КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 755/292/22
П О С Т А Н О В А

Іменем України

15 листопада 2023 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Мороз Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційними скаргами Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» та ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва, ухвалене у складі судді Коваленко І.В. в м. Київ 24 травня 2023 року у справі за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

В січні 2022 року позивач КП «Київтеплоенерго» звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості, просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 10949,42 грн., заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 94199,32 грн., заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 7049,68 грн., заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року послуги централізованого постачання гарячої води у розмірі 4 230 342,20 грн.; витрати, пов`язані з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в розмірі 33 грн., судовий збір за подання позову в розмірі 65138,11 грн.

Заявлені вимоги мотивував тим, що розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10 квітня 2018 року № 591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам, у зв`язку з чим КП «Київтеплоенерго» здійснює з 01 травня 2018 року надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

На виконання вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» позивачем на підставі типового договору підготовлено та опубліковано договір про надання послуг централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28 березня 2018 року № 34 (5085), свідоцтвом повного і беззастережного акцепту (прийняття) умов договору є отримання послуг споживачем. Квартира за адресою АДРЕСА_1 під`єднана до внутрішньобудинкової системи теплопостачання, а отже ОСОБА_1 , який з 11 лютого 2013 року є власником даної квартири, є споживачем послуг з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води. Відповідач від послуг централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води у встановленому чинним законодавством порядку не відмовлявся. Отже, виникнення цивільних прав та обов`язків підтверджується діями сторін: позивач надає послуги з централізованого опалення та з централізованого постачання гарячої води і щомісячно надсилає споживачу платіжні документи (рахунки) на оплату таких послуг. Відповідач споживає надані послуги та зобов`язаний оплатити їх вартість.

Проте відповідач своєчасно не сплачував за спожиті послуги, в результаті чого утворилася заборгованість, яка станом на 01 грудня 2021 року складає 4 237 391,90 грн. (заборгованість за послуги централізованого опалення у розмірі 7049,68 грн., заборгованість за послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 4 230 342,20 грн.).

Крім того, позивач на підставі договору № 602-18 про відступлення права вимоги (надалі договір цесії) від 11 жовтня 2018 року, укладеного між ПАТ «Київенерго» та КП «Київтеплоенерго» прийняв право вимоги до відповідача з оплати спожитих до 01 травня 2018 року послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води в розмірі 105 148,74 грн.

Відповідач із заявами про взяття на абонентський облік квартирного засобу обліку води у встановленому законом порядку до позивача не звертався. 27 жовтня 2021 року позивачем складено акт обстеження квартири і встановлено, що засіб обліку води пошкоджений. Отже, нарахування за вказаною адресою за централізоване постачання гарячої води проводиться за нормою споживання, встановленою розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 16 червня 2015 року № 579 (3 куб.м. на 1 особу).

Для уточнення інформації про здійснення правильного нарахування за послуги з централізованого постачання гарячої води (за нормативом), КП «Київтеплоенерго» було направлено лист до Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про надання інформації щодо кількості зареєстрованих осіб протягом періоду 2015 - 2021 років, у відповідь на який адміністрація повідомила, що за вказаною адресою в період з 2015 року по 04 серпня 2021 року було зареєстровано 947 осіб, а станом на теперішній час - 535 осіб. Виходячи з викладеного, позивачем правомірно здійснювались нарахування за надані послуги.

В поясненнях до позову від 28 квітня 2023 року КП «Київтеплоенерго» повідомило про часткове погашення заборгованості відповідачем, в зв`язку з чим просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 10949,42 грн., заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 94199,32 грн., заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 1568,11 грн., заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року послуги централізованого постачання гарячої води у розмірі 4 229 223,20 грн.; витрати, пов`язані з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в розмірі 33 грн., судовий збір за подання позову в розмірі 65138,11 грн. (а. с. 204 т. 1).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 24 травня 2023 року позов частково задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «Київтеплоенерго» заборгованість за спожиті послуги з централізованого опалення у розмірі 1568,11 грн. та централізованого постачання гарячої води у розмірі 4 229 223,20 грн., а також судовий збір 64 461,86 грн. В решті позову відмовлено.

Позивач КП «Київтеплоенерго», не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції в частині відмови в позові, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених в рішенні суду, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 24 травня 2023 року в цій частині та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення в розмірі 10949,42 грн., послуги з централізованого постачання гарячої води в розмірі 94199,32 грн., витрат, пов`язаних з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в розмірі 33 грн. та в частині стягнення з відповідача судового збору в розмірі 676,25 грн., в іншій частині рішення залишити без змін.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на те, що суд неправильно застосував строки позовної давності, чим порушив норми матеріального і процесуального права.

