Справа № 191/3751/23
Провадження № 2/191/989/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2023 року м. Синельникове Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді - Прижигалінської Т.В.

за участю секретаря Вехник С.Л.,

згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Наконечна Тетяна Миколаївна, до ОСОБА_2 , третя особа : Служба у справах дітей виконавчого комітету Раївської сільської ради Дніпропетровської області про визначення місця проживання дитини, -

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача ОСОБА_3 , діючи в інтересах ОСОБА_1 , звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа : Служба у справах дітей виконавчого комітету Раївської сільської ради Дніпропетровської області про визначення місця проживання дитини.

В обґрунтування своїх позовних вимог, представник позивача зазначила, що між ОСОБА_1 (Позивач) та ОСОБА_2 (Відповідач) було укладено шлюб. З 20.09.2017 року позивач та відповідач перебувають в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину : доньку - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Шлюбні відносини склалися не прості, позивач вимушена була у 2020 році звернутися до суду за для стягнення аліментів, щоб якось організувати батька дитини. На початку шлюбу сім`я ОСОБА_5 дійсно проживала за адресою : АДРЕСА_1 у будинку який належить Відповідачу та з якого Позивача з дитиною постійно вигоняли, неодноразово викликалась поліція, що підтверджується талонами реєстрації заяв. Після введення в Україні воєнного стану, пов`язаного із російською агресією та нападом російської федерації на Україну, за усною домовленістю між Позивачем та Відповідачем, батьки неповнолітньої ОСОБА_4 визначилися, що мати з дитиною поїдуть до Польщі, так як батько відповідно до наказу начальника ТЦК та соціальної підтримки ІНФОРМАЦІЯ_2 від 24 лютого 2022 року №25 призваний на військову службу під час мобілізації, в особливий період та направлений для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 . Позивач дійсно надавав фінансову допомогу, але це була домовленість між сторонами, що Відповідач буде сплачувати аліменти у добровільному порядку, а Позивач в свою чергу не буде направляти судовий наказ на виконання до виконавчої служби. Перебуваючи на відстані стосунки між подружжям погіршились. ОСОБА_1 повністю опікується інтересами і потребами доньки, піклується про неї, займається вихованням, слідкує за розвитком та здоров`ям дитини. Вона не має наміру у подальшому перешкоджати спілкуванню батька з дитиною. Позивач повністю віддає дитині свою любов і турботу, велику увагу приділяє її розвитку. Дитина росте в любові і піклуванні про неї. Також вихованню дитини приділяє увагу бабуся, мати позивачки. За обставин, які склалися, позивачем створені найкращі умови для дитини, в неї є свій дитячий куточок, де вона грається, є спальний куточок, де дитина відпочиває, дитина забезпечена іграшками та іншими речами для розвитку. Виходячи з інтересів дитини, вважаємо за доцільне визначити місце проживання разом з матір`ю ОСОБА_1 . Таким чином, проживання дитини разом із позивачем відповідає її інтересам. Вона має можливість забезпечити доньці належні умови проживання, повною мірою займатися вихованням дитини, чого відповідач забезпечити не в змозі. Разом з тим, позивач не чинитиме жодних перешкод для спілкування відповідача із дитиною і готова зі свого боку усіма силами сприяти тому, щоб дитина через несумісне проживання батьків не була позбавлена піклування батька.

У зв`язку з цим, представник позивача просить визначити місце проживання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з матір`ю

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 - за місцем її реєстрації або проживання. З відповідача стягнути на користь позивача суму сплаченого судового збору у розмірі 1073 грн. 60 коп.

Представник позивача до початку підготовчого судового засідання надала заяву про розгляд справи у її відсутність та відсутність позивача. Позовні вимоги підтримали повністю та просили їх задовольнити.

Відповідач в підготовче судове засідання не з`явився, однак до його початку надав заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення.

Представник третьої особи до початку підготовчого судового засідання надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Позовні вимоги підтримала та не заперечувала проти їх задоволення. Також надала висновок про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Крім того, в силу вимог ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, розглянувши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, дійшов наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

У відповідності до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно копії свідоцтва про шлюб Серії НОМЕР_2 , 20.09.2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 був зареєстрований шлюб. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу : « ОСОБА_5 ».

З копії свідоцтва про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Серія НОМЕР_3 , вбачається, що її батьками є сторони по справі.

Відповідно характеристики Луб`янського старостинського округу №5 Раївської сільської ради № 000934 від 07.02.2023 року, ОСОБА_1 проживає зі своєю донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у житловому будинку своєї матері ОСОБА_7 . На даний час не працює. За час проживання на території, скарг і зауважень з боку односельців та сусідів на її поведінку на адресу Луб`янського старостинського округу №5 не надходило.

