Головуючий у І інстанції Галась І.А.
Провадження №22-ц/824/9229/2023 Доповідач у ІІ інстанції Матвієнко Ю.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Матвієнко Ю.О., суддів Мельника Я.С., Гуля В.В., розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 06 квітня 2023 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2023 року ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» звернулося до Деснянського районного суду м. Києва з позовом, вякому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №339192698 від 17.12.2019 року у розмірі 53 928 грн. 00 коп., сплачений по справі судовий збір у розмірі 2 481 грн. 00 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 3 000 грн. 00 коп.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилався на те, що 17 грудня 2019 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір №339192698 у формі електронного документу з використанням електронного підпису.

Згідно п. 4.1. Кредитного договору невід`ємною частиною цього договору є «Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «Смарт» ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога».Уклавши цей договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, текст яких розміщений на сайті товариства.

Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «Смарт» ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» визначають порядок і умови надання Товариством грошових коштів у Кредит, права та обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладання та належного виконання умов Електронного договору, а також регулюють відносини, що виникають між Товариством та Позичальником.

Відповідач добровільно за допомогою мережі Інтернет перейшов на офіційний сайт Товариства: www.moneyveo.ua, обрав для себе у вбудованому калькуляторі бажану суму грошових коштів та бажаний строк кредитування, зазначив свої персональні дані, в тому числі і банківську картку, на яку в подальшому отримав грошові кошти у сумі 10 500 грн., пройшов декілька етапів підтвердження наміру вступити у договірні відносини з Товариством, та уклав кредитний договір без зовнішнього впливу та примусу.

Договір про надання кредиту був вчинений в електронній формі та підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено фактукладення між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету, кредитний договір між первісним кредитором та відповідачем не був би укладений.

Позивачу позові зазначив, що кредитний договір №339192698 від 17.12.2019 року був підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, одноразовий персональний ідентифікатор №7872EQDK було направлено позичальнику 17.12.2019 року о 2:51:07 год. на номер мобільного телефону,вказаний ним у заявці на отримання грошових коштів - НОМЕР_1 , одноразовий персональний ідентифікатор №7872EQDK було введено позичальником у відповідне поле в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства 17.12.2019 року о 2:51:33 годині, після чого відповідач натиснув кнопку «Відправити/підписати», що є підписанням договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором, відповідачувідразу було перераховано 10 500,00 грн. на банківську карту № НОМЕР_2 , що належить відповідачу, що в свою чергу слугує доказом того, що відповідач прийняв пропозицію ТОВ«Манівео Швидка Фінансова Допомога».

Відповідно до умов Кредитного договору Первісний кредитор надав відповідачу у тимчасове платне користування грошові кошти в сумі 10 500,00 грн. строком на 29 днів зі сплатою 1,16 % від суми Кредиту за кожний день користування Кредитом, починаючи з першого дня перерахування суми Кредиту до закінчення строку Кредиту, визначеного в п.1.3. цього Договору.

Такожсторони уклали додаткову угоду до Договору №339192698 від 17.12.2019 року, за умовами якої домовилися збільшити суму Кредиту на суму 9 500 грн. з 17.12.2019 року на строк дії Договору №339192698 від 17.12.2019 року на умовах строковості, зворотності, платності, при цьому позичальник зобов`язався повернути грошові кошти, надані у кредит, та сплатити проценти за користування Кредитом на умовах Договору. Сторони домовилися викласти Графік розрахунків (Додаток №1 до Договору) в новій редакції (Додаток №1 до цієї Додаткової угоди) та відобразити у Графіку розрахунків єдиний порядок сплати непогашеної суми Кредиту, збільшеної на суму, зазначену в п.1 Додаткової угоди.

Первісний кредитор свої зобов`язання за Кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Кредитним договором.

Виконання первісним кредитором обов`язку щодо надання грошових коштів у розмірі 10 500 грн. та 9 500 грн. відповідачеві підтверджується платіжними дорученнями № 24d3a206-d811-44b2-9e82-27c408be5e40 від 17.12.2019 року та №d5132c97-a319-4b52-92df-26c88b871164 від 17.12.2019 року.

В свою чергу, позичальник зобов`язався своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, повернути кредит у визначені Кредитним договором терміни, а також виконати інші свої зобов`язання згідно цього договору.

28 листопада 2018 року між первісним кредитором та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено Договір факторингу №28/1118-01, відповідно до умов якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором №339192698 від 17.12.2019 року, що підтверджується витягом з реєстру прав вимоги №71 від 24.03.2020 року.