Вказував, що судом не враховано, що зобов`язання відповідача з оплати наданих послуг виникали щомісячно, і плата за місяць повинна була вноситися не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Посилаючись на ст. 256, 257, 261, 267, п. 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, зазначив, що оскільки карантин, спричинений коронавірусом SARS-CoV-2 на території України встановлено з 12 березня 2020 року, строк позовної давності обраховується, починаючи з березня 2017 року. В матеріалах справи наявний детальний розрахунок заборгованості за надані послуги, в тому числі до 01 травня 2018 року на суму 105148,74 грн., який підтверджує щомісячні нарахування за весь період боргу, що переданий за договором цесії, із визначенням періоду, за який утворилась заборгованість. Таким чином, КП «Київтеплоенерго» не було пропущено строк позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості з березня 2017 року по жовтень 2021 року включно. За таких обставин суд ухвалив рішення з порушенням норм процесуального права. Всі надані позивачем розрахунки заборгованості за надані послуги роздруковані з бази даних ПК «БІТеК», який позивачем було отримано на підставі укладеного з ПАТ «Київенерго» договору цесії, та в якій міститься вичерпна інформація про порядок нарахування за надані послуги, період виникнення заборгованості, оплати споживача послуг. На теперішній час даний договір цесії № 602-18 є чинним, у встановленому законодавством порядку недійсним не визнавався. Відмовивши в стягненні заборгованості в частині послуг, спожитих до 01 травня 2018 року в розмірі 105148,74 грн., суд першої інстанції належним чином не врахував надані позивачем докази (договір цесії, додатки до нього, розрахунок заборгованості), чим позбавив позивача права на стягнення грошової вимоги відповідно до умов договору цесії про відступлення прав вимоги.

Повідомляв, що відповідач від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою АДРЕСА_1 не відмовлявся (не відключався) та з претензією до позивача про їх неотримання за вказаною адресою не звертався.

Звертав увагу, що у відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 не викладав жодного заперечення та не надав жодного доказу про відсутність наданих послуг або їх неналежне надання.

Посилаючись на ст. 319, 322, 360 ЦК України, наголошував, що відповідач є власником квартири і на нього покладено обов`язок утримувати належне йому майно, однак всупереч наведених вимог матеріального права суд порушив право позивача на правомірне стягнення заборгованості зі власника квартири за спожиті послуги.

Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.

Відповідач ОСОБА_1 , не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, також подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 24 травня 2023 року в цій частині та ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на те, що позивачем зазначено, що у разі несправності засобів обліку води і теплової енергії, що не підлягає усуненню, плата за послуги з моменту її виявлення вноситься з нормами споживання. Однак заміна пошкодженого кільця не є несправністю, яка не підлягає усуненню, і позивачем не доведено, що така підстава надає позивачу право нараховувати плату за нормою споживання, встановленою розпорядженням КМДА від 16 червня 2015 року № 579 (3 куб.м. на 1 особу). У разі несправності засобів обліку води і теплової енергії, що не підлягає усуненню, плата за послуги з моменту її виявлення вноситься згідно з нормативами, що наведені вище. Проте, суд першої інстанції не звернув уваги, що несправність засобу обліку, яка не підлягає усуненню, позивачем не доведена, а тому нарахування за централізоване постачання гарячої води проводилось незаконно з метою стягнення з відповідача додаткових коштів.

Доводив до відома, що наразі проводиться нарахування за споживання гарячої води згідно показників лічильника. Відповідні показники були прийняті позивачем, а тому його твердження про нарахування за нормами, встановленими розпорядженням КМДА від 16 червня 2015 року № 579, є незаконними.

Вказував, що наданий до позову розрахунок заборгованості не є належним та допустимим доказом, оскільки з нього не вбачається періоду нарахування заборгованості та спожиті послуги.

Посилаючись на ч. 4 ст. 267 ЦК України, зазначав, що позивачем пропущено строк позовної давності, позов не містить заяви щодо поновлення пропущеного строку за вимогами про стягнення нарахованої заборгованості, а тому суд першої інстанції мав відмовити в задоволенні цих вимог. Враховуючи обставини справи, перебіг строку позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а саме з 01 травня 2018 року та закінчується 01 травня 2021 року, а отже пропустила строк позовної давності щодо стягнення нарахованої заборгованості.

Посилався на правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 18 січня 2022 року в справі № 370/522/16-ц про те, що сам факт запровадження карантину не свідчить про безумовне поновлення пропущеного процесуального строку без наведення заявником негативних обставин, які зумовлені карантинними обмеженнями і були перешкодою для вчинення процесуальних дій. Будь-яких доказів, що вказують на поважність причин пропуску позовної давності зі сторони позивача, не було надано до суду першої інстанції.

Від позивача КП «Київтеплоенерго» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якій позивач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення. Посилався на те, що строк позовної давності за вимогою про стягнення заборгованості з відповідача в силу п. 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України продовжено на строк дії карантину, який установлено на всій території України з 12 березня 2020 року. Таким чином, строк позовної давності обраховується, починаючи з березня 2017 року. В матеріалах справи міститься детальний розрахунок заборгованості за надані послуги ПАТ «Київенерго» до 01 травня 2018 року на суму 105148,74 грн., який підтверджує нарахування щомісячно за весь період боргу, що переданий за договором цесії та визначення періоду, за який утворилася заборгованість. Як вбачається з детального розрахунку заборгованості, відповідачем здійснювались оплати за надані послуги з централізованого постачання гарячої води в липні 2017 року, вересні 2017 року, квітні 2019 року, липні 2019 року, тобто ним перервано строк позовної давності. Таким чином, позивачем не було пропущено строк позовної давності з вимогами про стягнення заборгованості з оплати послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, спожитих з березня 2017 року по жовтень 2021 року включно.

