КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 372/1073/20 Головуючий у суді першої інстанції - Тиханський О.Б.
Номер провадження № 22-ц/824/1946/2023 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Владімірової О.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 02 лютого 2022 року у справі за позовом Прокурора Київської області в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації до Обухівської районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Товариства з обметаною відповідальністю «Амалфі Девелопмент Груп», треті особи: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Затишне», Козинська селищна рада Обухівського району Київської області про визнання розпоряджень недійсними в частині та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, -

ВСТАНОВИВ:

Прокурор звернувся до суду з позовом до відповідачів, уточнивши який просив усунути перешкоди у здійсненні Київською ОДА права користування та розпорядження земельною ділянкою площею 8 га шляхом визнання недійсними розпорядження Обухівської районної державної адміністрації Київської області №36 від 16 січня 2009 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність 7-ом громадянам для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Козинської селищної ради» та розпорядження №588 від 13 травня 2009 року про зміну цільового призначення земельної ділянки на «ведення садівництва». Також просив суду усунути перешкоди у здійсненні Київською ОДА права користування та розпорядження земельною ділянкою кадастровий номер :03:031:0319 площею 8 га., що розташована в адміністративних межах Козинської селищної ради Обухівського району, Київської області шляхом її поверненні на користь держави в особі Київської обласної державної адміністрації з незаконного володіння ТОВ «Амалфі Девелопмент груп».

Обґрунтовуючи позовні вимоги прокурор зазначав, що Обухівська РДА видаючи розпорядження в частині передачі у власність земельних ділянок ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 по 2 га для ведення особистого селянського господарства, порушила положення ст. 59 ЗК України та ст. 88 ВК України, а також ст. 3,21,43 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» та розпорядилася земельними ділянками, які віднесені до земель водного фонду, поза межами надані їй повноважень.

Вказані земельні ділянки в подальшому ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 були відчуженні на користь ОСОБА_7 , яка звернулася до Обухівської РДА із заявою про зміну цільового призначення об`єднаної земельної ділянки із кадастровим номером :03:031:0319 площею 8 га. із «ведення ОСГ» на «ведення садівництва» . Обухівська РДА своїм розпорядження №588 від 13 травня 2009 року вказану заяву задовольнила та змінила цільове призначення земельних ділянок на індивідуальне садівництво, у зв`язку з чим ОСОБА_7 отримала державний акт на право власності на землю із вище вказаним цільовим призначенням.

В подальшому, зазначена земельна ділянка в порядку спадкування перейшла до відповідача у справі ОСОБА_5 , який її подарував своєму батькові ОСОБА_6 .. Останній вніс вказану земельну ділянку до статутного фонду ТОВ «Амалфі Девелопмент Груп».

Прокурор зазначив, що вказані земельні ділянки розташовані за межами населеного пункту та відноситься до земель водного фонду, тому Обухівська районна державна адміністрація не мала права ними розпоряджатись, що свідчить про відсутність в неї відповідних повноважень на розпорядження земельними ділянками водного фонду. Оскільки спірні земельні ділянки знаходяться в межах в прибережної захисній смуги річки Дніпро, та відносяться до земель водного фонду, тому зміна цільового призначенні зазначеної земельної ділянки із «ведення особистого селянського господарства» на «ведення садівництва» суперечить положенням ст. 88,89 Водного кодексу України та ст. 60,61 Земельного кодексу України. У зв`язку з цим, просив усунути перешкоди у розпорядженні та користуванні земельними ділянками шляхом скасування спірних розпоряджень та повернути їх на користь держави.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 02 лютого 2022 року позовні вимоги прокурора Київської області в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації задоволено.

Усунуто перешкоди у здійсненні Київською обласною державною адміністрацією права користування та розпорядження земельною ділянкою площею 8 га з кадастровим номером :03:031:0319, що розташована в адміністративних межах Козинської селищної ради Обухівського району Київської області, шляхом визнання незаконним та скасування розпорядження Обухівської районної держаної адміністрації Київської області від 16 січня 2009 року № 36 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність 7-ми громадянам для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Козинської селищної ради» в частині передачі у приватну власність земельних ділянок ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Козинської селищної ради Обухівського району Київської області».

