Справа № 496/3591/19
Провадження № 2/496/76/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2023 року Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Галич О.П.,

за участю:

секретаря - Ткаченко В.М.,

відповідачки - ОСОБА_1 ,

представника відповідачки - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Біляївка Одеської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу

за позовом: ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 , до

відповідача: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ,

вимоги позивача: про визнання факту проживання однією сім`єю та визнання права власності на житловий будинок,

представник позивача - повідомлений належним чином про час, дату та місце слухання справи, у судове засідання не з`явився, але надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача,

В С Т А Н О В И В:

І. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

1. 16 вересня 2019 року ОСОБА_3 (далі - позивач) звернувся з позовом, який згодом уточнив, до ОСОБА_1 (далі - відповідач) про визнання факту проживання однією сім`єю позивача та відповідача, визнання за ОСОБА_3 та ОСОБА_1 право власності за кожним на частину житлового будинку з надвірними спорудами, як на спільне майно, за адресою: АДРЕСА_2 .

2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 2008 року, позивач з відповідачем проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або у будь-якому шлюбі, вели спільне господарство. Також від таких стосунків у позивача з відповідачем народилась дитина. За час проживання однією сім`єю, позивач та відповідач придбали земельну ділянку на якій забудували житловий будинок, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 . В серпні 2019 року, відповідач по справі розірвала стосунки з позивачем у зв`язку з тим, що познайомилась з іншим чоловіком. Відповідно до ст.74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно набуте ними за час спільного проживання, належить їх на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 СК України. За період проживання однією сім`єю позивачем з відповідачем було створено наступне майно - житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . У зв`язку з чим, позивач звернувся до суду з вказаними позовними вимогами.

3. Відповідач відзив на позов не надала.

4.Представником відповідача було надано до суду письмові пояснення. У письмових поясненнях зазначає, що позовна заява не відповідає вимогам закону, а докази, які надані до позовної заяви не відповідають дійсним обставинам справи з наступних підстав. Відповідно до ст. 25 СК України, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі. Жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу. 22 січня 2013 року, відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції - зареєстровано розірвання шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Отже, сама позовна вимога після уточнення в редакції від 10 жовтня 2019 року та подана до суду з проханням встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_3 з ОСОБА_1 в період з 2008 року по серпень 2019 року, суперечить вимогам ст. 25 СК України, оскільки попередній шлюб ОСОБА_3 з ОСОБА_5 був розірваний лише 22 січня 2013 року. Враховуючи вищевикладене, просила відмовити ОСОБА_3 , у задоволені позовних вимог щодо встановлення факту перебування у фактичних шлюбних відносинах у період з 2008 року по 22 січня 2013 року.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

5. Представник позивача у судове засідання не з`явився, але надала до суду заяву про розгляд справи за його та позивача відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

6. Відповідачка у судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог та пояснила, що не проживала з позивачем однією сім`єю а мала з ним періодичні стосунки. Також зазначила, що будинок будувався за кошти її батьків, які продали квартиру в м. Одесі. Позивача було найнято як будівельника та за його роботу вона та її батько сплачували позивачу грошові кошти.

7. Представник відповідача у судовому засіданні підтримав надані письмові пояснення та заперечував проти позовних вимог у зв`язку з їх необґрунтованістю.

ІІІ. Інші процесуальні дії у справі.

8. Згідно автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 вересня 2019 року, цивільну справу № 496/3591/19, передано на розгляд судді Біляївського районного суду Одеської області Галич О.П.

9. Ухвалою судді Біляївського районного суду Одеської області Галич О.П. від 27 вересня 2019 року позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.

10. 10 жовтня 2019 року до канцелярії суду від представника позивача надійшла заява про призначення справи до розгляду, з долученням квитанції про сплату судового збору, разом з уточненою позовною заявою.

11. Ухвалою судді Біляївського районного суду Одеської області Галич О.П. від 15 жовтня 2019 року було відкрито загальне позовне провадження по справі з проведенням підготовчого судового засідання.

12. Ухвалою судді Біляївського районного суду Одеської області Галич О.П. від 28 липня 2021 року було відмовлено у задоволені клопотання представника відповідача про скасування арешту.

ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.

