03.03.2023 Справа № 756/9842/21
Унікальний № 756/9842/21
Провадження № 2/756/410/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2023 року Оболонський районний суд м. Києва

у складі : головуючого судді Яценко Н.О.

за участю секретаря Волошиної А.О.

представника прокуратури Долгорук С.М.

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом першого заступника керівника Шевченківської окружної прокуратури міста Києва в інтересах держави в особі: Київської міської ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 , про скасування державної реєстрації прав власності на нерухоме майно та витребування майна, -

В С Т А Н О В И В:

30.06.2021 року перший заступник керівника Шевченківської окружної прокуратури м.Києва звернувся до суду з вищевказаним позовом до відповідачів. В обгрунтування позову вказує, що під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0009027 від 22.08.2018 прокуратурою встановлено факт порушення інтересів держави.

17.07.2018 право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу №685 від 17.07.2018, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Федоренко О.Б.

Однак вказане майно є комунальною власністю, оскільки на підставі рішення виконавчого комітету Московської районної Ради народних депутатів від 13 жовтня 1986 року № 533/1, було видано ордер від 23 жовтня 1986 року № 5530 на право зайняття службового жилого приміщення АДРЕСА_1 на сім`ю у складі з однієї особи

Згідно ордеру від 23 жовтня 1986 року № 5530 жиле приміщення АДРЕСА_1 надавалось працівникові підприємства «Київгаз» ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1

Жиле приміщення АДРЕСА_1 відноситься до відомчого житлового фонду і згідно інформації Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, рішення (розпорядження) щодо виключення жилого приміщення АДРЕСА_1 з числа службових не приймалось і приватизація спірної квартири не здійснювалась, а тому є комунальною власністю та належить територіальній громаді міста в особі Київської міської ради.

Разом з цим встановлено, що первинна реєстрація права власності на спірне нерухоме майно була проведена 19.03.2018 за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, укладеним 17.12.2003 між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , та зареєстрованим на Товарній біржі «Київська універсальна біржа.

Проте, відповідно до інформації Київського міського БТІ, право власності на квартиру АДРЕСА_1 не реєструвалося.

Крім того, договір купівлі продажу спірного майна (на підставі якого відбулась первинна реєстрація прав власності) між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 ніби-то укладено 17.12.2003 на товарній біржі «Київська універсальна біржа». Проте, Товарна біржа «Київська універсальна біржа» листом від 11.05.2021 № 5/1 повідомила, що на ТБ «Київська універсальна біржа» не укладався договір купівлі-продажу від 17.12.2003 (без номеру) між ОСОБА_7 , який діяв від імені ОСОБА_5 , та ОСОБА_8 , який діяв від імені ОСОБА_2 , біржою не посвідчувався, аукціон з продажу квартири АДРЕСА_1 , оформлений протоколом №1270 від 17.02.2003 та ТБ «Київська універсальна біржа» не проводився.

ТБ «Київська універсальна біржа» зазначено, що книги реєстрації угод купівлі-продажу нерухомості, що здійснювались через вказану товарну біржу, закінчуються груднем 2000 року. Після зазначеного періоду угоди купівлі-продажу не укладались та не посвідчувались.

Більш того, ОСОБА_2 з 28.01.2018 по 21.05.2018 перебував на стаціонарному лікуванні в Комунальному закладі Київської обласної ради «Обласне психіатрично-наркологічне медичне об`єднання», а тому не міг подати у березні 2018 року заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, за результатами розгляду якої здійснено реєстрацію прав власності на спірне нерухоме майно.

Зазначають, що угода від 17.12.2003, на підставі якої здійснено реєстрацію права власності за ОСОБА_2 , фактично не укладалась, як юридичний факт не відбулась та не могла породити будь-яких законних правових наслідків, оскільки приватизація квартири не здійснювалась, свідоцтво про право власності на житло, уповноваженим органом не видавалось, право власності на майно КП «КМБТІ» не реєструвалось, угода на Товарній біржі не укладалась, не реєструвалась та не посвідчувалась, а отже не є правовою підставою для набуття ним права власності на спірне майно.