Крім того, за договором цесії № 602-18 до позивача перейшло право вимоги до відповідача заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в розмірі 105148,74 грн. Відповідно до акту № 23 приймання-передавання фізичного носія/пристрою зберігання інформації, на якому записані файли білінгових систем ПК «БІТек» та ПК «Уніван-Термал», а позивач прийняв фізичний носій/пристрій зберігання інформації (зовнішній жорсткий диск, USB носій в кількості 1 шт.), на якому записана резервна копія бази даних ПК «Уніван-Термал» станом на 01 жовтня 2018 року. Отже, ПАТ «Київенерго» передало позивачу програмний комплекс (базу даних ПК «БІТек»), до якого ПАТ «Київенерго» здійснювалось внесення даних до програмного комплексу щодо нарахування за спожиті послуги відповідачем з централізованого опалення та постачання гарячої води. Зазначена база містить вичерпну інформацію про порядок нарахування за надані послуги, період виникнення заборгованості, оплати споживача послуг. Всі надані позивачем розрахунки заборгованості за надані послуги роздруковано з базу ПК «БІТек» та є електронним доказом у розумінні ч. 1 ст. 100 ЦПК України.

Вказував, що відповідач від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води у встановленому чинним законодавством порядку не відмовлявся та з претензією на адресу позивача про їх не отримання не звертався.

Звертав увагу, що в апеляційній скарзі ОСОБА_1 не викладає заперечень та не надає доказів, що в квартирі АДРЕСА_2 відсутнє надання послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води та про неправомірне нарахування заборгованості.

Таким чином, ОСОБА_1 як власник квартири зобов`язаний оплатити спожиті послуги централізованого опалення та постачання гарячої води, а позивач має право вимагати від відповідача виконання обов`язку щодо оплати наданих послуг.

Звертав увагу, що 27 жовтня 2021 року позивачем складено акт обстеження квартири АДРЕСА_2 , перевіркою встановлено, що в даній квартирі засіб обліку пошкоджений, акт обстеження складений у присутності споживача в особі ОСОБА_1 та підписаний ним. Отже, нарахування за наведеною адресою за централізоване постачання гарячої води проводяться за нормою споживання, встановленою розпорядженням КМДА від 16 червня 2015 року № 579.

Зазначав, що відповідач кожного місяця отримував платіжні документи, в яких зазначалось ПІБ, кількість зареєстрованих осіб, тариф, сума до сплати, розмір заборгованості тощо. Натомість з приводу здійснення неправомірного нарахування плати за житлово-комунальні послуги та/чи здійснення перерахунку в спірний період відповідач до позивача не звертався. Тому слід вважати, що послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води в будинку АДРЕСА_3 в період виникнення заборгованості надавались в повному обсязі, тому позивач має право вимагати від відповідача виконання обов`язку щодо оплати спожитих послуг.

Вказував, що з 11 лютого 2013 року власником квартири за вказаною адресою є ОСОБА_1 , який відповідно до ст. 319, 322 ЦК України зобов`язаний оплатити спожиті послуги, а позивач має право вимагати від нього виконання обов`язку щодо сплати спожитих послуг.

В судовому засіданні 15 листопада 2023 року брали участь представники позивача КП «Київтеплоенерго» Качкурова С.В. та відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , які підтримали власні апеляційні скарги, просили залишити без задоволення апеляційної скарги іншої сторони.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом із тим, рішення суду першої інстанції даним вимогам закону не відповідає.

Частково задовольняючи позов КП «Київтеплоенерго» про стягнення заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення у розмірі 1568,11 грн. та централізованого постачання гарячої води у розмірі 4 229 223,20 грн., суд першої інстанції виходив із того, що послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води в будинку АДРЕСА_3 в період виникнення заборгованості надавались у повному обсязі, а тому позивач має право вимагати від відповідача виконання обов`язку щодо оплати спожитих послуг, яка з урахуванням здійснення відповідачем часткової оплати суми заборгованості після подання позовної заяви до суду станом на 26 квітня 2023 року становить: заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року послуги централізованого опалення у розмірі 10949,42 грн.; заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 94199,32 грн.; заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 1 568,11 грн.; заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року послуги централізованого постачання гарячої води у розмірі 4 229 223,20 грн.

Відмовляючи в позові в частині вимог про стягнення заборгованості до 01 травня 2018 року, суд першої інстанції виходив із того, що детального розрахунку заборгованості в період з 03 квітня 2017 року до 01 травня 2018 року представником позивача не надано, а додано лише два додатки № № 1, 2 до договору № 602-18 про відступлення права вимоги (цесії), в яких зазначено загальний розмір заборгованості, за який період виникла така заборгованість у вказаних додатках не зазначено, в даній частині вимог судом відмовлено.

Крім того, суд першої інстанції відмовив у стягненні з відповідача ОСОБА_1 витрат, пов`язаних з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в розмірі 33,00 гривень, оскільки суду не надано доказів, що такі витрати понесені підприємством з вини відповідача.

Апеляційний суд не може погодитись з даними висновками, виходячи із наступного.