Усунуто перешкоди у здійсненні Київською обласною державною адміністрацією права користування та розпорядження земельною ділянкою площею 8 га з кадастровим номером :03:031:0319, що розташована в адміністративних межах Козинської селищної ради Обухівського району Київської області, шляхом визнання незаконним та скасування розпорядження Обухівської районної держаної адміністрації Київської області від 13 травня 2009 року №588 «Про затвердження технічної документації щодо зміни цільового використання земельних ділянок громадянки ОСОБА_7 з «ведення особистого селянського господарства» на «ведення індивідуального садівництва» в межах Козинської селищної ради».

Усунуто перешкоди у здійсненні Київською обласною державною адміністрацією права користування та розпорядження земельною ділянкою площею 8 га з кадастровим номером :03:031:0319, що розташована в адміністративних межах Козинської селищної ради Обухівського району Київської області, шляхом її повернення на користь держави в особі Київської обласної державної адміністрації з незаконного володіння Товариства з обметаною відповідальністю «Амалфі Девелопмент Груп» ().

Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Товариства з обметаною відповідальністю «Амалфі Девелопмент Груп» на користь Київської обласної прокуратури судові витрати у розмірі 1477,14 грн з кожного, а всього 7385,72 грн.

Також не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій вказує на порушення правил юрисдикції при розгляді даної справи, оскільки вимога про усунення перешкод у здійсненні Київською обласною державною адміністрацією права користування та розпорядження земельною ділянкою, її повернення на користь держави в особі Київської обласної державної адміністрації з незаконного володіння ТОВ «АМАЛФІ ДЕВЕЛОПМЕНТ ГРУП» направлена на позбавлення прав юридичної особи на земельну ділянку, тобто відноситься до господарської юрисдикції, а вимога щодо визнання недійсними розпоряджень Обухівської районної державної адміністрації Київської області щодо прав фізичних осіб на земельну ділянку, не є ефективним способом захисту позивача у цій справі, зокрема задоволення такої вимоги не призводить до відновлення володіння земельною ділянкою, дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а має розглядатись за правилами господарського судочинства.

Вказує, що порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19 - 22 ЦПК України, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

У п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України вказано, що суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просить апеляційний суд скасувати Обухівського районного суду Київської області від 02 лютого 2022 року та ухвалити по справі нове судове рішення, яким закрити провадження у даній справі.

Відзивів на апеляційні скарги на адресу апеляційного суду не надходило.

При апеляційному перегляді справи прокурор Батюк І.В. заперечила, щодо доводів викладених в апеляційній скарзі та просила залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Свої заперечення обґрунтовувала тим, що відповідачами у справі по суті не заперечується факт надання у власність земельних ділянок частина, яких фактично є землями водного фонду, а тому факт передачі вказаних земель у приватну власність з цільовим призначенням для ведення ОСГ чи садівництва заборонено, у зв`язку з чим розпорядження Обухівської РДА Київської області №36 від 16 січня 2009 року щодо передачі у власність семи громадянам земельних ділянок та розпорядження №588 від 13 травня 2009 року щодо зміни цільового призначення цих земельних ділянок на «ведення садівництва» суперечить положень ст. 60 Земельного кодексу України та ст. 88 Водного кодексу України.

Також вважає безпідставними доводи апелянта щодо незаконності на думку апелянта рішення місцевого суду в частині задоволення судом вимог прокурора про зобов`язання ТОВ «Амалфі Девелопмент Груп» повернути у власність держави вказану земельну ділянку.