Враховуючи те, що первинну незаконну державну реєстрацію права власності на спірне нерухоме майно проведено за особою, яка не набула у встановленому законом порядку права власності на нього, подані для державної реєстрації документи не відповідають вимогам закону, оскільки договір купівлі продажу від 17.12.2003 не укладався, заява на проведення реєстраційних дій не могла бути подана ОСОБА_2 , у зв`язку з його перебуванням на стаціонарному лікуванні, указане рішення вважають незаконним та підлягає скасуванню.

На даний час право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу №685 від 17.07.2018, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Федоренко О.Б.

Враховуючи те, що право власності на спірну квартиру було набуте ОСОБА_6 та ОСОБА_2 у спосіб, не передбачений діючим законодавством, без волі дійсного власника майна, а тому вони та наступні набувачі ОСОБА_9 та ОСОБА_3 , на думку прокуратури, не були власниками квартири і не мають законних прав розпоряджатися нею. Просять суд визнати причини пропуску строку позовної давності поважними, оскільки позивач не є стороною по справі, а про незаконне вибуття із комунальної власності спірного нерухомого майна прокуратурі стало відомо під час здійснення процесуального керівництва у кримінальному провадженні №0009027, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.08.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України; скасувати державну реєстрацію права власності на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 000) за ОСОБА_2 оформлену записом, вчиненим державним реєстратором КП «Бюро державної реєстрації» за №25313180; витребувати від ОСОБА_3 відповідно до ст.388 ЦК України на користь територіальної громади м.Києва в особі Київської міської ради квартиру АДРЕСА_1 площею 34,5 кв.м. (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 000).

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано судді Яценко Н.О.

Ухвалою від 06.07.2021 року розгляд справи призначено в загальному провадженні.

Ухвалою від 09.12.2021 року з занесенням до протоколу судового засідання до участі в розгляді справи в якості третьої особи залучено ОСОБА_4 (а.с.186 т.1)

07.12.2022 року представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Фарбота М.Р. подала суду заяву про застосування строків позовної давності. В своїй заяві посилається на те, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 17.06.2021 року, відкриття розділу , реєстрація ОНМ № 000 за адресою: АДРЕСА_1 відбулося 19 березня 2018 року ОСОБА_10 , реєстратором КП «Бюро державної реєстрації» (індексний номер рішення : 40192503)

Комунальне підприємство «Бюро державної реєстрації», як представник власника - територіальної громади, фактично здійснило первинну державну реєстрацію права власності на спірну квартиру 19 березня 2018 року. Саме внаслідок здійснення цього запису квартира вибула з комунальної власності.

Зазначає, що виконавчий орган Київської міської ради в особі Департаменту комунальної власності не просто зобов`язаний здійснювати контроль за використанням та збереженням об`єктів права комунальної власності територіальної громади міста Києва, а й безпосередньо забезпечує ведення реєстру речових прав на нерухоме майно, а тому не тільки мав змогу дізнатися про порушення свого права - вибуття спірної квартири з комунальної власності на підставі внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису №000 19 березня 2018 року внаслідок виконання завдань з ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а й зобов`язаний був здійснювати контроль за використанням та збереженням такого майна.

Просить суд застосувати строки позовної давності відповідно до п.3,4 ст.257, ч.1 ст.266 ЦК України та відмовити в задоволенні позову в повному обсязі у зв`язку зі спливом строку позовної давності.

Також представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Фарбота М.Р. подала письмові пояснення по справі в яких також просила суд застосувати строки позовної давності та відмовити в задоволенні позову.

В своїх поясненнях посилалася на те, що на даний момент право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу №685 від 17.07.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Федоренко О.Б. і ОСОБА_3 є добросовісним набувачем квартири АДРЕСА_1 в розумінні ст.330 ЦК України. У разі задоволення віндикаційного позову і витребування спірної квартири у ОСОБА_3 , як добросовісного набувача, вважає, що це призведе до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції з прав людини та основоположних свобод. Просила суд в задоволенні позову відмовити.

