П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2023 року м. Київ

Справа № 752/24441/21

Провадження: № 22-ц/824/2646/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О.,

суддів Нежури В. А., Соколової В. В.

секретар Івасенко І. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Толстанова Олександра Костянтиновича в інтересах Національного університету охорони здоров`я України імені П. Л. Шупика

на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 07 листопада 2022 року, ухвалене під головуванням судді Ольшевської І. О.,

у справі за позовом ОСОБА_2 до Національного університету охорони здоров`я України ім. П.Л. Шупика, третя особа ректор Національного університету охорони здоров`я України ім. П.Л. Шупика, про поновлення на роботі і виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу,

у с т а н о в и в:

У жовтні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 10.07.2013 року працює на посаді лікаря-стомотолога-ортопеда у відділенні ортопедичної стоматології, яке відноситься до спеціального фонду в Стоматологічному практично-навчальному медичному центрі Національного університету охорони здоров`я України ім. П.Л. Шупика. Відповідачем було вирішено провести внутрішній аудит фінансової діяльності ортопедичного відділення СПНМЦ за 2020 рік та перший квартал 2021 року та на підставі отриманих результатів внутрішнього аудиту прийнято рішення провести скорочення посад працівників СПНМЦ. Його, позивача,було повідомлено про скорочення штату, а 10.09.2021 року звільнено з посади. ОСОБА_2 вважав своє звільнення незаконним, оскільки рішення про скорочення чисельності або штату працівників було винесено без наявності передумов для такого скорочення, проведення внутрішнього аудиту, який став підставою для винесення рішення про скорочення, відбувалось комісією, у складі якої був лише один член комісії, що мав економічну освіту. Крім того, він, ОСОБА_2 , мав пріоритетне право на залишення на посаді, оскільки мав переважні планово-фінансові показники діяльності, ніж інші лікарі, які були залишені на посаді. Поряд із цим, адміністрація НУОЗ України ім. П.Л. Шупика невдало та неефективно здійснювала забезпечення лікарів індивідуальними засобами захисту, матеріальним забезпеченням для роботи, а тому робота в період карантину 2019-2021 років для лікарів була дуже важкою, що, крім того, і вплинуло на показники внутрішнього аудиту з фінансової діяльності СПНМЦ та стало підставою для звільнення працівників за цими показникам,не надавши їм належних умов для нормального функціонування центру, не переглянувши жодного разу планові показники для лікарів у зв`язку з поширенням коронавірусної інфекції. За наведених обставин, просив суд поновити його на посаді лікаря-стоматолога-ортопеда (1.0 ставка) у відділенні ортопедичної стоматології Стоматологічного практично-навчального медичного центру НУОЗ України ім. П.Л. Шупика; стягнути з НУОЗУкраїни ім. П.Л. Шупика на свою користь заробітну плату за час вимушеного прогулу з 10 вересня 2021 року до дня поновлення на роботі.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 07 листопада 2022 року позов ОСОБА_2 про поновлення на роботі і виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу задоволено.

Поновлено ОСОБА_2 на посаді лікаря стоматолога-ортопеда (1.0 ставка) у відділенні ортопедичної стоматології Стоматологічного практично-навчального медичного центру Національного університету охорони здоров`я України ім. П.Л. Шупика.

Стягнуто з Національного університету охорони здоров`я України ім. П.Л. Шупика на користь ОСОБА_2 заробітну плату за час вимушеного прогулу з 01 вересня 2021 року до 07 листопада 2022 року у розмірі 103 982,67 грн.

Стягнуто з Національного університету охорони здоров`я України ім. П.Л. Шупика на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 908 грн.

Стягнуто з Національного університету охорони здоров`я України ім. П.Л. Шупика на користь держави судовий збір у розмірі 908 грн.

Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення заробітку за один місяць вимушеного прогулу підлягає негайному виконанню.