Так, з метою захисту вказаних прав держави прокурором раніше уже подався позов до ТОВ «Амалфі Девелопмент груп» в порядку господарського судочинства. Однак ухвалою господарського суду Київської області залишеною без змін Касаційним господарським судом у складі Верховного суду було залишено позов без розгляду та роз`яснено що вказаний спір з врахуванням його складу учасників - фізичних осіб повинен бути розглянуто в порядку цивільного судочинства, що і було вирішено Обухівським районним судом Київської області. При цьому звертає увагу на те, що саме ТОВ «Амалфі Девелопмент груп» погодилося із вказаним рішенням суду і в апеляційному порядку його не оспорювало, а ОСОБА_1 , подаючи апеляційну скаргу не зазначила яким чином повернення ТОВ зазначеної земельної ділянки у власність держави порушує її права.

З урахуванням викладеного просила залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Інші належним чином повідомлені учасники справи до суду апеляційної інстанції не з`явились.

У відповідності до вимог ст. 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, суд першої інстанції при розгляді вказаної справи встановив, що розпорядженням Обухівської районної державної адміністрації від 16 січня 2009 року № 36 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність 7-ми громадянам для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Козинської селищної ради» безкоштовно у приватну власність в тому числі ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Козинської селищної ради Обухівського району Київської області передано земельні ділянки площами по 2,0000 га кожна (а.с. 50 т.1) .

На підставі розпорядження Обухівської районної державної адміністрації №36 від 16 січня 2009 року ОСОБА_1 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку площею 2 га (кадастровий номер :03:031:0313), який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право власності на землю № 12 від 27.03.2009, ОСОБА_2 отримав державний акт на право власності на земельну ділянку площею 2 га (кадастровий номер :03:031:0309), що зареєстрований в Книзі записів державних актів на право власності на землю № 11 від 27.03.09, ОСОБА_3 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку площею 2 га (кадастровий номер :03:031:0314), що зареєстрований в Книзі записів державних актів на право власності на землю № 13 від 27.03.2009, ОСОБА_4 отримав державний акт на право власності на земельну ділянку площею 2 га (кадастровий номер :03:031:0315), що зареєстрований в Книзі записів державних актів на право власності на землю № 15 від 27.03.2009 (а.с. 11-18 т.3).

В подальшому, ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на підставі договорів купівлі-продажу від 30.04.2009 № № 1933, 1940, 1947, 1954 відчужили свої земельні ділянки на користь ОСОБА_7 , після чого остання отримала державний акт на право власності на земельну ділянку площею 8 га з кадастровим номером :03:031:0319 (а.с. 55 т.1) .

Також, на підставі розпорядження Обухівської районної державної адміністрації № 588 від 13.05.2009 «Про затвердження технічної документації щодо зміни цільового використання земельних ділянок громадянки ОСОБА_7 з «ведення особистого селянського господарства» на «ведення індивідуального садівництва» в адміністративних межах Козинської селищної ради» було змінено цільове призначення вищевказаної земельної ділянки площею 8 га з «ведення особистого селянського господарства» на «ведення індивідуального садівництва» (а.с.53 т.1).

На підставі договорів купівлі-продажу та вищевказаного розпорядження ОСОБА_7 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку площею 8 га (кадастровий номер :03:031:0319) серії ЯЖ № 460936, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 91.

Відповідно до свідоцтва на право на спадщину за законом від 23.12.2010, посвідченого державним нотаріусом Першої Ужгородської державної нотаріальної контори Ластівкою А.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 3-1837, спадкоємцем земельної ділянки, яка належала відповідно до державного акту серії ЯЖ № 460936 на право власності на земельну ділянку площею 8 га для ведення індивідуального садівництва з кадастровим номером :03:031:0319, розташованої в межах Козинської селищної ради Обухівського району Київської області ОСОБА_7 є ОСОБА_5 про що, на державному акті серії ЯЖ № 460936, виданого на ім`я ОСОБА_7 зроблено відмітку про перехід права власності до ОСОБА_5

ОСОБА_5 на підставі договору дарування № 778 від 28.04.2015 подарував земельну ділянку з кадастровим номером :03:031:0319 ОСОБА_6 (а.с.81 т.1).