В судових засіданнях позивач - представник прокуратури позовні вимоги підтримувала, з обставин викладених в позові та просила суд позов задовольнити. Представник Київської міської ради в судові засідання не з`являвся, подав заяву в якій просив суд позов задовольнити та провести розгляд справи без його участі. Суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності представника Київської міської ради.

Представник відповідача ОСОБА_3 - адвокат Фарбота М.Р. проти задоволення позову заперечувала, з обставин викладених в письмових поясненнях та просила суд в задоволенні позову відмовити, застосувати строки позовної давності.

Відповідач ОСОБА_2 в судові засідання не з`являвся, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявок суду не повідомив, відзив на позов не надав, суд вважає за можливе провести розгляд справи без його участі.

Третя особа ОСОБА_4 також в судові засідання не з`являвся, про розгляд справи повідомлявся шляхом публікації на сайті судової влади, причини неявки не повідомив, суд вважає за можливе провести розгляд справи без його участі.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд доходить до наступного висновку.

Відповідно до рішення Київської міської ради від 02 грудня 2010 року №284/5096 «Про питання комунальної власності територіальної громади міста Києва» житловий будинок АДРЕСА_3 знаходиться в комунальній власності тертиторіальної громади міста Києва.

Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10 грудня 2010 року №1112 «Про питання організації управління районами в місті Києві» житловий будинок АДРЕСА_3 передано до сфери управління Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації.

Згідно розпорядження Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації від 31 січня 2015 року № 41 «Про деякі питання комунального майна територіальної громади міста Києва» житловий будинок АДРЕСА_3 закріплено на праві господарського відання без права розпорядження за комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району міста Києва».

На підставі рішення виконавчого комітету Московської районної Ради народних депутатів від 13 жовтня 1986 року № 533/1, було видано ордер від 23 жовтня 1986 року №5530 на право зайняття службового жилого приміщення АДРЕСА_1 на сім`ю у складі з однієї особи.

Згідно ордеру від 23 жовтня 1986 року №5530 жиле приміщення АДРЕСА_1 надавалось працівникові підприємства «Київгаз» ОСОБА_5 (а.с.38 т.1), який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що складено відповідний актовий запис про смерть №302 від 05.01.2016. (а.с.47 т.1)

Жиле приміщення № 141 в будинку АДРЕСА_3 відноситься до відомчого житлового фонду.

Відповідно до ст. ст. 4, 5 Житлового кодексу Української PCP жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території Української PCP, утворюють житловий фонд. Державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих рад народних депутатів (житловий фонд місцевих Рад).

Приписами ст. 15 Житлового кодексу УРСР на виконавчі комітети районних, міських, районних у містах Рад покладено здійснення управління житловим фондом місцевих Рад, прийняття рішень про надання жилих приміщень у будинках житлового фонду місцевої Ради, видача ордерів на жиле приміщення.

Разом з тим, відчуження квартир (будинків) державного житлового фонду на користь громадян України здійснюється шляхом проведення приватизації у порядку, визначеному Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Проте, згідно інформації Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, викладеної в листах №104/3780 від 18.05.2021, №104/4571 від 11.06.2021, №104/4493 від 09.06.2021 рішення (розпорядження) щодо виключення жилого приміщення АДРЕСА_1 з числа службових не приймалось.

За інформацією органу приватизації державного житлового фонду - управління житлово-комунального господарства Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації приватизація квартири АДРЕСА_1 органом приватизації державного житлового фонду Оболонського району міста Києва не здійснювалась. (а.с.31-32 т.1) Свідоцтво про право власності на житло не видавалось. (а.с.35 т.1)

За загальним правилом власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є пропорційним змісту порушеного права, який враховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, оскільки рішення уповноваженим органом щодо приватизації указаного майна не приймалось, тому квартира АДРЕСА_1 є комунальною власністю та належить територіальній громаді міста в особі Київської міської ради.

