ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Демченко Е.Л., Пищиди М.М.

при секретарі Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Марганецької міської ради Дніпропетровської області на ухвалу Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 18 жовтня 2023 року по справі за позовом Марганецької міської ради Дніпропетровської області до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збереженого майна, -

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2023 року Марганецька міська рада Дніпропетровської області звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збереженого майна.

Ухвалою Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 18 жовтня 2023 року клопотання представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Крят Л.Б. про закриття провадження задоволено та провадження у цивільній справі за позовом Марганецької міської ради Дніпропетровської області до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збереженого майна закрито.

Ухвала суду мотивована тим, що ОСОБА_1 , як в період дії договору оренди земельної ділянки від 08 січня 2023 року, так і після того використовував належне йому нерухоме майно автостанцію, що знаходилася на земельній ділянці, площею 0,7179 га (в подальшому поділені на дві земельні ділянки площею 0,1720 га та площею 0,5477 га) за адресою АДРЕСА_1 в своїй господарській діяльності, суд вважав, що позов про стягнення з ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збереженого майна підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, як спір, що виник у зв`язку із здійсненням господарської діяльності.

В апеляційній скарзі Марганецька міська рада Дніпропетровської області просить ухвалу суду скасувати, справу направити на продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що факт реєстрації відповідача, як фізичної особи підприємця не свідчить про те, що земельна ділянка і об`єкти нерухомості розташовані на цій земельній ділянці використовуються цією особою в господарській діяльності.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін, з наступних підстав.

Так, матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що позивач просить стягнути з ОСОБА_1 1078537,76 грн. за фактичне користування земельними ділянками за адресою: Дніпропетровська область, м. Марганець, Привокзальна площа, на яких розташована автостанція.

В обґрунтування позову зазначено, що 18 березня 2002 року фізичною особою ОСОБА_1 придбано нежилове приміщення автостанцію на земельній ділянці, площею 0,7179 га, власником якої була територіальна громада в особі Марганецької міської ради. Цільове призначення земельної ділянки 03.07 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі.

08 січня 2003 року між ОСОБА_1 як приватним підприємцем, та Марганецькою міською радою було укладено Договір оренди земельної ділянки строком на 4 роки, який було продовжено 17 січня 2007 року ще на 10 років, тобто до 2017 року. Рішенням Марганецької міської ради від 27 травня 2021 року вищевказану земельну ділянку вилучено з користування на умовах оренди ФОП ОСОБА_1 .

В подальшому, рішенням Марганецької міської ради, земельну ділянку, площею 0,7179 га поділено на дві земельні ділянки площею 0,1720 га та площею 0,5477 га.

Таким чином, у користуванні відповідача перебували земельні ділянки з кадастровими номерами :01:012:0004 (з 18 березня 2002 року по 04 серпня 2021 року) та :01:012:0541 (з 04 серпня 2021 року по сьогоднішній день). За весь період користування землею відповідач не сплачував орендну плату, що призвело до безпідставного збереження орендної плати за фактичне користування землею за період з січня 2019 року по грудень 2022 року на загальну суму 108537,76 грн.

Позивач вважає, що оскільки Договір оренди земельної ділянки, укладений між Марганецькою міською радою і ПП ОСОБА_1 припинив свою дію в 2017 році, то при визначенні юрисдикції спору необхідно спиратися на договір купівлі-продажу нерухомого майна автостанції від 18 серпня 2002 року, який укладено фізичною особою ОСОБА_1 , і доводить, що оскільки основним видом діяльності ОСОБА_1 як ФОП зазначено діяльність ресторанів та надання послуг мобільного харчування, це виключає можливість використання автостанції (яка розміщена на спірній ділянці) в господарській діяльності відповідача.

Договір оренди земельної ділянки від 08 січня 2003 року (зареєстрований за № 295 від 10 січня 2003 року) був укладений між Марганецькою міською радою та приватним підприємцем ОСОБА_1 на 4 роки з метою несільськогосподарського використання земельної ділянки для комерційної діяльності (для обслуговування будівлі автостанції) (п.2.1 Договору, а.с.4-5).

Додатковою угодою до договору № 295 від 10 січня 2003 року дію договору оренди земельної ділянки продовжено на 10 років. Зміни до п.2.1 Договору «Мета використання земельної ділянки» не вносились (а.с.9).