В свою чергу, протоколом загальних зборів № 003/2015 від 11.06.2015

ТОВ «АМАЛФІ ДЕВЕЛОПМЕНТ ГРУП» вищевказану земельну ділянку зарахувало до статутного фонду товариства (свідоцтво про право власності № НОМЕР_1 від 09.10.2015, рішення №25162738 від 09.10.2015 р. про державну реєстрацію права власності).

Вирішуючи вказаний судовий спір та задовольняючи позовні вимоги прокурора суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність прокурором вимог щодо незаконності та скасування розпорядження Обухівської районної держаної адміністрації Київської області від 16.01.2009 № 36 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність 7-ми громадянам для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Козинської селищної ради», оскільки спірні земельні ділянки загальною площею 8 га., що є предметом спору у вказаній справі, незаконно були передані у власність відповідачам по справі ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 за рахунок земель водного фонду - прибережної захисної смуги з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.

Також суд першої інстанції визнав обґрунтованими та доведеним вимоги вимоги прокурора щодо незаконності розпорядження Обухівської районної державної адміністрації № 588 від 13.05.2009 «Про затвердження технічної документації щодо зміни цільового використання земельних ділянок громадянки ОСОБА_7 з «ведення особистого селянського господарства» на «ведення індивідуального садівництва», мотивувавши свій висновок тим, що вищевказані розпорядження Обухівської районної державної адміністрації прийняті поза межами компетенції та всупереч вимогам ст. ст. 20, 58, 59, 60, 61, 84, 116, 118, 122, 149 Земельного кодексу України, ст. ст. 1, 86, 88, 89 Водного кодексу України, ст. ст. 3, 21, 43 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», у зв`язку з чим, видача в подальшому державного акту на право власності на земельну ділянку відповідача для ведення індивідуального садівництва за рахунок земель водного фонду та його реєстрація, відбулась з порушенням вимог законодавства.

Задовольняючи позовні вимоги прокурора в частині повернення у власність держави із власності ТОВ «Амалфі Девелопмент груп» спірної земельної ділянки площею 8 га., суд першої інстанції мотивував свій висновок тим, що заволодіння громадянами та юридичними особами землями з обмеженим оборотом всупереч вимогам Земельного кодексу України (перехід до них права володіння цими землями) є неможливим. Розташування земель з обмеженим оборотом (водного і лісового фонду) вказує на неможливість виникнення приватного власника, а отже, і нового володільця, крім випадків, передбачених у статті 59 цього кодексу .

Обґрунтовуючи свій висновок в цій частині, суд першої інстанції послався на правову позицію, що викладена у пункті 74 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17 проте, що зайняття земельної ділянки з обмеженим оборотом з порушенням вимог законодавства треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. У такому разі позовну вимогу зобов`язати повернути земельну ділянку слід розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки водного фонду. З врахуванням вказаного суд визнав безпідставними доводи відповідачів щодо пропуску строку позовної давності прокурором при подачі вказаного позову.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції про задоволення позову відповідає з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону.

Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави (частина перша статті 14 Конституції України).

Землі України за основним цільовим призначенням поділяються, зокрема, на землі рекреаційного призначення, землі водного фонду (стаття 19 ЗК України).

До земель водного фонду належать, зокрема землі, зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок і навколо водойм (стаття 58 ЗК України та стаття 4 Водного кодексу України).

Отже, до земель водного фонду України відносяться землі, на яких хоча й не розташовані об`єкти водного фонду, але за своїм призначенням вони сприяють функціонуванню і належній експлуатації об`єктів водного фонду, виконують певні захисні функції.

Чинним законодавством установлено особливий правовий режим використання земель водного фонду.