05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» було укладено Договір факторингу № 05/0820-01, відповідно до Реєстру прав вимоги №3 від 29.01.2021 року до Договору факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020 року, до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача в сумі 53 928,00 грн., з яких 20 000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 33 928,00 грн. - сума заборгованості за відсотками.

Відповідач не виконує умови взятого на себе зобов`язання, не повертаєкредит та не сплачує проценти за користування кредитом, у зв`язку із чим йому 25 лютого 2021 року позивачем було направлено вимогу про усунення порушення зобов`язання щодо сплати заборгованості за кредитним договором.

Разом із тим,станом на день звернення із даним позовом до суду заборгованість за Кредитним договором № 339192698 від 17 грудня 2019 року у розмірі 53 928,00 грн. відповідачем не погашена, що і стало причиною звернення позивача до суду з даним позовом.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 06квітня 2023 року позов ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 339192698 від 17 грудня 2019 року у розмірі 53 928,00 грн., 2 481,00 грн. судового збору та 3 000,00 грн. правничої допомоги.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 подав на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити по справі нове рішення про відмову у задоволенні позову. Також просив стягнути з позивача судовий збір, сплачений ним у суді апеляційної інстанції у розмірі 3 721 грн. 50 коп.

Обгрунтовуючи скаргу, ОСОБА_1 посилався на те, що позивач не надав суду жодного доказу направлення йому одноразового ідентифікатору та його використання ним. Всі "докази", які наводив позивач, це лише написання цієї фрази у позовній заяві та зазначення ідентифікатору у роздруківці, яку ж сам позивач і виготовив. Враховуючи, що позивач є зацікавленою особою, апелянт вважає, що суд не мав брати це до уваги, тим паче за відсутності доказів направлення та використання саме відповідачем ідентифікатору для підписання спірного кредитного договору.

До того ж, відповідно до ч. 3 ст. 100 ЦПК Україниелектронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Відповідач у відзиві на позов та поясненнях зазначав про те, що спірний кредитний договір ним не підписувався, а отже ним ставилася під сумнів автентичність наданих позивачем роздруківок.

На підтвердження позовних вимог позивач подав до суду копію договору від 17.12.2019 року за № 339192698. При цьому, приєднані до матеріалів справи договори не містять підписів сторін договору.

Таким чином, на думку апелянта, доказів укладення договору, який за формою відповідає вимогам цивільного законодавства, позивачем не надано, оскільки ним не надано доказів того, що наявна в матеріалах справи копія договору створювалася у порядку, визначеному Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг» та що вона підписувалася електронним цифровим підписом уповноваженою на те особою (з можливістю ідентифікувати підписантів договору), який є обов`язковим реквізитом електронного документа.

Скаржник також зазначив, що суд першої інстанції не звернув уваги на відсутність доказів отримання відповідачем коштів від ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога». Належними доказами, які підтверджують перерахування ТОВ "Манівео Швидка Фінансова Допомога" відповідачеві певної грошової суми, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

При цьому, районний суд дійшов помилкового висновку про отримання відповідачем коштів на підставі роздруківок, які назвав «платіжне доручення № 24(13а206-с1811-44Ь2-9е82-27с408Ье5е40 від 17.12.2019 року та №с15132с97-а319-4Ь52-92с1Г- 26с88Ь871164 від 17.12.2019 року».

На думку апелянта, зазначені роздруківки є неналежними доказами, оскільки відповідно до вимог чинного законодавства до оформлення первинних бухгалтерських облікових документів встановлені певні вимоги, при недотриманні яких вказані документи є недійсними, а у наданих роздруківках відсутні підпис особи представника банку, та його ПІБ. Наявні лише підписи представника ТОВ "Манівео Швидка Фінансова Допомога", яке є зацікавленою особою. Тобто, надані роздруківки не відповідають вимогам чинного законодавства щодо оформлення первинних облікових документів, тому є неналежними та недопустимими доказами отримання відповідачем будь-яких коштів від ТОВ "Манівео Швидка Фінансова Допомога".

Також апелянт у скарзі посилається на те, що позивачем не надано суду доказів включення ТОВ "Таліон Плюс" до Державного реєстру фінансових установ та доказів наявності у даного товариства ліцензії на право надання послуг факторингу.

