Номер провадження: 22-ц/813/5253/23
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л.В.
Доповідач Бездрабко В. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

24.03.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: Бездрабко В.О.

суддів: Ігнатенко П.Я., Кутурланова О.В.,

розглянувши питання про можливість відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 04 березня 2020 року у цивільній справі за позовомтовариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» про визнання безпідставним нарахування заборгованості,

встановив:

Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 04 березня 2020 року цивільну справу за позовом ТОВ «Інфокс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг передано на розгляд до Суворовського районного суду м.Одеси.

Не погодившись з ухвалою суду, 06 березня 2023 року ОСОБА_1 подала до суду апеляційну скаргу, в якій ставить питання про поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження судового рішення.

В обґрунтування поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження, ОСОБА_1 зазначила, що лише під час підготовки апеляційної скарги на рішення суду від 23 грудня 2022 року, апелянту стало відомо про правову позицію Верховного Суду, висловлену в постанові від 10 квітня 2019 року №638/1988/17, провадження №61-30812св18, а тому вважає, що позов у справі мав бути пред`явлений за місцем розташування належної їй квартири, до якої надавалися спірні житлово-комунальні послуги, за правилами виключної підсудності.

21 березня 2023 року матеріали справи надійшли до Одеського апеляційного суду.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження на ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 04 березня 2020 рокуз огляду на наступне.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно ч. 2 ст. 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків:

1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки;

2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 подавала до суду відзив на позовну заяву, зустрічний позов, письмові заперечення, клопотання та заяви, приймала участь у розгляді справи по суті.

Таким чином, ОСОБА_1 була обізнана щодо пред`явленого до неї позову та постановлення судом ухвали про передачу справи на розгляд до Суворовського районного суду м.Одеси, порядок та строки його оскарження.

06 березня 2023 року, тобто майже через три років, ОСОБА_1 подала апеляційна скарга на ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 04 березня 2020 року про передачу справи на розгляд іншого суду, тобто з пропуском визначеного законом строку на апеляційне оскарження. За положеннями ч.2 ст.358 ЦПК України строк на апеляційне оскарження поновленню не підлягає, незалежно від причин його пропуску, що є підставою для відмови у відкритті апеляційного провадження.

Вирішуючи питання про відмову у відкритті апеляційного провадження у справі, колегія суддів приймає уваги усталену практику усталену практику ЄСПЛ з питання доцільності порушення принципу правової визначеності.

Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного й обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише за умови особливих непереборних обставин.

З метою виконання процесуального обов`язку дотримання строку на апеляційне оскарження судових рішень, особа, яка має намір подати апеляційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії.

Європейський суд з прав людини зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (справа Перетяка та Шереметьев проти України, заяви № 17160/06 та N 35548/06, § 34, від 21 грудня 2010 року).

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

Згідно з частиною першою статті статтею 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Доступ до суду як складова права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Принцип правової визначеності- загальний принцип права, який гарантує забезпечення легкості з`ясування змісту права і можливість скористатися цим правом у разі необхідності.

Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини визнає легітимними обмеженнями встановленні державами - членами Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 04 березня 2020 року про передачу справи на розгляд до Суворовського районного суду м.Одеси в порядку ст.358 ч.2 ЦПК України, у зв`язку із пропуском строку на апеляційне оскарження, більш ніж один рік з дня складення повного тексту судового рішення.

Керуючись ч.2 ст. 358 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 04 березня 2020 року у цивільній справі за позовомтовариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» про визнання безпідставним нарахування заборгованості.

Скаржнику ОСОБА_1 повернути апеляційну скаргу та додані до скарги матеріали.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її постановлення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: В.О. Бездрабко

Судді: П.Я. Ігнатенко

О.В. Кутурланова