Згідно копії Акту про обстеження умов проживання дитини за адресою : АДРЕСА_2 , за цією адресою проживають : ОСОБА_7 , власник будинку, бабуся; ОСОБА_1 мати, ОСОБА_4 донька. У зв`язку з військовим станом в Україні дитина дитячий садок не відвідував, мати займається розвитком дитини самостійно. З 12.04.2022 року до 12.01.2023 року зі слів ОСОБА_8 , вона з донькою перебувала на території Польщі, офіційно була працевлаштована та отримувала грошову допомогу. На даний час вони забезпечують необхідний рівень життя із зазначених коштів.

Відповідно висновку Органу опіки та піклування виконавчого комітету Раївської сільської ради, Орган опіки вважає за доцільне визначити місцем проживання малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за місцем проживання її матері ОСОБА_1 , а саме : АДРЕСА_2 . В обґрунтування свого рішення зазначили, що із бесіди з ОСОБА_1 з`ясовано, що життя з чоловіком не склалось через те, що через вживання алкогольних напоїв ОСОБА_9 неодноразово вчиняв бійки, виганяв її з дому з дитиною. На підтвердження своїх слів заявниця надала копії повідомлень Синельниківського відділу поліції про реєстрацію заяв щодо вчинення правопорушень громадянином ОСОБА_2 . Після останньої сварки ОСОБА_1 разом із донькою повернулась жити до своєї матері в с. Луб`янка, де проживає по цей час. У ході роботи стало відомо, що з початку війни у 2022 році заявниця виїхала з донькою до Польщі та влаштувалась там на роботу. У січні 2023 року ОСОБА_10 повернулась в Україну та дізналась, що чоловік подав позов до Синельниківського міськрайонного суду про розірвання шлюбу. У квітні поточного року шлюб між подружжям був розірваний. Зі слів ОСОБА_8 , під час останньої ОСОБА_11 пригрозив, що відбере у неї доньку та подасть позов до суду щодо визначення її місця проживання разом із ним. У лютому 2023 року фахівцем із соціальної роботи комунального закладу «Центр надання соціальних послуг» Раївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області» було здійснено вихід за місцем проживання заявниці разом із малолітньою донькою ОСОБА_12 . Житловий будинок цегляний, високий, світлий, газифікований, підведене водопостачання. Складається він із 2-х спалень, вітальні, прихожої, кухні, є санвузол, ванна кімната. Кожна кімната умебльована. Олена Володимирівна разом із дитиною мають окрему кімнату, у якій є все для повноцінною проживання та всебічного розвитку дитини. В будинку чисто, прибрано. Будинок має велике та просторе подвір`я. У будинку також проживає мама ОСОБА_8 , яка є його власницею. У ході спілкування з нею стало відомо, що вона не заперечує проти проживання у будинку доньки з онукою.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно статті 141 Сімейного Кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

Згідно статті 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно частини восьмої статті 7 Сімейного Кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Статтями 141, 150, 153, 155 Сімейного Кодексу України передбачено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

У відповідності до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Частиною першою статті 160 Сімейного кодексу України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Відповідно до частини першої статті 161 Сімейного Кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може бути вирішено органом опіки та піклування або судом.

Суд виходить з того, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітніх дітей беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дітей до кожного з них, вік дітей, стан їх здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дітей для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дітей. Діти, які не досягли 14 років, повинні проживати у встановленому місці проживання, яке не може бути змінене самочинно як волею сторонніх осіб, так і волею якогось одного з батьків.

Питання про визначення місця проживання дітей має вирішуватись, насамперед, з урахуванням прав та законних інтересів дітей.

Відповідно до пункту 1 статті 9 Конвенції про права дитини, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Зазначене узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18).

У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.

Із системного тлумачення пункту 1 статті 3, статті 9 Конвенції, частин другої, третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», статті 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Отже, при вирішенні питань про місце проживання дітей у випадку, коли їх батьки проживають окремо, необхідно дотримуватися принципу забезпечення найкращих інтересів дітей, обумовлених необхідністю забезпечити дітям повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.

Відповідно до положень частин четвертої-шостої статті 19 Сімейного Кодексу України, при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Враховуючи те, що умови проживання позивача є належними для проживання дітей, та те, що судом не встановлено, що позивач зловживає спиртними напоями чи наркотичними засобами, чи веде аморальний спосіб життя, то суд, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Також, суд зауважує, що батько дитини, у разі визначення місця проживання її разом із матір`ю, не обмежений у своєму праві на спілкування з ним, турботі відносно дітей та участі у їх вихованні, і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дітей щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням.

Крім того, ч.1,2 ст.141 ЦПК України передбачено, що с удовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються : у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача. У зв`язку з цим, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1073,60 грн..

На підставі вищевикладеного та ст.ст. 51,55 Конституції України, ст.ст. 7, 141,150,153.155,160,161 Сімейного Кодексу України, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», керуючись ст.ст. 4, 141, 206, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги задовольнити.

Визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за адресою: АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_5 в м. Синельникове Дніпропетровської області, РНОКПП : НОМЕР_4 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП : НОМЕР_5 , судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1073 ( одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т. В. Прижигалінська