Відповідно до статті 60 ЗК України (у редакції, чинній на час прийняття рішень щодо передачі земельної ділянки), статті 88 ВК України (у редакції, чинній на час прийняття рішень щодо передачі земельної ділянки) вздовж річок, морів та навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлюються прибережні захисні смуги. Прибережна захисна смуга вздовж морів, навколо морських заток і лиманів встановлюється шириною не менше двох кілометрів від урізу води. Прибережні захисні смуги встановлюються за окремими проєктами землеустрою.

Згідно зі статтею 62 ЗК України та статтею 90 ВК України прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності. Зокрема, прибережна захисна смуга уздовж морів, морських заток і лиманів входить у зону санітарної охорони моря і може використовуватися лише для будівництва військових та інших оборонних об`єктів, об`єктів, що виробляють енергію за рахунок використання енергії вітру, сонця і хвиль, об`єктів постачання, розподілу, передачі (транспортування) енергії, а також санаторіїв, дитячих оздоровчих таборів та інших лікувально-оздоровчих закладів з обов`язковим централізованим водопостачанням і каналізацією, гідротехнічних, гідрометричних та лінійних споруд.

Існування прибережних захисних смуг визначеної ширини передбачено законом. Відтак відсутність проєкту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не свідчить про відсутність самої прибережної захисної смуги, оскільки її розміри встановлені законом.

Системний аналіз наведених положень законодавства дає підстави для висновку про те, що при наданні земельної ділянки за відсутності проєкту землеустрою зі встановлення прибережної захисної смуги потрібно виходити з нормативних розмірів прибережних захисних смуг, установлених статтею 88 ВК України (у редакції, чинній на час прийняття рішень щодо передачі земельної ділянки), та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон. Надання у власність або користування земельних ділянок, які знаходяться у прибережній захисній смузі, без урахувань обмежень, зазначених у статті 59 ЗК України, суперечить нормам статей 83, 84 цього Кодексу.

Подібні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 310/5834/13-ц (провадження № 61-7973св18) та у постановах Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі №469/1393/16-ц (провадження № 14-71цс18), від 12 червня 2019 року у справі №487/10128/14 (провадження № 14-473цс18) від 18 липня 2022 року у справі №330/1009/19 (провадження № 61-15268св21).

Відповідності до пункту "ґ" частини четвертої статті 83 ЗК України до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі водного фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом

Частиною третьою статті 59 ЗК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що землі водного фонду за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються у постійне користування:

а) державним водогосподарським організаціям для догляду за водними об`єктами, прибережними захисними смугами, смугами відведення, береговими смугами водних шляхів, гідротехнічними спорудами, а також ведення аквакультури тощо;

б) державним підприємствам для розміщення та догляду за державними об`єктами портової інфраструктури;

в) державним рибогосподарським підприємствам, установам і організаціям для ведення аквакультури.

Згідно зі статтею 85 ВК України (у редакції, чинній на час прийняття рішень щодо передачі земельної ділянки) у постійне користування землі водного фонду надаються водогосподарським спеціалізованим організаціям, іншим підприємствам, установам і організаціям, в яких створено спеціалізовані служби по догляду за водними об`єктами, прибережними захисними смугами, смугами відведення, береговими смугами водних шляхів, гідротехнічними спорудами та підтриманню їх у належному стані. У тимчасове користування за погодженням з постійними користувачами земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення та берегових смуг водних шляхів можуть надаватися підприємствам, установам, організаціям, об`єднанням громадян, релігійним організаціям, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, а також для проведення науково-дослідних робіт.

За змістом частини п`ятої статті 88 ВК України (у редакції, чинній на час прийняття рішень щодо передачі земельної ділянки) у межах існуючих населених пунктів прибережна захисна смуга встановлюється з урахуванням містобудівної документації.

Містобудівна документація - це затверджені текстові і графічні матеріали, якими регулюється планування, забудова та інше використання територій (частина перша статті 17 Закону України "Про основи містобудування").

Різновидом містобудівної документації є генеральний план населеного пункту - містобудівна документація, що визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту (пункт 2 частини першої статті 1 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності").