Судом встановлено, що розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 27 грудня 2017 року № 1693 «Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27 вересня 2001 року, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та Акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго» Комунальне підприємство «Київтеплоенерго» визначено підприємством, за яким закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади м. Києва, що повернуто з володіння та користування Публічного акціонерного товариства «Київенерго».

За розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10 квітня 2018 року № 591 Комунальному підприємству «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам.

З 01 травня 2018 року надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води здійснює Комунальне підприємство «Київтеплоенерго».

28 березня 2018 року в газеті «Хрещатик» № 34 (5085) було опубліковано повідомлення про публічний договір (оферту) про надання Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», як виконавцем, послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води та опубліковано договір про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води. Повідомленням визначено, що відповідно до норм ст. 634 Цивільного кодексу України, договір приєднання вважається акцептованим усіма споживача, які у встановленому порядку не надали заперечення щодо умов цього договору.

Відповідно до п. 1, 14 договору про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, виконавець зобов`язується своєчасно надавати споживачеві відповідної якості послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води згідно діючими нормативами, а споживач зобов`язався своєчасно та у повному обсязі сплатити послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що зазначені договором. Розрахунковим періодом є календарний місяць, якщо інше не визначено договором. Оплата послуг щомісячна. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяця) на підставі розрахунків на оплату наданих послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води (а. с. 146 - 147 т. 1).

11 жовтня 2018 року між ПАТ «Київенерго» (далі - кредитор) та Комунальним підприємством (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (далі - новий кредитор) було укладено договір № 602-18 про відступлення права вимоги (цесії), за яким ПАТ «Київенерго» відступило право вимоги, а КП «Київтеплоенерго» набуло право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців, щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитих до 01 травня 2018 року послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання станом на 01 серпня 2018 року з урахуванням оплат, що отримані кредитором за період з 01 серпня 2018 до дати укладення цього договору. Перелік договорів (особових рахунків), споживачів та сум грошових зобов`язань (основний борг), право вимоги яких відступається за цим договором, зазначається у додатку №1 та додатку №2 до цього договору (а. с. 80 т. 1).

Згідно п. 3.4.2 договору новий кредитор має право на отримання замість кредитора від споживачів, визначених у додатку №1 та/або додатку №2 до Договору цесії сплати заборгованостей, право вимоги до яких відступлене за цим договором.

Крім того, відповідно до п. 1.3 договору цесії кредитор відступає, новий кредитор набуває право вимоги також будь-яких інших, передбачених договорами та чинним законодавством додаткових грошових зобов`язань (неустойка, штраф, пеня), 3% річних, інфляційні нарахування, судові витрати, витрати пов`язані з отриманням боргу та примусовим стягненням та будь-які інші (без виключень та обмежень), що нараховані Кредитором та/або виникли до дати укладення цього договору у зв`язку з неналежним виконанням споживачем (споживачами) зобов`язань з оплати послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання за договорами та споживачами, які зазначені у додатку №1 та/або додатку №2 до договору цесії.

Відповідно до додатку № 1 та додатку № 2 до договору цесїї КП «Київтеплоенерго» набуло право вимоги заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води у розмірі 105148,74 грн. за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 14 - 15 т. 1).

Відповідач ОСОБА_1 з 11 лютого 2013 року є власником квартири АДРЕСА_2 згідно Інформаційної довідки № 262961385 від 24 червня 2021 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а. с. 9 т. 1) та з 07 грудня 2021 року зареєстрований за вказаною адресою (а. с. 95 т. 1).

Надання позивачем послуг ОСОБА_1 здійснювалось на підставі договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, затвердженого Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені Постановою КМУ від 21 липня 2005 року № 630, який був опублікований 31 липня 2014 року на офіційному сайті ПАТ «Київенерго», а також в газеті «Хрещатик» від 06 серпня 2014 року №111(4511).

Квартира за адресою АДРЕСА_1 , належна ОСОБА_1 , під`єднана до внутрішньобудинкової системи теплопостачання, що підтверджується наявними в матеріалах справи корінцями нарядів на включення та відключення, актів про готовність вузла комерційного обліку споживача до роботи, відомостями споживачів (добовими) щодо споживання теплової енергії, відомостями обліку споживання теплової енергії по АДРЕСА_3 (а. с. 40 - 78 т. 1).

Згідно акту виконаних робіт з виконання вимірювань для метрологічної перевірки та опломбування засобів обліку №054/012 від 14 квітня 2017 року, складеного Лабораторією «Центр вимірювань» ТОВ «Центр вимірювань» свідоцтво про атестацію №ПТ-313/14 на підставі договору №616/08/14-16 від 10 червня 2016 року з ПАТ «АК «Київводоканал» в особі техніка лабораторії ОСОБА_3 , та споживачем, мешканцем квартири за адресою: АДРЕСА_1 - ОСОБА_1 актом підтверджується проведення вимірювання для метрологічної повірки та роботи з опломбування лічильника №96 з холодного водопостачання, тип ETR-UA, рік випуску 2013, № пломби R14681747М. (а. с. 164 т. 1).

18 квітня 2017 року ДП «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів «Укрметртестстандарт» видане свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки, заводський № 23, чинне до 18 квітня 2021 року (а. с. 173 т. 1).