13. Судом встановлено, що ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 06 вересня 2019 року було задоволено заяву представника заявника ОСОБА_3 - адвоката Підопригори Євгена Миколайовича, про забезпечення позову до подання позовної заяви та накладено арешт на житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 228 кв.м., житловою площею 106.7 кв.м., який зареєстрований за ОСОБА_1 . (а.с. 8)

14. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, номер інформаційної довідки - 179152712 від 29 серпня 2019 року, житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 228 кв.м., житловою площею 106.7 кв.м. на праві приватної власності належить ОСОБА_1 . (а.с. 9-10)

15. Відповідно до відомостей про об`єкт нерухомого майна, земельна ділянка, кадастровий номер: :02:001:0669, площею 0.079 га, за адресою: АДРЕСА_2 , на праві приватної власності належить ОСОБА_1 . (а.с. 11)

16. Між ОСОБА_3 (замовник) та ОСОБА_6 (виконавець) було укладено договір про виконання роботи №24 від 16 червня 2017 року, відповідно до п.1.1 договору, виконавець зобов`язується виконати за завданням замовника будівельні роботи, а саме: будівництво дерев`яного каркасу та улаштування покрівлі з улаштуванням утеплювач за матеріалу виконавця. (а.с. 12-13).

17. До договору було додано додаток №1, кошторис по облаштуванню покрівлі в АДРЕСА_2 , сторони - ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , загальна вартість робіт - 130348,40 грн. (а.с. 14)

18. Відповідно до акту прийому-передачі виконаних робіт по облаштуванню покрівля в АДРЕСА_2 , здав роботу - ОСОБА_6 , прийняв роботу - ОСОБА_3 , загальна вартість робіт - 130348,40 грн. (а.с. 15)

19. Крім того, позивачем було додано по позовної заяви акт №Рнк/NO2-0013249 , видаткові накладні Рнк/NO2-0013249 від 22 грудня 2017 року, Рнк/NO2-0013248 від 22 грудня 2017 року, Ррз/NO2-0034205 від 22 вересня 2017 року, Ррз/NO2-0034659 від 25 вересня 2017 року. (а.с. 16, 29-30, 34-35) 20. Однак, у вказаному акті та видаткових накладних не зазначено сторін по справі або адресу житлового будинку, що являється предметом спору.

21. Також, було додано видаткові накладні: №ВН-001043 від 17 травня 2013 року, №ВН-001044 від 17 травня 2013 року, №ВН-001144 від 14 червня 2013 року, №ВН-001153 від 19 липня 2013 року, №ВН-001153 від 19 липня 2013 року, №ВН-001172 від 08 серпня 2013 року, №ВН-001173 від 08 серпня 2013 року, №ВН-003100 від 14 березня 2014 року, №ВН-003101 від 14 березня 2014 року, №ВН-003275 від 20 червня 2014 року, №ВН-003276 від 20 червня 2014 року, №ВН-001145 від 14 червня 2013 року, постачальник - ПП Стройіндустрія, одержувач, платник, адреса - АДРЕСА_2 , ОСОБА_3 (а.с. 17-28). Замовлення покупця №2142 від 11 листопада 2017 року, №2144 від 11 листопада 2017 року, №2148 від 11 листопада 2017 року, замовник - ОСОБА_7 . (а.с. 31-33)

22. Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи, виданої виконавчим комітетом Усатівської сільської ради Біляївського району Одеської області від 13 серпня 2019 року №2058, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . (а.с. 52)

23. Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи, виданої виконавчим комітетом Усатівської сільської ради Біляївського району Одеської області від 13 серпня 2019 року №2057, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 . (а.с. 53)

24. 22 січня 2013 року було розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, серії НОМЕР_1 . (а.с.72б)

25. Відповідно до договору дарування земельної ділянки від 26 травня 2012 року, ОСОБА_10 передав безоплатно у власність, а ОСОБА_1 прийняла безоплатно у власність земельну ділянку (кадастровий номер: :02:001:0669), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , надану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), загальною площею 0,0790 га. (а.с. 105-106)

26. Згідно витягу з Державного реєстру правочинів №11373034 від 26 травня 2012 року, договір дарування земельної ділянки між ОСОБА_10 та ОСОБА_1 , було зареєстровано за номером 5022866 (а.с. 107)

27. Земельна ділянка, кадастровий номер: :02:001:0669, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , належала ОСОБА_10 на підставі рішення Усатівської сільської ради Біляївського району Одеської області від 30 жовтня 1998 №121/6-ХХІІІ, від 23 серпня 3022 року №252-VI, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №762695. (а.с. 108)

28. Відповідно до інформації щодо юридичної особи ОСОБА_3 є одним із засновників товариства з обмеженою відповідальністю «БУДРЕМПРОЕКТ ЛТД» (а.с. 109) Діяльність вказаного товариства полягає у організації будівництва будівель, монтаж водопровідних мереж, систем опалення та кондиціонування, електромонтажних роботах, інші будівельно-монтажні роботи, інші роботи із завершенням будівництва, будівництво житлових і нежитлових будівель. Вказаний доказ підтверджує пояснення відповідачки у судовому засіданні, що позивач будівельник та здійснював будівництво спірного житлового будинку.