Разом з цим встановлено, що первинна реєстрація права власності на спірне нерухоме майно була проведена 19.03.2018 за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 3766/2003-12, укладеним 17.12.2003 між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , та зареєстрованим на Товарній біржі «Київська універсальна біржа.

В пункті 3 вказаного договору зазначено, що відчужувана квартира належить ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого згідно з розпорядженням від 20.12.1999 №413. Право власності зареєстроване Комунальним підприємством Київське міське бюро технічної інвентаризації 28.01.2000 року, записано в реєстрову книгу за №1241-д.

Проте, відповідно до інформації Київського міського БТІ, викладеній в листі №062/14-5756 (И-2021) від 12.05.2021, право власності на квартиру АДРЕСА_1 не реєструвалося. Запис у реєстрову книгу № 1241 - д від 28.01.2000 не здійснювався. (а.с.39-40 т.1)

Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є угоди, передбачені законом, адміністративні акти ( ст. 4 ЦК УРСР).

Товарна біржа «Київська універсальна біржа» листом від 11.05.2022 №5/1 повідомила, що на ТБ «Київська універсальна біржа» не укладався договір купівлі-продажу від 17.12.2003 (без номеру) між ОСОБА_7 , який діяв від імені ОСОБА_5 , та ОСОБА_8 , який діяв від імені ОСОБА_2 , біржою не посвідчувався, аукціон з продажу квартири АДРЕСА_1 , оформлений протоколом №1270 від 17.02.2003 та ТБ «Київська універсальна біржа» не проводився.

ТБ «Київська універсальна біржа» зазначено, що книги реєстрації угод купівлі-продажу нерухомості, що здійснювались через вказану товарну біржу, закінчуються груднем 2000 року. Після зазначеного періоду угоди купівлі-продажу не укладались та не посвідчувались. (а.с.43 т.1)

Як убачається з відповіді Комунального закладу Київської обласної ради «Обласне психіатрично-наркологічне медичне об`єднання» ОСОБА_2 з 28.01.2018 перебував на стаціонарному лікуванні в Комунальному закладі Київської обласної ради «Обласне психіатрично-наркологічне медичне об`єднання», а тому не міг подати у березні 2018 року заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, за результатами розгляду якої здійснено реєстрацію прав власності на спірне нерухоме майно, що підтверджується листом комунального закладу від 19.11.2018 № 819. (а.с.58)

Разом з тим, не може бути визнана недійсною в судовому порядку угода, яку не вчинено (договір, який не укладено).

Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). (пункт 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»)

Оскільки свідоцтво про право власності на житло уповноваженим органом не видавались, не породжує правових наслідків та є неукладеним за своєю правовою природою договір купівлі-продажу, серія та номер від 17.12.2003 між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 і не потребує додаткового визнання його недійсним за рішенням суду.

Крім того, відсутність спрямованого на відчуження майна рішення органу місцевого самоврядування означає, що власник волю на відчуження майна (приватизацію) не виявляв, а отже спірне майно Київською міською радою не відчужувалося, право власності територіальної громади на вказане майно не припинялося, а ОСОБА_5 не набував права власності на майно та не був його власником.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон) під державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) слід розуміти офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державна реєстрація прав є обов`язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав.

Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Разом з цим, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону загальними засадами державної реєстрації прав є, серед іншого, гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження.

За ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними якщо реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення.

Відповідно до ст.18 Закону за результатами розгляду заяви державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав, вносить до Державного реєстру відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав та видає інформацію з Державного реєстру прав для подальшого використання заявником.

За ч. 4 ст. 18 Закону державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.

Згідно з ч. 1 ст. 22 Закону документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

За пунктом 1 ч. 1 ст. 27 Закону державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору.

З аналізу наведених норм законодавства вбачається, що інститут реєстрації права власності - це за своєю суттю є підтвердження державою права власності на майно за відповідною особою. При цьому держава наділена повноваженнями підтвердити таке право особи виключно у тому випадку, якщо ця особа набула майно у власність законно. Набуття особою у власність майна в обхід закону та надання державі документів, які не відповідають вимогам законодавства з метою введення держави в оману задля реєстрації права власності на майно, не може свідчити про правомірне набуття особою майна у власність, а відтак є підставою для скасування відповідної державної реєстрації на це майно.