Не погодившись із таким судовим рішенням, Толстанов О. К. в інтересах НУОЗ України ім. П.Л. Шупикаподав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити в позові.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що керівника НУОЗ України ім. П.Л. Шупика не було притягнуто до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, а тому суд першої інстанції необґрунтовано послався лише на лист ГУ Держпраці у Київській області. Також суд першої інстанції не урахував довідку про виконання плану лікарями-стоматологами-ортопедами СПНМЦ за 2021-2022 роки від 05.10.2021 № 12/106-2598, згідно якої ОСОБА_2 за 2020 рік виконано план на 76 %, а за перший квартал 2021 року на 40 %, і цей показник був набагато нижчим від показників інших працівників. Ураховуючи середній показник виконання плану за вказаний період, рівень кваліфікації та продуктивність праці, було сформовано список працівників, які підлягають вивільненню, серед яких був і позивач, при цьому, вивільненню підлягав не лише ОСОБА_3 . Окрім того, ОСОБА_2 не підпадав під обмеження щодо звільнення окремих працівників та не мав переважного права на залишення на роботі. Відомостей про наявність на утриманні малолітньої дитини та дружини позивач роботодавцю не подавав. Таких доказів не було долучено позивачем і до позовної заяви. Лише у жовтні 2022 року НУОЗ України ім. П.Л. Шупика отримав копію свідоцтва про народження дитини ОСОБА_3 та витяг з трудової книжки дружини. Відмітив і про те, що дружина не є особою пенсійного віку або непрацездатною особою, а тому не може вважатись утриманцем позивача.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 16 січня 2023 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 заперечував проти апеляційної скарги та зазначив, що результати перевірки ГУ Держпраці у Київській області від 07.10.2021 року, в ході якої виявлено та зафіксовано ряд порушень трудового законодавства НУОЗ України ім. П.Л. Шупика, є належним доказом на обґрунтування заявлених ним позовних вимог, які правильно взяті судом до уваги. Також вказав, що довідка про виконання плану лікарями-стоматологами-ортопедами СПНМЦ за 2021-2022 роки виготовлена вже після його звільнення, після проведення перевірки, а тому не може братись до уваги як підстава для його звільнення. Звернув увагу й на те, що розрахунок продуктивності праці здійснювався за період 2020-2021 роки, а не окремо за 2020 рік та перший квартал 2021 року. Більш того, у вказаній довідці відсутні відомості щодо проходження курсів з тематичного удосконалення та перебування у відпустці. Також вказав, що роботодавець мав відомості щодо наявності у нього, позивача, малолітньої дитини, що підтверджується заявами від 01.07.2021 року, 13.08.2021 року, даними особової справи працівника, фактом отримання новорічних подарунків для дитини. Просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В судовому засіданні Шипілова В. С. в інтересах НУОЗ ім П. Л. Шупика підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

ОСОБА_2 заперечував проти апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Третя особа ректор НУОЗ України ім. П.Л. Шупика в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за його відсутності.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вислухавши думку учасників справи, які з`явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, позивач з 10.07.2003 року зарахований на посаду лікаря-стоматолога-ортопеда госпрозрахункового відділення зубного протезування стоматологічної поліклініки на 0.5. ст., з місячним посадовим окладом 125 грн. 50 коп., що підтверджується наказом № 95-к від 07.07.2003 року, виданого Київською медичною академією післядипломної освіти ім. П.Л. Шупика, та відомостями з трудової книжки позивача НОМЕР_1 .

Наказом № 2440 від 24.05.2021 року Національного університету охорони здоров`я України ім. П.Л. Шупика постановлено провести внутрішній аудит з фінансової діяльності СПНМЦ до 27.05.2021 року.

За результатом проведеного внутрішнього аудиту з фінансової діяльності СПНМЦ НУОЗ України імені П.Л. Шупика складено довідку, якою викладені висновки про те, що цільового витрачання коштів загального, спеціального та благодійного фондів комісією не встановлено. Планові показники щомісячних надходжень від надання платних стоматологічних послуг лікарями СПНМЦ, затверджених наказом від 26.06.2018 № 2870, не забезпечують кошторисних призначень за спеціальним фондом на 2021 рік.

Згідно службової записки №3/516 від 31.05.2021 року на підставі аналізу діяльності надання медичної допомоги населенню та виконання лікувального навантаження шляхом виконання фінансового плану лікарями ортопедичного відділення СПНМЦ за 2020 та чотири місяці 2021 року, здійсненого на підставі інформації, наданої завідуючою ортопедичним відділенням ОСОБА_5 та медичним директором ОСОБА_6 (аналітична довідка додається), ураховуючи вкрай тяжкий фінансовий стан СПНМЦ, з метою запобігання фінансових боргів по невиплаті заробітної плати працівниками СПНМЦ, запропоновано розглянути можливість здійснення оптимізації чисельності працівників СПНМЦ шляхом скорочення: 1,75 ставки лікаря стоматолога ортопеда; 1,25 ставки техніка зубного; 1 ставку завідуючого ортопедичного відділення (т. 1 а.с. 44).

