Дата документу 12.09.2023 Справа № 335/938/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/1453/23 Головуючий у 1-й інстанції:Апаллонова Ю.В.
Є.У.№ 335/938/23 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючої: Кочеткової І.В.,

суддів: Дашковської А.В.,

Кримської О.М.,

секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживача, визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08 травня 2023 року,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2023 року ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до АТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживача, визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування зазначено, щоОСОБА_1 з 04.03.2022 і по сьогоднішній день є добровольцем територіальної оборони у складі ІНФОРМАЦІЯ_1 » та знаходиться у безпосередньому керівництві та під контролем командира військової частини НОМЕР_1 Сил територіальної оборони, та виконує завдання територіальної оборони України. У ОСОБА_1 відкрита кредитна картка «Універсальна» із встановленим кредитним лімітом (рахунок отримувача НОМЕР_2 IBAN НОМЕР_3 АТ КБ ПриватБанк), що була видана в приміщенні банку на підставі заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг AT КБ «Приватбанк». Позивач вважає, що всупереч ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» AT КБ «Приватбанк» із карткового рахунку позивача здійснює списання відсотків за користування кредитними коштами щомісячно, з 01.05.2022 по 01.10.2022 включно було здійснено списання відсотків за користування кредитними коштами на загальну суму 4299,22 грн. Позивач звертався до Відповідача із письмовою заявою про повернення списаних відсотків за користування кредитом. Однак, листом АТ КБ «Приватбанк» від 21-12-2022. №20.1.0.0.0/7- 221215/18942 було відмовлено у задоволенні заяви про повернення списаних відсотків за користування кредитними коштами.

Посилаючись на те, що AT КБ «Приватбанк» не мав права списувати відсотки за користування кредитом протягом періоду, вказаного позивачем у позові, згідно п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», позивач просив суд визнати протиправними дії Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» щодо стягнення з розрахункового рахунку ОСОБА_1 - IBAN НОМЕР_3 відсотків за користування кредитним лімітом за період з 01.05.2022 р. по 01.12.2022 р.. Зобов`язати АТ КБ «Приватбанк» здійснити перерахунок та повернути грошові кошти, списані з розрахункового рахунку ОСОБА_1 - IBAN НОМЕР_4 , як відсотки за користування кредитним лімітом за період з 01.05.2022 по 01.12.2022 в загальній сумі 4299,22 грн. Судові витрати покласти на Відповідача.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08 травня 2023 року позов задоволено частково.

Зобов`язано АТ КБ «Приватбанк» здійснити перерахунок процентів за користування кредитним лімітом з 01.05.2022 за розрахунковим рахунком ОСОБА_3 IBAN НОМЕР_4 .

В задоволенні іншої частини позовних вимог.

Стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь держави судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду АТ КБ «Приватбанк» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати в частині задоволення позовних вимог, ухвалити нове, яким відмовити в цій частині в задоволенні позову, в іншій частині рішення залишити без змін.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що на думку апелянта, суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги доводи відповідача про неправильний та неефективний спосіб захисту свого права, а також на те, що на позивача не можуть розповсюджуватись пільги, передбачені ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно статті 375 ЦП К України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що 06.10.2020 ОСОБА_1 звернувся до відділення Приватбанка і підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, а 12.10.2020 р. підписав Заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг, в якій вказані умови кредитування по кредитним карткам.

На виконання договору про надання банківських послуг ОСОБА_1 отримував послуги в банку та платіжні картки, в тому числі на сьогодні має кредитну картку № НОМЕР_5 з кредитним лімітом на суму 25 000 грн.

У вказаній Заяві про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 12.10.2020 вказані умови кредитування є погодженими сторонами.

Згідно виписки із карткового рахунку ОСОБА_1 відповідачем здійснювалося списання процентів за користування кредитними коштами щомісячно з 01.05.2022 (01.05.2022 - 351,26 грн.; 01.06.2022 -162.85 грн.; 01.07.2022 - 397,61 грн.; 01.08.2022 - 418,70 грн.; 01.09.2022 - 298.49 грн.; 01.10.2022 - 749,47 грн.; 01.11.2022 - 826,50 грн.; 01.11.2022 793,34 грн.).

21.10.2022 ОСОБА_1 звернувся до Відповідача із письмовою заявою про повернення списаних процентів за користування кредитом 21.10.2022, до якої додав довідку копією довідки №535 від 17.08.2022 .

Листом АТ КБ «ПриватБанк» від 21.12.2022 №20.1.0.0.0/7- 221215/18942 було відмовлено у задоволенні заяви про повернення списаних процентів за користування кредитними коштами.

Також, судом встановлено, що ОСОБА_1 з 04.03.2022 по теперішній час є добровольцем територіальної оборони у складі ІНФОРМАЦІЯ_1 » та знаходиться у безпосередньому керівництві та під контролем командира військової частини НОМЕР_1 Сил територіальної оборони, та виконує завдання територіальної оборони України, що підтверджується копією довідки №535 від 17.08.2022 та копією посвідчення серії НОМЕР_6 , копією контракту добровольця територіальної оборони від 04.03.2022.