Отже, сама по собі реєстрація права не є підставою виникнення права власності, оскільки такої підстави закон не передбачає. Відповідний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 10.05.2018 у справі №910/15993/16.

Разом з цим, саме наявність незаконної реєстрації порушує право дійсного власника, який має право заявити негаторну вимогу про усунення перешкод в користуванні своєю власністю.

Крім того, відповідно до ст. 20 Закону заява на проведення реєстраційних дій та оригінали документів, необхідних для проведення таких дій, подаються заявником у паперовій або електронній формі у випадках, передбачених законодавством.

Згідно зі ст. 2 Закону заявником є власник, інший правонабувач, сторона правочину, у яких виникло, перейшло чи припинилося речове право, або уповноважені ними особи - у разі подання документів для проведення державної реєстрації набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав.

Враховуючи те, що первинну незаконну державну реєстрацію права власності на спірне нерухоме майно проведено за особою, яка не набула у встановленому законом порядку права власності на нього, подані для державної реєстрації документи не відповідають вимогам закону, оскільки договір купівлі продажу від 17.12.2003 не укладався, заява на проведення реєстраційних дій не могла бути подана ОСОБА_2 , у зв`язку з його перебуванням на стаціонарному лікуванні, указане рішення є незаконним та підлягає скасуванню.

Водночас, згідно з ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними якщо реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення.

Разом з тим, враховуючи те, що Київським бюро технічної інвентаризації право власності на спірне майно за ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , іншими особами не реєструвалось, державна реєстрація права власності на майно, яке начебто виникло на підставі договору купівлі-продажу, укладеного понад 19 років тому, проведена за відсутності реєстрації такого права відповідно до законодавства, що діяло на момент його виникнення.

Зазначена незаконна реєстрація права власності на нерухоме майно, яке в дійсності є комунальним, порушує право власності територіальної громади, та фактично надає можливість третім особам використовувати його на власний розсуд та розпоряджатися ним, а тому для його поновлення є потреба у її скасуванні.

Враховуючи вищевикладене, скасуванню підлягає державна реєстрація права власності на нерухоме майно (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 000) за ОСОБА_2 , оформлена записом, вчиненим державним реєстратором КП «Бюро державної реєстрації» Пекарем А.Л. за №25313180.(а.с.20 т.1)

Відповідно до договору купівлі продажу від 15.05.2018 року ОСОБА_2 відчужив квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_11 (а.с.83-84 т. 1)

17.07.2018 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу спірної квартири. (а.с. 95-98 т.1)

На даний час право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу №685 від 17.07.2018, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Федоренко О.Б. (а.с. 21)

Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Відповідно до статей 317 і 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.

Власник має право витребувати майно з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України).

Віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України (висновок Верховного Суду України, сформульований у постанові від 17 лютого 2016 року у справі № 6-2407цс15).

Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Воля в даному випадку це рішення (дозвіл) місцевої ради на відчуження комунального майна конкретно визначеній особі.

Відповідно до п.21 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 07.02.2014р. "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» у разі, коли між особами відсутні договірні відносини або відносини, пов`язані із застосуванням наслідків недійсності правочину, спір про повернення майна власнику підлягає вирішенню за правилами статей 387, 388 ЦК України. Якщо власник вимагає повернення свого майна з володіння особи, яка незаконно ним заволоділа, така позовна вимога підлягає розгляду та вирішенню також за правилами статей 387, 388 ЦК України.

Право власника згідно з частиною першою статті 388 ЦК України на витребування майна від добросовісного набувача пов`язане з тим, в який спосіб майно вибуло з його володіння. Коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування майна від добросовісного набувача, є вичерпним. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом (пункт 3 частини першої статті 388).