Згідно аналітичної довідки, в СПНМЦ з квітня до жовтня 2020 року, а також у квітні 2021 року співробітники ортопедичного відділення перебували у відпустках та на простої у зв`язку з карантинними обмеженнями в Україні. Показники роботи лікарів-стоматологів-ортопедів відділення ортопедичної стоматології СПНМЦ за 2020 рік становлять:

1. ОСОБА_5 - 116 %

2. ОСОБА_7 - 108 %

3. ОСОБА_2 - 82%

4. ОСОБА_8 - 76 %

5. ОСОБА_9 - 73 %

6. ОСОБА_10 - 41 %.

За І квартал 2021 року:

1. ОСОБА_5 - 101 %

2. ОСОБА_8 - 84 %

3. ОСОБА_2 - 73 %

4. ОСОБА_7 - 72 %

5. ОСОБА_9 - 63 %

6. ОСОБА_10 20 %.

Згідно графіку змінності співробітників СПНМЦ НУОЗУ ім. П. Л. Шупика на 2021 рік, в ортопедичному відділені працюють:

ОСОБА_5 - зав. відділенням, лікар стом-ортопед (1,0 ставки)

ОСОБА_9 - лікар стом-ортопед (1,0 ставки)

ОСОБА_8 - лікар стом-ортопед (0,5 ставки)

ОСОБА_2 - лікар стом-ортопед (1,0 ставки)

ОСОБА_10 - лікар стом-ортопед (0,75 ставки)

ОСОБА_7 - лікар стом-ортопед (1,0 ставки)

ОСОБА_5 - лікар стом-ортопед (0,5 ставки)

01.06.2021 року профспілковим комітетом Первинної профспілкової організації НУОЗ України ім. П. Л. Шупика визнано доцільним проведення скорочення штату СПНМЦ. У разі вивільнення працівників рекомендовано обов`язково урахувати переважне право на залишення на роботі, визначене ст. 42 КЗпП України (витяг з протоколу № 10 засідання профспілкового комітету Первинної профспілкової організації НУОЗ України ім. П. Л. Шупика).

17.06.2021 року наказом від № 2942 ректора Національного університету охорони здоров`я України ім. П.Л. Шупика про скорочення штату працівників СПНМЦ вирішено з 01.09.2021 року скоротити посади: завідуючого ортопедичного відділення - 1,0 ставки; лікаря-стоматолога ортопеда - 1,75 ставки; зубного техніка - 1,25 ставки.

25.06.2021 року ОСОБА_2 повідомлено про звільнення з роботи з 31.08.2021 року у зв`язку зі скороченням штату на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП Укранїни (т. 1 а.с. 53,54).

31.08.2021 року ОСОБА_2 звільнено у зв`язку зі скороченням штату працівників за п.1 ст. 40 КЗпП України.

Головним управлінням Держпраці у Київській області розглянуто в межах компетенції звернення позивача від 12.08.2021 (вх. № П-4826 від 13.08.2021) про можливі порушення законодавства про працю в Національному університеті охорони здоров`я України ім. П.Л. Шупика (лист Головного управління Держпраці у Київській області від 07.10.2021 р. № 4.2/4-П-4826-6664).

Відповідно до листа Головного управління Держпраці у Київській від 07.10.2021 року № 4.2/4-П-4826-6664, звільнення ОСОБА_2 за п. 1 ст. 40 КЗпП України не відповідає вимогам законодавства, що є порушенням ст. 42 КЗпП України. ОСОБА_2 підпадав під обмеження щодо звільнення окремих категорій працівників та мав переважне право на залишення на роботі, а саме: мав на утриманні малолітню дитину та непрацюючу дружину, яка здійснює догляд за дитиною. Також встановлено, що позивач за виконання планових показників займав третє місце серед інших працівників (6 осіб), тобто, мав вищі показники серед інших лікарів стоматологів-ортопедів.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із результатів проведеної Головним управлінням Держпраці у Київській області перевірки, якою встановлено, що позивач мав переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством, а тому за наявності даних обставин звільнення позивача відбулося без врахування ст. 42 КЗпП України, що порушило його трудові права.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 КЗпП України встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Згідно з частинами першою, третьою статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантні посади чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо, та яка з`явилася на підприємстві протягом цього періоду і яка існувала на день звільнення.