Підставою звернення до суду із вказаним позовом стало неправомірне нарахування та списання з рахунку позивача Банком процентів за користування кредитом.

Задовольняючи позовні вимоги в частині зобов`язання АТ КБ «Приватбанк» здійснити перерахунок процентів за користування кредитним лімітом з 01.05.2022, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 має право на звільнення від сплати процентів за користування кредитом, оскільки він перебуває у складі добровольчого формування територіальної громади, виконує завдання територіальної оборони України і є особою, на яку поширюється дія Закону України «Про соціальний правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», тому має право на звільнення від нарахування процентів за користування кредитом.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частинами першою-другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.

Статтею 9 Закону України «Про споживче кредитування» зазначено щодо інформації, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит. Так, кредитодавець розмішує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності.»

Згідно ч. 2 ст. 642 ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції.

Згідно ст. 1069 ЦК України якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Права та обов`язки сторін, пов`язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Надана ОСОБА_1 виписка свідчить про те, що між Банком та клієнтом погоджені умови кредитного договору.

ОСОБА_1 з 04.03.2022 по теперішній час є добровольцем територіальної оборони у складі ІНФОРМАЦІЯ_1 » та знаходиться у безпосередньому керівництві та під контролем командира військової частини НОМЕР_1 Сил територіальної оборони, та виконує завдання територіальної оборони України, що підтверджується копією довідки №535 від 17.08.2022 та копією посвідчення серії НОМЕР_6 , копією контракту добровольця територіальної оборони від 04.03.2022.

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» дія цього Закону поширюється на членів добровольчих формувань територіальних громад під час їх участі у заходах підготовки добровольчих формувань територіальних громад, а також виконання ними завдань територіальної оборони України.

Відповідно до ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля.

Пункт 15 статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає. Крім цього, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення. Вказані правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 26 грудня 2018 року у справі №522/12270/15-ц, провадження №61-21025св18.

Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 25 квітня 2022 року № 75 затверджено перелік територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 10 листопада 2022 року, наказом Мінреінтеграції від 30 листопада 2022 року № 280 затверджено оновлений перелік територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), до якої відноситься, зокрема: Запорізька область - Запорізька міська територіальна громада.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року, особливий період період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до ч.3 ст. 9 Закону України «Про основи національного спротиву» до складу добровольчих формувань територіальних громад зараховуються громадяни України, які відповідають вимогам, встановленим Положенням про добровольчі формування територіальних громад, пройшли медичний, професійний та психологічний відбір і підписали контракт добровольця територіальної оборони. Громадяни України зараховуються до складу добровольчих формувань територіальних громад за місцем своєї реєстрації. У разі введення воєнного стану громадяни України можуть зараховуватися до складу добровольчих нормувань територіальних громад також безпосередньо в районах ведення воєнних бойових) дій. На громадян України, зарахованих до складу добровольчих формувань територіальних громад, під час участі у підготовці та виконанні завдань територіальної оборони поширюється дія статутів Збройних Сил України.

Відповідно до ч.5 ст.9 Закону України «Про основи національного спротиву», облік громадян України, які уклали контракт добровольця територіальної оборони, здійснюється територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки.

Пункт 15 статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає. Крім цього, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення.

Вказані правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 26 грудня 2018 року у справі №522/12270/15-ц, провадження №61-21025св18.

Відповідно до ст.24 Закону України «Про основи національного спротиву» на членів добровольчих формувань територіальних громад під час їх участі у заходах підготовки добровольчих формувань територіальних громад, а також виконання ними завдань територіальної оборони поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". На членів добровольчих формувань територіальних громад, які беруть участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, поширюються гарантії соціального захисту, передбачені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Аналіз вказаних норм права дає підстави для висновку, що ОСОБА_1 має право на пільги передбачені ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей», а тому доводи апеляційної скарги АТ КБ «Приватбанк» стосовно цього є не обґрунтованими.

Що стосується доводів апеляційної скарги про обраний позивачем неефективний спосіб захисту свого права, то колегія суддів вважає, що вказані доводи також не ґрунтуються на норма діючого законодавства.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Ефективний спосіб захисту прав повинен: 1) забезпечити поновлення порушеного права 2) в разі неможливості такого поновлення гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування 3) такий захист повинен бути повним (тобто не частковим) 4) забезпечувати мету здійснення правосуддя та принцип процесуальної економії 5) забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту Одне право має захищатися одним позовом. (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року по справі № 910/3009/18)

Таким чином, суд першої інстанції, встановивши наявність порушеного права ОСОБА_1 , правильно своїм рішенням зобов`язав АТ КБ «Приватбанк» здійснити перерахунок процентів за користування кредитним лімітом з 01.05.2022 за розрахунковим рахунком ОСОБА_3 , в задоволені іншої частини позовних вимог відмовив.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08 травня 2023 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 13 вересня 2023 року.

Головуюча: І.В. Кочеткова

Судді А.В. Дашковська

О.М. Кримська