Згідно акту виконаних робіт з виконання підготовки до визначення метрологічних характеристик засобів вимірювальної техніки (лічильників холодної та гарячої води) від 01 квітня 2020 року, складеного техніком Національного наукового центру «Інститут метрології», вбачається факт огляду техніком лічильника на предмет повірки та визначення показників лічильників і одночасно в акті зазначено наступне: «Технік не надає висновків стосовно придатності чи непридатності лічильників. Технік не виконує робіт з опломбування чи розпломбування лічильників. Результати проведення повірки лічильника з демонтажем можуть відрізнятися від результатів повірки виконаної без демонтажу, так як перед процедурою повірки без демонтажу чищення та регулювання лічильника не проводиться (а. с. 165 т. 1).

Листом від 05 серпня 2021 року Дніпровською районною в м. Києві державною адміністрацією повідомлено на лист КП «Київтеплоенерго» щодо кількості зареєстрованих осіб за адресою АДРЕСА_1 за період з 2015 по 04 серпня 2021 роки, згідно наданого переліку за вказаний період в квартирі було зареєстровано 947 осіб і на даний час - 535 осіб (а. с. 22 - 37 т. 1).

05 серпня 2021 року КП «Київтеплоенерго» направив цінним листом на адресу ОСОБА_1 претензію щодо сплати заборгованості в сумі 3 657 637,94 грн., яка ним на момент звернення до суду виконана не була (а. с. 16 - 18 т. 1).

Крім того, 03 вересня 2021 року КП «Київтеплоенерго» направив на адресу ОСОБА_1 пропозицію щодо укладення договору про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води населенню (а. с. 38 т. 1).

27 жовтня 2021 року представники СП «Енергозбут» та КП «Київтеплоенерго» склали акт-обстеження за адресою АДРЕСА_1 , яким встановлено, що засіб обліку води, № 23, дата повірки 08 квітня 2020 року, пошкоджено, а саме зламане кільце потребує заміни (а. с. 39 т. 1).

Нарахування за спожиті ОСОБА_1 послуги здійснювалось КП «Київтеплоенерго» за нормою споживання, встановленою Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 16 червня 2015 року № 579 (3 куб.м. на 1 особу).

30 червня 2022 року слюсарем КП «Київтеплоенерго» та ОСОБА_1 складено акт № 027525 зняття контрольних показань з вузла розподільного обліку гарячої води за адресою АДРЕСА_1 , вузол обліку № 23, показання 254,871 куб.м., організація, що проводила повірку - ННЦ «Інститут метрології», дата повірки 08 квітня 2020 року, пломба № С36125324 (а. с. 168 т. 1).

На а. с. 171, 175 т. 1 наявні рахунки-повідомлення КП «Керуюча компанія Дніпровського району» станом на 01 липня 2022 року, 01 листопада 2022 року згідно яких, зазначено показники засобу обліку гарячої води 254,87 куб.м. та 255 куб.м. відповідно.

07 лютого 2023 року слюсарем КП «Київтеплоенерго» та ОСОБА_1 складено акт № 79495 зняття контрольних показань з вузла розподільного обліку гарячої води за адресою АДРЕСА_1 , вузол обліку № 23, показання 264,873 куб.м., організація, що проводила повірку - ННЦ «Інститут метрології», дата повірки 08 квітня 2020 року, пломба № С36125324 (а. с. 187 т. 1).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (чинний до 01 травня 2019 року) житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в чинній редакції, житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

За правилами частини четвертої статті 319, статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статей 156, 162 ЖК України власник зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги щомісячно у встановлені строки.

Обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг визначені статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, що діяла до 01 травня 2019 року) та ст. 7 чинного Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Обов`язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановленні договором або законом (пункт 1 частина третя статті 20 Закону), а обов`язком виконавця надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором (пункти 1, 3 частина друга статті 21 Закону).

Аналогічний обов`язок споживача щодо здійснення оплати житлово-комунальних послуг передбачений п. 5 ч. 2 ст. 7 чинного Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку сплачувати надані йому послуги. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 221/515/15 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15.

Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відсутність укладеного договору про надання послуг не звільняє споживачів від обов`язку оплачувати надані їм послуги. Поряд з цим вказаний обов`язок виникає лише у разі отримання споживачем певних послуг. Питання щодо фактичного користування житлово-комунальними послугами входить до предмета доказування у справі та має істотне значення для її правильного вирішення. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16.

Відповідно до ст. 525, ч. 1 ст. 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до п. 18, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року, які були чинні в період спірних правовідносин, розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки.

Відповідно до абз. 2 п. 10 Правил № 630, справляння плати за нормативами (нормами) споживання за наявності квартирних засобів обліку без урахування їх показань не допускається, за винятком випадків, передбачених абзацом п`ятим пункту 15 цих Правил. Виконавець і споживач не мають права відмовлятися від врахування показань засобів обліку.

Відповідно до пункту 29 Правил споживач має право: зокрема, на установлення квартирних засобів обліку та взяття їх на абонентський облік; на періодичну повірку, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) квартирних засобів обліку.

Плата за послуги з водопостачання споживачем, у квартирі якого встановлений засіб обліку гарячої води, вноситься згідно з нормативами (нормами) споживання у разі несправності засобів обліку води і теплової енергії, що не підлягає усуненню, з моменту її виявлення (абзац п`ятий пункту 15 Правил № 630).

Аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що за наявності у квартирі засобу обліку гарячої води оплата за надані послуги здійснюється згідно з показаннями такого засобу, за винятком випадку виявлення його несправності, що не підлягає усуненню.

Непроведення виконавцем періодичної повірки засобу обліку води не є підставою для неврахування його показників, так як забезпечення проведення повірки є обов`язком виконавця послуг і невиконання ним такого обов`язку не повинно мати негативних наслідків для споживача.

Аналогічний правовий висновок міститься і в постанові Верховного Суду від 22 лютого 2023 року у справі № 753/2748/20 ( провадження № 61-18711св20).

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Характеристиками доказів є їх належність, достовірність, допустимість та достатність. Так, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Допустимість полягає в тому, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 77 - 80 ЦПК України).

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінюючи доводи апеляційних скарг, суд враховує наступне.

Так, відмовляючи в позові в частині вимог про стягнення заборгованості за комунальні послуги, нараховані до 01 травня 2018 року, суд першої інстанції встановив, що детального розрахунку заборгованості в період з 03 квітня 2017 року до 01 травня 2018 року представником позивача не надано, а додано лише два додатки № № 1, 2 до договору № 602-18 про відступлення права вимоги (цесії), в яких зазначено загальний розмір заборгованості, за який період виникла така заборгованість у вказаних додатках не зазначено.

Разом із тим, судом першої інстанції залишено поза увагою і не надано належної оцінки наявному в матеріалах справи деталізованому розрахунку заборгованості за надані послуги, в тому числі до 01 травня 2018 року на суму 105148,74 грн., із визначенням періоду, за який утворилась заборгованість, з наведенням даних про опалювальну площу і діючий тариф, обсяги споживання послуг тощо (а. с. 11 - 13, 143 - 145 т. 1).

Крім того, висновки суду першої інстанції про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог в даній частині не узгоджуються логічно з попередніми висновками суду в цій справі (останній абзац на а. с. 226 т. 1, зворот), що долучені до матеріалів справи розрахунки заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 детально відображають нарахування, оплати споживача, а тому є належними та допустимими та відповідають нормам ст. 76 - 81, 95 ЦПК України та встановлюють споживання відповідачем таких послуг у вказаному обсязі.

Також, відмовляючи в даній частині позовних вимог по суті, суд першої інстанції одночасно надав оцінки заяві відповідача про застосування позовної давності, не звернувши увагу, що позовна давність застосовується лише до обґрунтованого позову.

Разом із тим, дійшовши висновку, що норми Правил № 630, згідно яких, у разі несправності засобів обліку води і теплової енергії, що не підлягає усуненню, плата за послуги з моменту її виявлення вноситься згідно з нормативами (нормами) споживання, не підлягають застосуванню в даному випадку, у зв`язку з відсутністю доказів, що підтверджують сам факт встановлення та опломбовування лічильника, суд першої інстанції не надав належної оцінки тому, що у розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за період з 01 вересня 2015 року по 30 листопада 2021 року за адресою АДРЕСА_1 , є застереження про наявність у даній квартирі лічильника постачання гарячої води (а. с. 12 т. 1).

Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відсутність доказів на підтвердження факту встановлення та опломбовування лічильника є належною підставою для справляння наданої послуги з постачання гарячої води згідно з установленими нормами споживання за весь період заборгованості, з огляду на те, що фактично наявність лічильника в квартирі відповідача визнана вищевикладеним застереженням у самому розрахунку заборгованості за надання комунальної послуги, та враховуючи необхідність захисту споживача як більш слабкої сторони економічних відносин.

Крім того, в поясненнях до позову від 09 лютого 2023 року (а. с. 137 т. 1) підставою для нарахування плати за надані послуги за постачання гарячої води згідно з нормативами (нормами) споживання позивачем зазначаються вже інші підстави - виявлення в квартирі позивача несправності засобу обліку води і теплової енергії, що не підлягає усуненню, згідно акту обстеження від 27 жовтня 2021 року.

Водночас, зазначаючи підставою нарахування заборгованості плати за послуги з постачання гарячої води згідно з нормативами (нормами) споживання, КП «Київтеплоенерго» не навело обґрунтування такого нарахування за весь період до 27 жовтня 2021 року, оскільки докази встановлення позивачем несправності лічильника до вказаного часу в матеріалах справи відсутні, і судом першої інстанції зазначені обставини залишені поза увагою.

Крім того, судом першої інстанції не враховано, що позивач на надав належних та допустимих доказів несправності засобу обліку як такої, що не підлягає усуненню, у вигляді відповідних технічних актів, складених уповноваженими особами тощо, оскільки у акті-обстеженні за адресою АДРЕСА_1 , встановлено лише, що засіб обліку води, № 23, дата повірки 08 квітня 2020 року, пошкоджено, а саме зламане кільце потребує заміни (а. с. 39 т. 1), що саме по собі не свідчить про неможливість усунення несправності.