Близький за змістом висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі № 800/538/17.

Згідно з частиною першою статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Частина друга статті 42 КЗпП України містить перелік категорій працівників, які мають переваги в залишенні на роботі.

У постановах Верховного Суду від 27 вересня 2021 року у справі № 452/2056/18, від 20 серпня 2018 року у справі № 537/1621/17 зроблено висновок, що роботодавець повинен зробити порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишилися на роботі, і тих, які підлягають звільненню. При визначенні працівників з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці використовуються ознаки, які в сукупності характеризують виробничу діяльність працівників: наявність певної освіти, стаж і досвід роботи, ставлення до роботи, якість виконуваної роботи тощо. Доказами більш високої продуктивності праці можуть бути: виконання значно більшого обсягу робіт порівняно з іншими працівниками, які займають аналогічні посади чи виконують таку ж роботу, накази про преміювання за високі показники у роботі тощо.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними (стаття 77 ЦПК), допустимими (стаття 78 ЦПК), достовірними (стаття 79 ЦПК), а у своїй сукупності - достатніми (стаття 80 ЦПК ).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як убачається із матеріалів справи, під час прийняття рішення про звільнення позивача, у відповідача на посаді лікаря стоматолога-ортопеда, окрім позивача ОСОБА_2 (1,0 ставки), працювало 5 працівників: ОСОБА_9 (1,0 ставки), ОСОБА_8 (0,5 ставки), ОСОБА_10 (0,75 ставки), ОСОБА_7 (1,0 ставки), ОСОБА_5 (0,5 ставки).

Відповідачем скорочувалася посада лікаря стоматолога-ортопеда, але лише 1,75 ставки.

При цьому, слід відмітити, що за результатами аналізу надходжень та виконання плану лікарями-ортопедами СПНМЦ за 2020 рік та І квартал 2021 року встановлено, що за вказаний період часу позивач мав вищі показники на фоні інших лікарів, зокрема, за 2020 рік ним виконано план на 82 %, а за І квартал 2021 року на 73 %. Серед інших працівників ОСОБА_2 займав третє місце.

25.06.2021 року позивачу було вручено попередження про скорочення штату працівників та запропоновано посаду сестри медичної 0,5 ставки та лікаря стоматолога-терапевта вищої категорії 0,5 ставки, не дивлячись на відсутність у позивача кваліфікації лікаря стоматолога-терапевта.

Позивач працював лікарем стоматологом-ортопедом на 1.0 ставки з 10.07.2003 року. З 15.03.2005 року по 12.09.2011 року зарахований зовнішнім сумісником ортопедично-стоматологічного відділення Центральної районної поліклініки Печерського району м. Києва на 0,5 ставки лікаря стоматолога-ортопеда. Позивач має вищу кваліфікаційну категорію лікаря стоматолога-ортопеда, сертифікат лікаря стоматолога-хірурга, сертифікат лікаря стоматолога-терапевта.

Окрім того, згідно зі статтею 42 КЗпП України, при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п`яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби; 10) працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат.

Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

З аналізу наведених норм чинного законодавства України вбачається, що визначальним критерієм для визначення наявності переважного права на залишенні на роботі при скороченні чисельності штату працівників, у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці є саме рівень кваліфікації працівника та продуктивність праці. Тому при вирішенні питання про звільнення працівника роботодавець зобов`язаний перевірити наявність у працівників, посади яких скорочуються, більш високої чи більш низької кваліфікації і продуктивності праці.

Для такої перевірки повинні досліджуватись документи та інші відомості про освіту і присвоєння кваліфікаційних розрядів (класів, категорій, рангів), про підвищення кваліфікації, про навчання без відриву від виробництва, про винаходи і раціоналізаторські пропозиції, авторами яких є відповідні працівники, про тимчасове виконання обов`язків більш кваліфікованих працівників, про досвід трудової діяльності, про виконання норм виробітку (продуктивність праці), про розширення зони обслуговування, про збільшення обсягу виконуваної роботи, про суміщення професій тощо.

