УХВАЛА

Про відмову у видачі судового наказу

10.01.2023 року м. Житомир

Суддя Богунського районного суду м. Житомира Стрілецька О.В.,

вирішуючи питання про можливість видати судовий наказ за заявою, поданою представником ОСОБА_1 адвокатом Цюпик Ольгою Вікторівною, про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

Представник заявника звернулась до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітнього сина: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу).

Відповідно до п.п. 4, 5 ч. 2 ст. 163 ЦПК України у заяві про видачу судового наказу повинно бути зазначено вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються, перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Згідно з ч. 3 ст. 163 ЦПК України до заяви про видачу судового наказу додаються, крім іншого, документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Наказне провадження - одне з видів проваджень цивільного судочинства, в якому без розгляду справи по суті на підставі безспірних вимог та доказів, поданих заявником, видається судовий наказ, згідно з яким з боржника стягуються грошові кошти. Одними з характерних ознак наказного провадження є: спрощена, оскільки має місце «урізана» цивільна процесуальна форма - на нього не поширюються принципи гласності, усності, безпосередності, змагальності; не може бути пред`явлено зустрічний позов; урізана модель стадійності цивільного процесу - немає попереднього судового засідання, судового розгляду справи по суті; сторони не повідомляються про видачу судового наказу; судовий наказ видається за відсутності сторін та видача судового наказу здійснюється лише на підставі безспірних письмових доказів, поданих заявником.

Дослідивши заяву про видачу судового наказу та копії документів, які долучені до неї, суд вважає, що вони не відповідають наведеним вище вимогам з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 Сімейного кодексу України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 122 Сімейного кодексу України дитина, яка народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини.

Зі змісту свідоцтва про народження ОСОБА_3 вбачається, що хлопчик народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , а заявник перебула у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 по 14.02.2014 року.

За правилами п. 1 ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 126 Сімейного кодексу України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, . Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Отже, беручи до уваги те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на момент народження неповнолітнього ОСОБА_3 не перебували в зареєстрованому шлюбі, до заяви про видачу судового наказу повинен бути долучений належним чином засвідчений Витяг з реєстру про актовий запис про народження ОСОБА_3 з відомостями про те, що актовий запис зроблений згідно зі ст.ст. 125, 126 Сімейного Кодексу України на підставі заяви матері та батька хлопчика.

Крім того, за правилами ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Всупереч вказаним нормам до заяви про видачу судового наказу не долучені копії всіх документів, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги, зокрема, не долучені копії документів, які підтверджують, що неповнолітня дитина, на утримання якої заявник просить стягнути аліменти, проживає разом з нею.

Таким чином, у суду відсутня можливість на підставі документів, долучених до заяви про видачу судового наказу, встановити, що дитина, на утримання якої заявник просить стягувати аліменти, проживає разом з нею (рішення органу опіки та піклування, рішення суду, довідки про зареєстроване місце проживання або довідка про склад родини тощо).

В заяві про видачу судового наказу заявник вказує, що вона з сином зареєстровані та проживають в АДРЕСА_1 . На підтвердження вказаних обставин, адвокат Цюпик О.В. долучила акт комісії працівників ТОВ «Керуюча компанія «КомЕнерго-Житомир», складений зі слів сусідів, що заявник разом з сином проживають за даною адресою, що не є належним доказом, який підтверджує зареєстроване місце проживання заявниці з сином ОСОБА_4 , та перебування хлопчика на утриманні матері.

Таким чином, суд дійшов висновку, що заява про видачу судового наказу подана з порушенням вимог ст. 163 ЦПК України, оскільки до неї не додані всі необхідні документиабо їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги, і які б дали підстави суду дійти висновку про обгрунтованість та безспірність заявлених вимог.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу.

Враховуючи, що заява про видачу судового наказу подана з порушеннями вимог статті 163 ЦПК України, до заяви не долучені документи, які підтверджують всі обставини, викладені в ній, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 165 ЦПК України суд відмовляє у видачі судового наказу.

Керуючись ст.ст. 27, 28, 162, 165 ЦПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у видачі судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_2 .

Роз`яснити заявнику, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою після усунення її недоліків.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту її складення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Житомирського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О.В. Стрілецька