Натомість, усунення відповідачем виявленої несправності підтверджується актами зняття контрольних показань з вузла розподільного обліку гарячої води за адресою АДРЕСА_1 , складеними 30 червня 2022 року та 07 лютого 2023 року слюсарем КП «Київтеплоенерго» та ОСОБА_1 , згідно якого було знято контрольні показання з вузла обліку № 23, організація, що проводила повірку - ННЦ «Інститут метрології», дата повірки 08 квітня 2020 року, пломба № С36125324 (а. с. 168, 187 т. 1).

Також усунення виявленої КП «Київтеплоенерго» несправності та врахування позивачем показників засобу обліку підтверджується нарахуванням позивачем оплати послуг за постачання гарячої води після звернення до суду з цим позовом на підставі показників засобу обліку, що підтверджується рахунками-повідомленнями КП «Керуюча компанія Дніпровського району» станом на 01 липня 2022 року, 01 листопада 2022 року, у яких зазначено показники засобу обліку гарячої води 254,87 куб.м. та 255 куб.м. відповідно (а. с. 171, 176 т. 1), які були надані відповідачем до суду першої інстанції, однак безпідставно відкинуті ним як недостовірні докази.

Разом із тим, докази здійснення позивачем перерахунку заборгованості ОСОБА_1 за показаннями лічильника відповідно до абз. 2 п. 10 Правил № 630, яким передбачено, що справляння плати за нормативами (нормами) споживання за наявності квартирних засобів обліку без урахування їх показань не допускається, в матеріалах справи відсутні.

Відтак, суд першої інстанції дійшов передчасного та помилкового висновку, який не ґрунтується на доказах, наявних в матеріалах справи, та зробленого з неправильним застосуванням норм матеріального права, про наявність у КП «Київтеплоенерго» підстав для нарахування оплати за централізоване постачання гарячої води за нормою споживання, встановленою розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської адміністрації) від 16 червня 2015 року №579 (3 куб. на 1 особу).

Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалене в результаті неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, висновки суду, викладені в рішенні, не відповідають обставинам справи, відтак рішення не може вважатись законним і обґрунтованим, не може залишатись в силі та підлягає скасуванню.

Вирішуючи позовні вимоги КП «Київтеплоенерго» по суті, апеляційний суд виходить із того, що оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів наявності підстав для нарахування послуг з постачання гарячої води за нормою споживання до моменту виявлення позивачем несправності обліку води і теплової енергії 27 жовтня 2021 року, і також не доведено, що виявлена у зазначену дату несправність є такою, що не підлягає усуненню, зазначені в позові обставини щодо наявності у відповідача заборгованості за надані послуги з постачання гарячої води до 01 травня 2018 року в розмірі 94199,32 грн. та після 01 травня 2018 року в розмірі 4 230 342,20 грн. не знайшли свого підтвердження та не підлягають задоволенню.

Посилання позивача, що відповідач не звертався з приводу здійснення неправомірного нарахування плати за житлово-комунальні послуги та/чи здійснення перерахунку в спірний період, не є самі по собі передбаченою законом підставою для нарахування заборгованості у спосіб, використаний позивачем, та в розмірі, заявленому для стягнення, та відхиляються апеляційним судом як необґрунтовані.

Апеляційний суд враховує, що позивач КП «Київтеплоенерго» має право вимагати від відповідача виконання обов`язку щодо оплати спожитих послуг згідно показань квартирного засобу обліку води, разом із тим, доказів наявності у відповідача заборгованості за надані послуги, нараховані згідно показань лічильника, позивачем надано не було.

Разом із тим, послуги з централізованого опалення в будинку АДРЕСА_3 в період виникнення заборгованості надавались у повному обсязі, що підтверджується наданими позивачем корінцями нарядів на включення та відключення, актів про готовність вузла комерційного обліку споживача до роботи, відомостями споживачів (добовими) щодо споживання теплової енергії, відомостями обліку споживання теплової енергії по АДРЕСА_3 , відповідач отримав комунальні послуги і не сплатив їх у повному розмірі, внаслідок чого має заборгованість по оплаті за послуги з централізованого опалення.

Встановлюючи розмір заборгованості ОСОБА_1 за послуги з централізованого опалення, апеляційним судом враховується пояснення КП «Київтеплоенерго» на а. с. 204 т. 1 про те, що станом на 26 квітня 2023 року заборгованість за центральне опалення за період з 01 травня 2018 року становить 1568, 11 грн. з урахуванням її часткового погашення відповідачем.

Тому позивач, який згідно договору цесії № 602-18 від 11 жовтня 2018 року набув право вимоги до відповідача за спожиті послуги з централізованого опалення за період до 01 травня 2018 року, має право вимагати від ОСОБА_1 виконання обов`язку щодо оплати спожитих послуг, на підтвердження розміру яких ним надано деталізований розрахунок заборгованості, згідно якого до 01 травня 2018 року ОСОБА_1 спожито та не оплачено послуги з централізованого опалення у розмірі 10949,42 грн., а після 01 травня 2018 року - в розмірі 7049,68 грн. (з урахуванням добровільного часткового погашення під час розгляду справи - в розмірі 1568,11 грн.).

Апеляційний суд враховує, що відповідач від мереж централізованого опалення у встановленому чинним законодавством порядку не відмовлявся та з претензією на адресу позивача про їх не отримання не звертався, доказів ненадання послуги або зниження якості наданої послуги ним надано не було.