Дію договору оренди припинено і за рішенням Марганецької міської ради № 247-13/VІІІ від 27 травня 2021 року земельну ділянку вилучено із користування на умовах оренди фізичної особи підприємця ОСОБА_1 у зв`язку із закінченням терміну дії договору оренди (а.с.12).

Позивач пред`являє позов про стягнення з ОСОБА_1 безпідставно збереженої орендної плати за фактичне користування землею за період з січня 2019 року по грудень 2022 року, тобто, в тому числі, за період, коли земельні ділянки ще не були вилучені із користування фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , і чомусь вважає, що у даний період ОСОБА_1 не використовував будівлю автостанції на земельних ділянках за адресою: м.Марганець, Привокзальна площа, в господарській діяльності.

Крім того, як вбачається з Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, основний вид діяльності ФОП ОСОБА_1 : 56.10 Діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування, додаткові: - 81.10 Комплексне обслуговування об`єкта; 81.29 Інші види діяльності із прибирання; 82.99 Надання інших допоміжних комерційних послуг, н.в.і.у.; 73.11 Рекламні агентства; 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.

На підтвердження того, що ОСОБА_1 використовував нерухоме майно (автостанцію), розташоване на спірній ділянці, в господарській діяльності, представником відповідача надано Договір № 01/09 на комплексне обслуговування об`єкта (за адресою: АДРЕСА_1 ) від 01 січня 2019 року та Договір оренди № 5000599 від 01.11.2021 про передачу в оренду власного нерухомого майна покрівлі нежилого приміщення автостанції. Вказані договори укладені ОСОБА_1 як фізичною особою-підприємцем.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що ОСОБА_1 , як в період дії договору оренди земельної ділянки від 08 січня 2023 року, так і після того використовував належне йому нерухоме майно автостанцію, що знаходилася на земельній ділянці, площею 0,7179 га (в подальшому поділені на дві земельні ділянки площею 0,1720 га та площею 0,5477 га) за адресою АДРЕСА_1 в своїй господарській діяльності, суд вважав, що позов про стягнення з ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збереженого майна підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, як спір, що виник у зв`язку із здійсненням господарської діяльності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Частиною 1 ст.4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно ч.2 ст.4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Частиною 1 ст.20 ГПК України встановлено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: 1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; 4) справи у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах; 6) справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; 13) вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами; 15) інші справи у спорах між суб`єктами господарювання.

При вирішенні питання про те, чи можна вважати правовідносини і відповідний спір - господарськими, слід керуватися ознаками, наведеними у ст.3 ГК України.

Отже, господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського й цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

За змістом ч.ч.1-3 ст.3 ГК України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність). Діяльність негосподарюючих суб`єктів, спрямована на створення і підтримання необхідних матеріально-технічних умов їх функціонування, що здійснюється за участі або без участі суб`єктів господарювання, є господарчим забезпеченням діяльності негосподарюючих суб`єктів.

Згідно ст.2 ГК України учасниками відносин у сфері господарювання є суб`єкти господарювання, споживачі, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією, а також громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб`єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності.

Оскільки ОСОБА_1 використовував спірний об`єкт в своїй господарській діяльності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що ця справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства та обґрунтовано закрив провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що факт реєстрації відповідача, як фізичної особи підприємця не свідчить про те, що земельна ділянка і об`єкти нерухомості розташовані на цій земельній ділянці використовуються цією особою в господарській діяльності, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки матеріалами справи встановлено, що спірний об`єкт нерухомості відповідач використовував у своїй підприємницькій діяльності, а отже враховуючи суб`єктний склад сторін та предмет позову, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про закриття провадження у справі, з висновком якого погоджується й апеляційний суд.

Інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи є безпідставними та не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо наявності підстав для закриття провадження у справі.

Таким чином, ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і не свідчить про порушення судом норм процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, судом дотримано вимоги матеріального та процесуального права, а тому цю ухвалу, відповідно до ст. 375 ЦПК України, необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Марганецької міської ради Дніпропетровської області залишити без задоволення.

Ухвалу Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 18 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

М.М. Пищида