Згідно з частиною першою статті 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Так, суд першої інстанції, вирішуючи спір за позовом прокурора в частині усунення перешкоди у здійсненні Київською обласною державною адміністрацією права користування та розпорядження земельною ділянкою площею 8 га з кадастровим номером :03:031:0319, що розташована в адміністративних межах Козинської селищної ради Обухівського району Київської області, шляхом : визнання незаконним та скасування розпорядження Обухівської районної держаної адміністрації Київської області від 16.01.2009 № 36 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність 7-ми громадянам для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Козинської селищної ради» в частині передачі у приватну власність земельних ділянок ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Козинської селищної ради Обухівського району Київської області»; та шляхом визнання незаконним та скасування розпорядження Обухівської районної держаної адміністрації Київської області від 13.05.2009 №588 «Про затвердження технічної документації щодо зміни цільового використання земельних ділянок громадянки ОСОБА_7 з «ведення особистого селянського господарства» на «ведення індивідуального садівництва» в межах Козинської селищної ради» дійшов обґрунтованого висновку про порушення Обухівською районною держаною адміністрацією Київської області положень ст. ст. 20, 58, 59, 60, 61, 84, 116, 118, 122, 149 Земельного кодексу України, ст. ст. 1, 86, 88, 89 Водного кодексу України, ст. ст. 3, 21, 43 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» визнав незаконними і скасував зазначені розпорядження РДА.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо неправильно обраного прокурором способу захисту порушеного права колегія суддів вважає дані доводи не обґрунтованими.

Так, відповідно до частини другої статті 152 ЗК України, власник земельної ділянки може вимагати, зокрема усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України).

Задовольняючи позовні вимоги в цій частині суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість вказаних вимог оскільки заволодіння громадянами та юридичними особами землями з обмеженим оборотом всупереч вимогам Земельного кодексу України (перехід до них права володіння цими землями) є неможливим. Розташування земель з обмеженим оборотом (водного і лісового фонду) вказує на неможливість виникнення приватного власника, а отже, і нового володільця, крім випадків, передбачених у статті 59 цього кодексу (аналогічні висновки Великої Палати Верховного Суду сформульовані у постановах від 22.05.2018 у справі № 469/1203/15-ц, у постанові від 28.11.2018 у справі № 504/2864/13-ц (п.70), у постанові від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц (п. 80), у постанові від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц (п. 96), у постанові від 07.04.2020 у справі № 372/1684/14-ц (п. 45).

У пункті 74 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17 зроблено висновок, що зайняття земельної ділянки з обмеженим оборотом з порушенням вимог законодавства треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. У такому разі позовну вимогу зобов`язати повернути земельну ділянку слід розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки водного фонду (пункт 71 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.11.2018 у справі № 504/2864/13-ц, пункт 96 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц, пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц, пункт 97 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц, пункт 46 постанови Великої Палати Верховного суду від 07.04.2020 у справі № 372/1684/14). Власник земельної ділянки з обмеженим оборотом може вимагати усунення порушення його права власності на цю ділянку, зокрема, оспорюючи відповідні рішення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договори або інші правочини, та вимагаючи повернути таку ділянку (абзац п`ятий пункту 143 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц, пункт 99 постанови Великої Палати Верховного суду від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14, пункт 46 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.04.2020 у справі № 372/1684/15).

З урахуванням викладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції про задоволення позову прокурора щодо усунення перешкод у здійсненні Київською обласною державною адміністрацією права користування та розпорядження земельною ділянкою площею 8 га з кадастровим номером :03:031:0319 шляхом визнання незаконними та скасування розпорядження Обухівської районної держаної адміністрації Київської області від 16.01.2009 № 36 щодо передачі у власність земельних ділянок, та розпорядження Обухівської районної держаної адміністрації Київської області №588 від 13.05.2009 щодо зміни цільового призначення земельних ділянок, є законним та обґрунтованими, доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, та не свідчать про порушення юрисдикції вирішення вказаного спору.