Таким чином, ОСОБА_1 як власник квартири зобов`язаний оплатити спожиті послуги централізованого опалення, а позивач має право вимагати від відповідача виконання обов`язку щодо оплати наданих послуг.

Оцінюючи доводи відповідача про те, що розрахунок заборгованості не є належним та допустимим доказом, оскільки з нього не вбачається періоду нарахування заборгованості та спожиті послуги, апеляційний суд приймає до уваги, що долучений до матеріалів справи розрахунок заборгованості за надані послуги з централізованого опалення за адресою АДРЕСА_1 детально відображає нарахування, оплати, споживання, опалювальну площу та діючий тариф, та відхиляє доводи відповідача як необґрунтовані.

Крім того, відповідачем ОСОБА_1 подано до суду першої інстанції заяву про застосування позовної давності (а. с. 132 т. 1).

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно ч. 3, 4, 5 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ст. 262 ЦК України зміна кредитора у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Відтак відповідач зобов`язаний був вносити плату за користування послугами за централізоване опалення щомісячно, а тому перебіг позовної давності починається з наступного дня після закінчення строку на внесення щомісячного платежу.

Враховуючи, що попередній кредитор достовірно знав, з якого часу відповідач перестав сплачувати щомісячний платіж, як для попереднього кредитора, так і для нового кредитора (позивача) початок перебігу позовної давності починається з часу, коли відповідач не сплатив черговий щомісячний платіж за надання послуг за централізоване опалення.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

З розрахунку заборгованості за послуги з централізованого опалення, нарахованої позивачем з період з вересня 2015 року, вбачається, що відповідачем здійснювалась часткова оплата наданих послуг в липні та вересні 2017 року в розмірі 1 грн. (а. с. 12 т. 1), в квітні 2019 року в розмірі 300 грн., в липні 2019 року в розмірі 100 грн., в січні 2020 року в розмірі 1500 грн., в лютому 2020 року в розмірі 1300 грн., в листопаді 2020 року в розмірі 100 грн., в січні 2021 року в розмірі 1000 грн., в лютому 2021 року в розмірі 500 грн., в червні 2021 року в розмірі 500 грн. (а. с. 11 т. 1), отже, відповідачем систематично переривалася позовна давність, яка не спливла станом на час звернення з даним позовом в грудні 2021 року.

Крім того, відповідно до п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID - 19, спричиненої коронавірусом SARS - CоV - 2» на всій території України встановлено карантин з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року, дія якого постановами Кабінету Міністрів України неодноразово продовжувалася і була скасована лише з 01 липня 2023 року.

Отже, заява ОСОБА_4 про застосування позовної давності не підлягає задоволенню як необґрунтована, тому заборгованість за надані послуги з централізованого опалення підлягає стягненню з відповідача на користь позивача: за період до 01 травня 2018 року в розмірі 10949,42 грн., після 01 травня 2018 року в розмірі 1568,11 грн., разом 12517,53 грн.

З огляду на викладене апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене в результаті неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову, стягнувши заборгованість за централізоване опалення в розмірі 12517,53 грн.

В іншій частині позов задоволенню не підлягає з наведених вище підстав.

За подання позову КП «Київтеплоенерго» сплачено судовий збір в розмірі 65138,11 грн., за подання апеляційної скарги в частині оспорюваних сум - 3721,50 грн., і за результатами апеляційного перегляду позов задоволено на 0,29 % (на суму 12517,53 грн. з заявлених до стягнення 4 342 540,64 грн.), апеляційна скарга задоволена на 10 % (на суму 10949,42 грн. з заявлених до стягнення 105148,74 грн.), відтак вказані судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача таким чином: судові витрати, понесені в суді першої інстанції пропорційно до задоволення позову - в розмірі 188,90 грн., в апеляційному суді пропорційно до задоволення апеляційної скарги - в розмірі 372,15 грн., всього 561,05 грн.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 05 жовтня 2023 року ОСОБА_1 розстрочено сплату судового збору в розмірі 97707,17 грн. за подання апеляційної скарги, але не довше, ніж до ухвалення судового рішення у даній справі.

Оскільки за наслідками апеляційного перегляду в позові відмовлено (а апеляційну скаргу ОСОБА_1 відповідно задоволено) на 99,71 %, судовий збір пропорційно відмові в позові в розмірі 97423,82 грн. підлягає стягненню з КП «Київтеплоенерго» в дохід держави.

Апеляційний суд не вбачає підстав для віднесення до судових витрат, які підлягають розподілу, 33 грн. понесених позивачем за отримання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, оскільки позивачем не доведено необхідності їх понесення.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України апеляційний суд здійснює перерозподіл судових витрат та стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 561,05 грн., а з позивача в дохід держави - в розмірі 97423,82 грн.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» та ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 24 травня 2023 року скасувати та прийняти нову постанову.

Позов Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (м. Київ пл. І. Франка 5 ) заборгованість за спожиті послуги з централізованого опалення у розмірі 12517,53 грн. та судові витрати в розмірі 561,05 грн.

В решті позову Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» відмовити.

Стягнути з Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» в дохід держави судовий збір в розмірі 97423,82 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 16 листопада 2023 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.