Продуктивність праці і кваліфікація працівника повинні оцінюватися окремо, але в кінцевому підсумку роботодавець повинен визначити працівників, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці за сукупністю цих двох показників. При відсутності різниці у кваліфікації і продуктивності праці перевагу на залишення на роботі мають працівники, перелічені в частині другій статті 42 КЗпП України.

Для виявлення працівників, які мають це право, роботодавець повинен зробити порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишилися на роботі, і тих, які підлягають звільненню.

Однак, матеріалами справи підтверджується, що під час вирішення питання про звільнення ОСОБА_2 відповідач не провів аналізу щодо переважного права позивача на залишення на роботі, чим порушив вимоги статті 42 КЗпП України.

Посилання скаржника в апеляційній скарзі на відсутність у позивача такого права є безпідставним, оскільки жодних доказів на підтвердження факту вирішення ним такого питання та проведення аналізу щодо переважного права позивача на залишення на роботі не надано.

Вказане підтверджується й результатами проведеної Головним управлінням Держпраці у Київській області перевірки, якими також встановлено, що позивач підпадав під обмеження щодо звільнення, оскільки має на утриманні малолітню дитину та непрацюючу дружину, яка здійснює догляд за дитиною.

Наведені вище обставини свідчать про те, що позивач мав переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством, а тому за наявності даних обставин звільнення позивача відбулося без врахування ст. 42 КЗпП України. При цьому, такі обставини відповідачем у встановленому законом порядку не спростовані.

Посилання скаржника на те, що керівника НУОЗ України ім. П. Л. Шупика не було притягнуто до адміністративної відповідальності не спростовує факту порушення трудового законодавства при звільненні позивача, а тому не може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Також відхиляються колегією судді й посилання скаржника на довідку про виконання плану лікарями стоматологами-ортопедами СПНМЦ за 2021-2022 роки від 05.10.2021 № 12/106-2598, згідно якої ОСОБА_2 за 2020 рік виконано план на 76 %, а за перший квартал 2021 року на 40 %, і цей показник був набагато нижчим від інших працівників, колегія суддів відхиляє, оскільки вказана довідка була складена відповідачем після звільнення ОСОБА_2 та після закінчення проведеної Головним управлінням Держпраці у Київській області перевірки. Більше того, наведені в ній відомості та періоди повністю суперечать показникам, зазначеним в аналітичній довідці та довідці про результати проведення внутрішнього аудиту з фінансової діяльності СПНМЦ НУОЗ України імені П. Л. Шупика за період з 01.01.2020 року по 30.04.2021 року, які стали підґрунтям для звільнення позивача.

Неприйнятними колегія суддів вважає і доводи апеляційної скарги про не надання позивачем роботодавцю відомостей про утримання ним малолітньої дитини та дружини, оскільки потреба у визначенні (оцінці) наявності переважного права на залишення на роботі виникає при вивільненні працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, скороченні чисельності штату працівників, яке ініціюється роботодавцем, а тому створити відповідні умови та провести таку оцінку повинен саме роботодавець.

Схожі за змістом висновки висловлені у постанові Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 569/9913/18.

Інших доводів на спростування висновків суду першої інстанції апеляційна скарга не містить.

Отже, суд першої інстанції, належним чином встановивши обставини справи, дослідивши зібрані у справі докази, дійшов правильного висновку про задоволення позову тапоновлення ОСОБА_2 на посаді лікаря стоматолога-ортопеда у відділенні ортопедичної стоматології Стоматологічного практично-навчального медичного центру НУОЗ України ім. П.Л. Шупиката стягнення з відповідача на його користь заробітної плати за час вимушеного прогулу з 01 вересня 2021 року до 07 листопада 2022 року у розмірі 103 982,67 грн.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції повно і всебічно досліджено наявні у справі докази та дана їм належна правова оцінка, правильно встановлено обставини справи, в результаті чого ухвалено законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

За таких підстав апеляційну скаргу Толстанова О. К. в інтересах НУОЗ України ім. П.Л. Шупикаслід залишити без задоволення, а рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 07 листопада 2022 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Толстанова Олександра Костянтиновича в інтересах Національного університету охорони здоров`я України імені П. Л. Шупика залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 07 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції з підстав, визначених ч. 2 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 28 квітня 2023 року.

Головуючий Т. О. Невідома

Судді В. А. Нежура

В. В. Соколова