Перевіряючи доводи апелянта ОСОБА_1 в частині незаконності рішення суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог прокурора про усунення перешкоди у здійсненні Київською обласною державною адміністрацією права користування та розпорядження земельною ділянкою площею 8 га з кадастровим номером :03:031:0319, що розташована в адміністративних межах Козинської селищної ради Обухівського району Київської області, шляхом її повернення на користь держави в особі Київської обласної державної адміністрації з незаконного володіння Товариства з обметаною відповідальністю «Амалфі Девелопмент Груп» колегія суддів виходить із наступного.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття "суд, встановлений законом" включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин. Для вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду господарських і цивільних справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення складу учасників справи. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір. При визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ суди повинні виходити з прав та/або інтересів, за захистом яких звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, їх змісту та правової природи тощо (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 квітня 2021 року у справі № 591/5242/18 (провадження № 14-168цс20)).

Критеріями розмежування судової юрисдикції, зокрема господарської та цивільної юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад учасників правовідносин, зміст їх прав та обов`язків, предмет спору та характер спірних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ та/або спорів.

До такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах від 03 листопада 2020 року у справі № 922/88/20 (провадження № 12-59гс20), від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18(провадження № 12-136гс19); від 19 травня 2020 року у справі № 910/23028/17 (провадження № 12-286гс18); від 28 січня 2020 року у справі № 50/311-б (провадження № 12-143гс19).

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а за частиною першою статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу.

За змістом частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними.

Разом із тим, відповідно до частин першої, другої статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Предметна та суб`єктна юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 ГПК України, за змістом частини першої якої господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності, та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, у тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Із матеріалів справи вбачається, що заступник прокурора Київської області реалізуючи вище вказані положення ст. 4, 20 ГПК України звернувся у лютому 2018 року до господарського суду Київської області з позовом в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації до Обухівської районної державної адміністрації Київської області та Товариства з обмеженою відповідальністю "Амалфі Девелопмент Груп" про визнання недійсним розпорядження відповідача-1 від 16.01.2009 №36 "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність 7-ми громадянам для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Козинської селищної ради"; визнання недійсним розпорядження відповідача-1 від 13.05.2009 № 588 "Про затвердження технічної документації щодо зміни цільового використання земельних ділянок громадянки ОСОБА_7 з "ведення особистого селянського господарства" на "ведення індивідуального садівництва" в адміністративних межах Козинської селищної ради"; та витребування на користь держави в особі Київської обласної державної адміністрації з незаконного володіння ТОВ "Амалфі Девелопмент Груп" земельної ділянки площею 8 га з кадастровим номером :03:031:0319, яка розташована в адміністративних межах Козинської селищної ради.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 02 липня 2018 року у справі №911/274/18 за результатами підготовчого засідання позов прокурора залишено без розгляду на підставі пункту 8 частини 1 статті 226 Господарського процесуального кодексу України.

Залишаючи без розгляду подану прокурором позовну заяву суд, зазначив про порушення прокурором правил об`єднання позовних вимог, оскільки в одному позові заявлено вимоги, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Так, за розпорядженням від 16.01.2009 №36 право власності на земельні ділянки загальною площею 14 га набули 7 фізичних осіб. Отже, позовні вимоги про визнання недійсними розпоряджень Обухівської РДА хоча безпосередньо не заявлені до фізичних осіб, проте стосуються їх прав та інтересів у цивільних правовідносинах з права власності на земельні ділянки, а тому за суб`єктним складом підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства. При цьому місцевий господарський суд керувався правовою позицією Великої Палати Верховного Суду в постанові від 16.05.2018 у справі №911/4144/16.

