Справа № 697/1423/22
Провадження № 2-з/697/1/2023
У Х В А Л А

щодо вирішення питання про забезпечення позову

02 березня 2023 року

Суддя Канівського міськрайонного суду Черкаської області Скирда Б.К., розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Бровка Руслана Миколайовича про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Канівська державна нотаріальна контора про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Канівського міськрайонного суду Черкаської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Канівська державна нотаріальна контора про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 12 жовтня 2022 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у вказаній справі.

Розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

28.02.2023 до Канівського міськрайонного суду Черкаської області через електронний суд звернувся представник позивача ОСОБА_1 адвокат Бровко Руслан Миколайович з заявою про забезпечення позову.

Вимоги заяви мотивовані тим, що предметом вказаного позову є встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Фактично розгляд справи (підготовче засідання) вже триває значний період часу, відповідач знає про наявний спір та може вчинити дії направлені на відчуження успадкованого майна. З процесуальної поведінки відповідачки можна зробити висновок, що вона свідомо затягує розгляд справи з метою отримання більше часу на зібрання пакету документів, щоб здійснити відчуження успадкованого майна (земельних ділянок) та використати кошти, які були на депозитних рахунках та які також увійшли до спадкової маси.

В подальшому, якщо буде винесено рішення на користь позивача, це значно ускладнить виконання даного рішення. Хоча позивач і зможе подати заяву нотаріусу про прийняття спадщини, проте здійснити такий перерозподіл спадщини буде неможливо, так як відповідач вже не буде власником успадкованого майна. Вимагати від відповідача в подальшому сплати грошової компенсації також може виявитися неефективним способом захисту порушених прав, так як на той момент відповідач не буде мати у власності жодного майна та грошових коштів. Також у випадку не забезпечення позову (і таким чином відчуження спадкового майна відповідачем) та задоволення позовної заяви, це ще породить новий судовий спір предметом якого буде стягнення грошової компенсації з відповідача. Спосіб захисту повинен бути таким, щоб унеможливити (мінімізувати) повторне звернення до суду за захистом одних і тих же порушених прав.

Тобто, у випадку не забезпечення позову, рішення суду (якщо воно буде ухвалене на користь позивача) не призведе до ефективного відновлення порушених прав та інтересів позивача.

Тому заявник просить суд забезпечити позов шляхом накладення арешту на успадковане майно, а саме: на грошові кошти, що знаходяться на рахунках № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 , які відкриті у ТВБВ № 10023/0165 філії Черкаського обласного управління Державного ощадного банку України; на земельну ділянку з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та кадастровим номером :01:001:0311, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 20; на земельну ділянку з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та кадастровим номером :01:001:0316, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 20. Заборонити ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії, направлені на відчуження (витрачання) успадкованого майна (грошових коштів), а саме: грошових коштів, що знаходяться на рахунках № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 , які відкриті у ТВБВ № 10023/0165 філії Черкаського обласного управління Державного ощадного банку України. Заборонити ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії направлені на відчуження успадкованого майна, а саме: земельних ділянок з кадастровими номерами :01:001:0311 та :01:001:0316. Зобов`язати відповідні реєстраційні органи (ЦНАП та орган ДВС), які мають доступ до державного реєстру речових прав на нерухоме майно (ДРРП), внести відповідні відомості до ДРРП щодо заборони відчуження успадкованого майна відповідачем. Допустити негайне виконання ухвали суду про забезпечення позову у випадку задоволення заяви про забезпечення позову.

У порядку, визначеному ч. 1 ст. 153 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати заяву про забезпечення позову без повідомлення учасників справи.

Повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах заяви докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 статті 151 ЦПК України визначено, що у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до абз. 1 ч. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя), розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Окрім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

При поданні заяви про забезпечення позову не достатньо послатись на диспозицію відповідної норми процесуального права. Заява повинна бути належним чином мотивована, а її доводи - підтверджені. Не може бути задоволено клопотання про забезпечення позову, якщо заявник не надав докази, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків, передбачених ЦПК України.

У своєму правовому висновку, сформульованому у постанові від 13 січня 2020 року у справі №922/2163/17 Верховний Суд, зазначив, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Крім того, вирішуючи питання про забезпечення позову суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких може бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Представник позивача адвокат Бровко Р.М., звертаючись із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, що знаходяться на рахунках № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 , які відкриті у ТВБВ № 10023/0165 філії Черкаського обласного управління Державного ощадного банку України та на земельні ділянки з кадастровими номерами :01:001:0311, :01:001:0316, вказує підставою для застосування такого заходу можливість відповідача відчужити майно на користь третіх осіб з метою невиконання рішення суду у разі задоволення позовної заяви.

Проте, предтавником позивача адвокатом Бровко Р.М. не доведено, що відповідач здійснює будь-які підготовчі дії щодо продажу вказаного нерухомоого майна.

Крім того, суду невідомо статус вказаного майна, його наявність та інформацію щодо власників цього майна, що саме їм належить майно на час подання заяви про забезпечення позову.

На підтвердження того, що відповідачу на праві приватної спільної часткової власності належить 1/2 та 1/4 частина земельної ділянки кадастровий номер :01:001:0311, 1/2 та 1/4 частини земельної ділянки кадастровий номер :01:001:0316 позивачем надано Витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 16.06.2016 (а.с.48-51). А на підтвердження наявності коштів на рахунках № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 позивачем надано довідку ТВБВ 10023/0165 Філії Черкаського обласного управління ПАТ «Державний Ощадний банк України» від 10.06.2016 (а.с.41-зворот).

Однак, зазначені Витяги датовані 16.06.2016, довідка 10.06.2016, а тому не можуть бути належними доказами, що підтверджують наявність та належність вказаного майна саме відповідачу, оскільки станом на день звернення до суду з заявою про вжиття заходів забезпечення позову сплинув значний проміжок часу, за який вказані грошові кошти могли бути витрачені, земельні ділянки відчужені на користь третіх осіб, а накладення арешту на зазначене нерухоме майно може порушити права третіх осіб.

Крім того, з доданих витягів вбачається право власності відповідача ОСОБА_2 лише на 3/4 частини кожної з земельних ділянок з кадастровими номерами :01:001:0311, :01:001:0316. Суду не надано актуальної інформації кому належить 1/4 частина земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0311 та 1/4 частина земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0316.

У відповідності до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача, тому у разі задоволення зазначеної заяви буде порушено права особи - власника майна щодо вільного розпорядження її майном.

За таких обставин, аналізуючи вищевикладене, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів представника позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, суд приходить до висновку, що заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

Одночасно суд роз`яснює, що така відмова не позбавляє позивача (представника позивача) на повторне звернення до суду із заявою про забезпечення позову в порядку встановленому ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 149, 150-151, 153, 260 - 261, 353 - 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 адвоката Бровка Руслана Миколайовича про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Канівська державна нотаріальна контора про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Б . К . Скирда