29. Рішенням №142 від 26 червня 2012 року Виконавчий комітет Усатівської сільської ради Біляївського району Одеської області, заслухавши інформацію заступника сільського голови по виконавчій роботі ОСОБА_11 та розглянувши заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на будівництво житлового будинку та господарських будівель на земельній ділянці, площею 0,0790 га в АДРЕСА_2 , вирішив надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку документації детального плану забудови земельної ділянки під будівництво житлового будинку та надвірних споруд в АДРЕСА_2 . (а.с. 110)

30. Допитаний у судовому засіданні неповнолітній свідок ОСОБА_12 пояснив, що позивач допомагав його матері будувати будинок і він не пам`ятає, щоб останній проживав разом з ними. Позивач є батьком його молодшої сестри і потому він приходив до сестри на дні народження. Коли позивач приходив до них додому, то був у стані алкогольного сп`яніння і міг залишитися з ночівлею на 1-2 доби але не більше. Останній раз він бачив позивача у 2015 році і після цього він до них додому не приходив.

31. Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_13 пояснив, що відповідачка є його донькою та з позивачем вони були коханцями і не проживали однією сім`єю. Грошові кошти на будівництво будинку надавав він та сплачував позивачу кошти як будівельнику. Все устаткування для будівництва та меблі у будинок купив він з коштів отриманих від продажу квартири. Позивачка народила доньку у 2013 році та позивач є батьком, але позивач перебував у шлюбі та не мав наміру проживати з відповідачкою і створювати сім`ю. Під час відвідин доньки за місце проживання відповідачки, позивач постійно влаштовував сварки.

V. Оцінка Суду.

32. Положеннями статей 15, 16 Цивільного Кодексу України (далі - ЦК України), статтею 4 Цивільно-процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За змістом частини другої статті 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути визнання права.

33. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

34. Згідно ч.ч. 1, 3, 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

35. За приписами ч. 2 ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

36. Конституційним Судом України у рішенні від 03.06.1999 р. за № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення поняття «член сім`ї») визначено таку обов`язкову ознаку члена сім`ї, як ведення спільного господарства.

37. Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, і т.п.

38. Згідно вимог ч.4 СК України, сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

39. Поняття сім`ї, яке сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбу. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї.

40. Відповідно до ч. 1 ст.36 цього Кодексу, шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

41. Встановлення факту проживання сторін у справі сім`єю без реєстрації шлюбу позивачу необхідно для реалізації положень ст.74 Сімейного кодексу України.

42. Згідно зі ст.74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл.8 цього Кодексу.

43. Тобто при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що ця норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, які притаманні подружжю.

44. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків.

45. За змістом ст. 60 СК України належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається, крім іншого, і спільністю участі чоловіка, жінки коштами або працею в набутті майна.

46. Виходячи з наведеного, для правильного застосування ст.74 СК України у системному зв`язку зі ст.60 СК України при вирішення спору щодо визнання майна спільною сумісною власністю, суд повинен установити джерело його набуття.

47. Згідно із ч.4 ст.368 ЦК України, майно набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

48. З аналізу вказаних норм випливає, що майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею необхідно вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

49. Судом було встановлено, що будівництво житлового будинку відбувалося в період перебування позивача у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано у 2013 році.

50. Суд звертає увагу, що стороною позивача не надано жодного належного доказу на підтвердження обставин викладених у позовних вимогах та їх обґрунтуваннях. До судових засідань позивач та його представник позивача не з`явилися, пояснень не надали і надали заяви про розгляд справи за їх відсутності.

51. Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

52. Відповідно до ч. 5 статті 12 ЦПК України суд сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

53. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

54. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

55. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 2 ст. 12 ЦПК). Натомість роль суду зводиться до керування ходом судового процесу; роз`яснення у випадку необхідності учасникам судового процесу їхніх процесуальних прав та обов`язків, наслідків вчинення або невчинення процесуальних дій, сприяння учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених ЦПК (п.п. 1, 3, 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК).

56. Відповідно до п. 2. ч. 1 ст. 43 ЦПК учасники справи мають право подавати докази, яке у взаємозв`язку з положеннями ст. 44 повинно використовуватись добросовісно, а не всупереч завданню судочинства. Відповідно до п. 2 та 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Законодавцем визначено, а саме ч. 1 ст.79 ЦП України, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

57. Таким чином, доказуванням є процесуальна і розумова діяльність суб`єктів доказування, яка здійснюється в урегульованому цивільному процесуальному порядку і спрямована на з`ясування дійсних обставин справи, прав і обов`язків сторін, встановлення певних обставин шляхом ствердження юридичних фактів, зазначення доказів, а також подання, прийняття, збирання, витребування, дослідження і оцінки доказів; докази і доказування виступають процесуальними засобами пізнання в цивільному судочинстві.

58. Процес доказування (на достовірність знань про предмет) відбувається в межах передбачених процесуальних форм і структурно складається з декількох елементів або стадій, які взаємопов`язані й взаємообумовлені. Виділяються такі елементи: твердження про факти; визначення заінтересованих осіб щодо доказів; подання доказів; витребування доказів судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі; дослідження доказів; оцінка доказів.

59. Так, позивачем було пред`явлено вимоги про визнання факту проживання однією сім`єю та визнання права власності на житловий будинокта у позовній заяві викладено обставини, якими обґрунтовуються такі вимоги, без зазначення доказів, що стверджують позов.

60. Зазначення доказів - це інформація, повідомлення про конкретні засоби доказування, на підставі яких підтверджується наявність чи відсутність викладених обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, що було виконано стороною позивача.

61. Проте, позивачем порушено третій ступінь, а саме подання доказів, оскільки останнім не було подано суду належних та допустимих доказів для задоволення позовних вимог. Так, позивачем не надано доказів, які підтверджують факт проживання однією сім`єю з відповідачкою, придбання земельної ділянки та будівництва житлового будинку.

62. При дослідженні судом доказів, він має за мету одержання необхідного для вирішення справи висновку про їх реальне існування, проте такого реального існування судом при розгляді даної справи встановлено не було.

63. Якість доказування забезпечується визначеним ЦПК процесуальним порядком і способом їх дослідження.

64. Особливість по доказуванню полягає в тому, що воно виступає як право і обов`язок осіб, які беруть участь у справі. Вони мають право подавати докази, брати участь в їх дослідженні, давати усні і письмові пояснення судові, подавати свої доводи, міркування та заперечення, тобто мають право на доказування.

65. Сторони, подаючи докази, реалізують своє право по доказуванню і одночасно виконують обов`язок по доказуванню. Обов`язок по доказуванню покладається на того, хто звернувся до суду.

66. Право доказування виступає як можливість подання доказів, участь в їх дослідженні, попередній оцінці та гарантується сукупністю процесуальних засобів і реалізується по волі заінтересованих осіб особисто або за допомогою суду у відповідності з своїми інтересами та вибором способу поведінки.

67. Обов`язок по доказуванню полягає у необхідності виконання комплексу відповідних дій, який гарантується настанням несприятливих правових наслідків у випадку їх невиконання, зокрема, відмовою суду визнати наявність юридичного факту у разі невиконання стороною обов`язку по його доказуванню; якщо позивач не доведе підставу вимоги, то в позові належить відмовити.

68. Невиконання обов`язку по доказуванню для сторін й інших суб`єктів правового спору матиме матеріально-правові і процесуально-правові наслідки.

69. Суд звертає увагу на те, що позивач, звертаючись до суду з даною позовною заявою надав суду докази зазначені у пунктах16-21 рішення, які жодним чином не підтверджують викладені у позові обставин.

70. За викладених обставин справи та норм законодавства суд приходить до висновку, що сторона позивача не довела обставини, на які вона посилалася, оскільки доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях, тобто невиконання обов`язку по доказуванню для позивача має процесуально-правові наслідки, з вказаних підстав позовні вимоги не підлягають задоволенню.

71. Згідно ч. 9 ст. 158 ЦПК України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

72. З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 06 вересня 2019 року по цивільній справі № 496/3418/19, заяву представника заявник ОСОБА_3 адвоката Підопригори Є.М. про забезпечення позову до подання позову було задоволено і накладено арешт на житловий будинок загальною площею 228 кв.м., житловою 106,7 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_2 та зареєстрований за ОСОБА_1 .

73. Враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено, суд вважає за необхідне скасувати заходи забезпечення позову відповідно до ухвали суду від 06 вересня 2019 року.

Керуючись, ст. ст. 3, 4, 21, 25, 60, 63, 69, 70, 74 СК України, ст. ст. 4, 12, 13, 76, 89, 158, 259, 263, 265, 268, 354 ЦПК України, ст. 15, 16, 368 ЦК України, суд -

У Х В А Л И В:

1. Відмовити у задоволенні позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання факту проживання однією сім`єю та визнання права власності на житловий будинок.

2. Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 06 вересня 2019 року, а саме: скасувати арешт з житлового будинку загальною площею 228 кв.м., житловою 106,7 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

3. Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

4. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

5. Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду на протязі 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції.

6. Повний текст рішення складено 27 березня 2023 року.

Суддя О.П. Галич