Похідна ж позовна вимога про витребування в юридичної особи частини земельних ділянок, які були предметом відчуження за спірними розпорядженнями та об`єднані в одну земельну ділянку площею 8 га, підлягає розгляду в порядку господарського судочинства. Проте окремий розгляд такої вимоги у даному провадженні є неможливим без розгляду первісних позовних вимог в порядку цивільного судочинства, від результату вирішення яких залежить наявність або відсутність правових підстав для заявлення віндикаційного позову до юридичної особи. У зв`язку з чим закриття провадження за первісними вимогами на підставі пункту 1 частини 1 статті 231 ГПК України та вирішення похідної вимоги без вирішення основної не сприятиме виконанню завдання господарського судочинства. Натомість залишення позову без розгляду не позбавляє прокурора процесуального права повторного звернення до суду про витребування на користь держави земельної ділянки.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 13 лютого 2019 року ухвалу суду першої інстанції скасовано, справу передано для продовження розгляду до Господарського суду Київської області.

Постановою Верховного Суду в складі Касаційного Господарського суду від 17 квітня 2019 року касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Амалфі Девелопмент Груп" задоволено. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 13 лютого 2019 року у справі № 911/274/18 скасовано. Ухвалу Господарського суду Київської області від 02 липня 2018 року у справі № 911/274/18 залишено в силі.

Таким чином прокурором скористався правом захисту інтересів держави в порядку господарського судочинства.

Звертаючись до суду із вказаним позовом до ТОВ «Амалфі Девелопмент груп» про усунення перешкод , шляхом її повернення на користь держави в особі Київської обласної державної адміністрації з незаконного володіння Товариства прокурор мотивував свої вимоги положеннями ст. 152 ЗК України та ст. 391 ЦК України.

Колегія суддів частково погоджується із доводами апеляційної скарги поданої ОСОБА_1 , в частині того, що вимоги прокурора про усунення перешкоди у здійсненні Київською обласною державною адміністрацією права користування та розпорядження земельною ділянкою площею 8 га з кадастровим номером :03:031:0319, що розташована в адміністративних межах Козинської селищної ради Обухівського району Київської області, шляхом її повернення на користь держави в особі Київської обласної державної адміністрації з незаконного володіння Товариства з обметаною відповідальністю «Амалфі Девелопмент груп» відповідно до положень ст. 4, 20 ГПК України дійсно підлягали розгляду в порядку господарського судочинства і будь яких перешкод прокурору у повторному зверненні із вказаним позовом до господарського суду не існувало, враховуючи положення ч. 4 ст. 226 ГПК України.

Разом із тим відповідно до положень ч.1 ст. 352 Цивільного процесуального кодексу України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Подаючи апеляційну скаргу на рішення суду у цій справі та оскаржуючи його в цій частині ОСОБА_1 не зазначила, який чином повернення ТОВ «Амалфі Девелопмент груп» у власність держави порушує її права та обов`язки.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач у справі ТОВ «Амалфі Девелопмент груп» належним чином була повідомлена про розгляд вказаної справи. Представник ТОВ адвокат Глібко В.І. приймав участь у вказаній справі та погодився із вказаним рішення суду, не подавав апеляційної скарги.

Тому враховуючи вище викладені обставини, колегія суддів доходить висновку про не доведеність апелянтом обставин, які б свідчили порушення її прав ухваленим у справі рішенням щодо задовлення вимог прокурора про усунення перешкоди у здійсненні Київською обласною державною адміністрацією права користування та розпорядження земельною ділянкою площею 8 га з кадастровим номером :03:031:0319, що розташована в адміністративних межах Козинської селищної ради Обухівського району Київської області, шляхом її повернення на користь держави в особі Київської обласної державної адміністрації з незаконного володіння Товариства з обметаною відповідальністю «Амалфі Девелопмент груп», і з цих підстав залишає дану апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову в оскаржуваній частині.

Оскільки, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене судове рішення в оскаржуваній частині відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Обухівського районного суду Київської області від 02 лютого 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 20 лютого 2023 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв