Справа № 466/2248/23
Провадження № 2/466/1207/23
У Х В А Л А

29 серпня 2023 року

Шевченківський районний суд м. Львова

у складі:

головуючого судді Баєвої О.І.

секретаря судового засідання Шукост О.М.

за участю

представника позивача ОСОБА_1

представників відповідача ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про зобов`язання до вчинення дій, -

у с т а н о в и в:

в провадженні Шевченківського районного суду м. Львова знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про зобов`язання до вчинення дій.

31 липня 2023 року на адресу суду надійшла заява позивача про зміну предмета позову в порядку ст. 49 ЦПК України, в подальшому надійшло клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Представники відповідача в судовому засіданні подали клопотання про залишення без розгляду заяви про зміну предмета позову та закриття провадження у справі.

Зокрема, в клопотанні зазначено, що у справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі. А такий строк позивачем пропущений.

Крім того, зазначають, що позивач змінює і підставу, і предмет позову, фактично відмовившись від первісних позовних вимог, відтак провадження за первісним позовом слід закрити. Також покликаються на те, що справи в порядку спрощеного провадження розглядаються в термін не більше шістдесяти днів, а такий сплив.

Заслухавши думку сторін, суд приходить до наступних висновків.

Встановлено, що позивач подав заяву про зміну предмета позову в порядку ст. 49 ЦПК України.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 січня 2022 року у справі № 234/11607/20 (провадження № 61-15126св21), зроблено висновок, що: «при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

Прецедентна практика Європейського Суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

Разом з тим, Європейський Суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі Жоффре де ля Прадель проти Франції від 16 грудня 1992 року). При цьому приймаючи клопотання сторони позивача поза строками, передбаченими ЦПК України, суд зазначає, що статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року декларує, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безсторонній судом, встановлений законом. Ця ж стаття Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним із аспектів яких є доступ до суду. ЄСПЛ зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення від 21 жовтня 2010 року у справі «Дія97» проти України», заява №19164/04). Таким чином, якби суд відмовив у прийнятті клопотання сторони позивача через пропущені ним строки, то допустив би надмірний формалізм.

За таких обставин суд вважає, що слід прийняти заяву позивача про зміну предмета позову, подану в порядку ст. 49 ЦПК України.

Разом з тим, згідно з практикою Верховного Суду, викладеною у постановах від 03.10.2019 у справі № 902/271/18, від 16.02.2021 у справі №922/2115/19, в ухвалі від 22.06.2021 у справі № 923/525/20, постанові від 16.12.2021 у справі № 910/7103/21 суди першої інстанції за наявності певних обставин можуть прийняти рішення про повернення до стадії підготовчого провадження для вчинення тих чи інших процесуальних дій, які можуть бути реалізовані лише на стадії підготовчого провадження.

За таких обставин, оскільки судом прийнято рішення про прийняття зміни предмета позову, сторонам слід надати час на реалізацію прав, передбачених ЦПК України, суд вважає, що справу слід розглядати за правилами загального позовного провадження та повернутися до стадії підготовчого судового засідання.

Керуючись ст.ст. 19, 274 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

у розгляді цивільної справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 прийняти заяву про зміну предмета позову.

Справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання права розглядати за правилами загального позовного провадження, повернувшись до стадії підготовчого судового засідання.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: О. І. Баєва