Відповідно до правового висновку, викладеного Великою Палатою Верховного Суду в постанову від 17.10.2018 у справі №362/44/17 відсутність спрямованого на відчуження рішення відповідного органу місцевого самоврядування (зокрема, його підроблення) означає, що власник волю на відчуження не виявляв.

У п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 р. №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України.

Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача (подібний за змістом висновок сформулював Верховний Суд України у постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14, у постанові від 02 липня 2020 у справі №461/70782/16-ц).

Враховуючи встановлені обставини, суд вважає, що спірне житлове приміщення вибуло з володіння власника територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради поза її волею, а відтак наявні підстави, для витребування майна у добросовісного набувача, у зв`язку з цим позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України).

Для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа довідалася або повинна була довідатись про це порушення) чинники.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Неодноразово Велика Палата Верховного Суду висловлювала правову позицію щодо застосування строків позовної давності при вирішенні спорів про витребування майна із незаконного володіння на підставі статей 387, 388 ЦК України, та зазначала, що до таких спорів застосовується загальна позовна давність у три роки. За змістом статей 256, 261 ЦК України позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу). При цьому і в разі подання позову суб`єктом, право якого порушене, і в разі подання позову в інтересах держави прокурором, перебіг позовної давності за загальним правилом починається від дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися суб`єкт, право якого порушене, зокрема, держава в особі органу, уповноваженого нею виконувати відповідні функції у спірних правовідносинах. Перебіг позовної давності починається від дня, коли про порушення права держави або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися прокурор, лише у таких випадках: 1) якщо він довідався чи міг довідатися про таке порушення або про вказану особу раніше, ніж держава в особі органу, уповноваженого нею здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; 2) якщо держава не наділила зазначеними функціями жодний орган (пункти 46, 48, 65-66 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 362/44/17).

Як зазначає позивач за первісним позовом про наявність порушень державних інтересів прокурору стало відомо у ході здійснення процесуального керівництва у кримінальному провадженні №0009027, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.08.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України. В свою чергу Київська міська рада довідалася в ході опрацювання листа Шевченківської окружної прокуратури міста Києва у травні 2021 року. Таким чином, лише у ході досудового розслідування кримінального провадження та дослідження витребуваних документів можливо було прийти до висновку щодо реєстрації права власності на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 19.03.2018 року за ОСОБА_2 за неукладеним правочином.

За таких підстав, суд вважає, що строк позовної давності в даній справі не пропущений, а тому підстав для його поновлення немає.

З огляду на викладене, суд доходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, як законний та обгрунтований.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачів (кожного) на користь Київської міської прокуратури підлягає стягненню судовий збір в сумі 5270,35 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 81, 89,141, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги першого заступника керівника Шевченківської окружної прокуратури міста Києва в інтересах держави в особі: Київської міської ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 , про скасування державної реєстрації прав власності на нерухоме майно та витребування майна-задовольнити.

Скасувати державну реєстрацію права власності на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 000) за ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) оформлену записом, вчиненим державним реєстратором КП «Бюро державної реєстрації» за №25313180.

Витребувати від ОСОБА_3 (РНОКПП - НОМЕР_2 ) на користь територіальної громади м.Києва в особі Київської міської ради (код ЄДРПОУ - 22883141) квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 000).

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 ) на користь Київської міської прокуратури (код ЄДРПОУ - 02910019, банк ДКСУ м.Київ, код банку : 820172, IBAN UA0011062, код класифікації видатків бюджету - 2800, адреса місцезнаходження: 03150, м.Київ, вул.Предславинська, буд.45/9) судовий збір в сумі 5270 грн. 35 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП - НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_5 ) на користь Київської міської прокуратури (код ЄДРПОУ - 02910019, банк ДКСУ м.Київ, код банку : 820172, IBAN UA0011062, код класифікації видатків бюджету - 2800, адреса місцезнаходження: 03150, м.Київ, вул.Предславинська, буд.45/9) судовий збір в сумі 5270 грн. 35 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд міста Києва.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 03.03.2023 року.

Суддя Н.О. Яценко