця про відмову від права на спадщину його вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволенню не підлягають.

Предметом спору є встановлення додаткового строку для прийняття спадщини позивачкою, оскільки остання після смерті ОСОБА_3 , будучи спадкоємцем за заповітом, пропустила строк для прийняття спадщини. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивачка вказує, що вона не знала про існування вищевказаного заповіту, тому не зверталася до нотаріуса з відповідною заявою протягом визначеного законом строку.

Відповідно до положень статті 63 Закону України «Про нотаріат» в редакції, яка діяла на момент відкриття спадщини, нотаріус, який одержав від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язаний повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких йому відоме. Нотаріус може також зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі.

Отже, на нотаріуса покладено обов`язок щодо повідомлення спадкодавця про необхідність подачі заяви про прийняття спадщини за заповітом чи про відмову від її прийняття, щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини.

Особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України.

У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини у такому випадку потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права.

Аналогічні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17, від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17.

З вказаними висновками погодився Верховний Суд у постановах від 12 вересня 2018 року у справі № 484/3221/17 (провадження № 61-22510св18), від 10 січня 2019 року у справі № 263/1221/17 (провадження № 61-18261св18), від 25 березня 2020 року у справі № 642/2539/18-ц (провадження № 61-5609св19).

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 76 ЦПК України).

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окрему, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Застосування принципу змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно згаданий принцип не передбачає обов`язок суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Як вбачається із дослідженої спадкової справи № 438-2019, нотаріусом не було скеровано повідомлення про відкриття спадщини позивачці. Також, в матеріалах спадкової справи відсутні відомості про виклик позивачки шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі. Доказів того, що позивачка була присутня під час складання заповіту, або їй була вручена копія такого заповіту або доведено його зміст іншим чином, як за життя спадкодавиці та в межах шестимісячного строку, після її смерті, матеріали справи не містять.

Відповідачка ОСОБА_2 зазначає, що оголосила зміст заповіту на наступний день після його складання відповідачці, та неодноразово пропонувала ОСОБА_1 піти до нотаріуса разом, але остання відмовилася, однак при цьому, не надає жодного доказу на підтвердження вказаного нею.

Допитана свідок ОСОБА_5 вказала на те, що на наступний день вона ні з ким із присутніх при складанні заповіту не зустрічалась, хоча відповідачка ОСОБА_2 вказує на те, що ОСОБА_5 була присутня, коли вона зачитувала заповіт позивачці.

Також, свідок ОСОБА_5 зазначає, що відповідачка взагалі була присутня в день складання заповіту, тобто покази свідка ОСОБА_5 є суперечливими та не узгоджуються із доказами наявними в матеріалах справи, та поясненнями наданими самою відповідачкою ОСОБА_2 , у зв`язку із чим суд оцінює покази даного свідка критично.

Той факт, що позивачка вказує на те, що бабуся говорила, що після своєї смерті щось їй залишить у спадок, не свідчить про її обізнаність про наявність заповіту, відповідно до якого спадкодавиця заповіла позивачці земельну ділянку площею 2,57 га.

Враховуючи викладене, суд вважає причину пропуску позивачкою встановленого законом строку для подання заяви про прийняття спадщини, можна визнати поважною, оскільки вона не була обізнана про існування заповіту, а також наведені позивачкою причини є об`єктивними та істотними труднощами, у зв`язку з чим позивачка була позбавлена можливості звернутися до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини в межах визначеного законом строку. Відповідачкою та її представником належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів протилежного суду не надано.

Виходячи з досліджених в судовому засіданні доказів, з урахуванням обставин справи, суд вважає за необхідне визначити позивачці додатковий строк три місяці для подачі нею заяви про прийняття спадщини, яка залишилася після смерті спадкодавця ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки вона пропустила вказаний строк з поважних причини.

На підставі ст. 1272 ЦК України, керуючись 2, 7, 19, 48, 76-81, 200, 211, 247, 258-259, 263-265, суд, -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 в особі її представника адвоката Власенко Лілії Вікторівни до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини - задовольнити.

Визначити ОСОБА_1 додатковий строк три місяці з дня набрання чинності наявного рішення суду, для подачі нею заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складене 02 травня 2023 року.

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт НОМЕР_1 , виданий 24 жовтня 2014 року Саратським РС ГУ ДМС України в Одеській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 , проживає за адресою: АДРЕСА_6 .

Представник позивачки: адвокат Власенко Лілія Вікторівна, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ОД № 002725, видане на підставі рішення Ради адвокатів Одеської області від 16 вересня 2015 року за № 38.

Відповідачка: ОСОБА_2 , паспорт НОМЕР_7 , виданий 15 червня 2001 року Саратським РВ УМВС України в Одеській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_8 , проживає за адресою: АДРЕСА_7 .

Представник відповідачки: адвокат Реу Руслан Васильович, свідоцтво на право заняття адвокатською діяльністю ОД № 003029, видане 21 червня 2017 року Радою адвокатів Одеської області, місцезнаходження: 68200, смт. Сарата, вул. Крістіана Вернера, 82 А, Білгород-Дністровського району Одеської області.

Суддя К. Ю. Рязанова