Крім того, ТОВ "Таліон Плюс" повинне було сплатити певну грошову суму на користь ТОВ "Манівео Швидка Фінансова Допомога", однак доказів сплати ТОВ "Таліон Плюс" на користь ТОВ "Манівео Швидка Фінансова Допомога" позивачем не надано, а отже ним не доведено виконання ТОВ "Таліон Плюс" своїх зобов`язань, та відповідно наявність у ТОВ "Таліон Плюс" права вимагати від відповідача сплати будь-якої заборгованості та можливість відступати право вимоги іншим особам.

Також, скаржник посилався на те, що передати можливо лише дійсне право вимоги, тобто таке, що виникає із зобов`язання, яке не припинилось на момент передачі прав новому кредитору, та умов правочину, які не є нікчемними та не визнані судом недійсним.

Позивач у своїй позовній заяві стверджує, що між відповідачем та ТОВ "Манівео Швидка Фінансова Допомога" укладено кредитний договір 17.12.2019 року, в той же час, як зазначає позивач, договір факторингу між ТОВ "Манівео Швидка Фінансова Допомога" та ТОВ "Таліон Плюс" укладено 28.11.2018 року, тобто майже за рік до нібито укладеного кредитного договору.

До того ж, районний суд не звернув уваги на той факт, що дія договору факторингу між ТОВ "Манівео Швидка Фінансова Допомога" та ТОВ "Таліон Плюс" від 28.11.2018 року відповідно до п. 8.2 закінчується до 28.11.2019 року, тобто, майже за місяць до нібито укладення між відповідачем та ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» кредитного договору. Доказів продовження дії договору факторингу між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» суду надано не було. Таким чином, на думку апелянта, суд зробив висновок про відступлення права вимоги до ТОВ «Таліон Плюс» на підставі договору, який втратив свою силу майже за місяць до нібито укладення кредитного договору від 17.12.2019 року.

Апеляційним судом виконаний процесуальний обов`язок щодо направлення позивачу копії апеляційної скарги та ухвали про відкриття провадження. Позивач ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», який повідомлявся про розгляд справи, не скористався своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо доводів і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направив.

Згідно приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки ціна позову в даній справі (53 928 грн. 00 коп.) менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, її апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про задоволення скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що 17 грудня 2019 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір №339192698 у формі електронного документу з використанням електронного підпису, за умовами якого відповідач отримав від позивача грошові кошти у сумі 10500,00 грн. строком на 29 днів зі сплатою 1,16 %(а.с.10-12).

Додатковою угодою до Договору №339192698 від 17.12.2019 року сторони домовилися збільшити суму Кредиту на суму 9 500 грн. з 17.12.2019 року на строк дії Договору №339192698 від 17.12.2019 року на умовах строковості, зворотності, платності(а.с.14), при цьому позичальник зобов`язався повернути грошові кошти, надані у кредит, та сплатити проценти за користування Кредитом на умовах Договору.

Виконання первинним кредитором обов`язку щодо надання грошових коштів у розмірі 10 500,00 грн. та 9 500,00 грн. відповідачеві підтверджується платіжними дорученнями № 24d3a206-d811-44b2-9e82-27c408be5e40 від 17.12.2019 року та №d5132c97-a319-4b52-92df-26c88b871164 від 17.12.2019 року(а.с.31, 32).

28 листопада 2018 року між первісним кредитором та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено Договір факторингу №28/1118-01, відповідно до умов якого ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» відступає ТОВ «Таліон Плюс» право вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а ТОВ «Таліон Плюс» зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти у розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором (а.с.35-38). Згідно п. 8.2 Договору строк цього Договору починає свій перебіг у момент, визначений п. 8.1. цього договору та закінчується 28 листопада 2019 року, але у будь-якому разі до моменту належного та повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим Договором.

Також з матеріалів справи вбачається, що 05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс», позивачем у справі, було укладено Договір факторингу № 05/0820-01 (а.с.40-42).

Відповідно до реєстру прав вимоги №3 від 29.01.2021 року до Договору факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020 року, до ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 в сумі 53 928 грн., з яких 20 000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 33 928 грн. - сума заборгованості за відсотками (а.с.47-49).

25 лютого 2021 року позивачем було направлено відповідачу вимогу про усунення порушення зобов`язання щодо сплати заборгованості за кредитним договором (а.с.33), на яку відповідач не відреагував та заборгованість не погасив.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем надано належні та допустимі докази на підтвердження наявності у відповідача заборгованості за кредитним договором № 339192698 від 17.12.2019 року у зв`язку із порушенням ним, як позичальником, його умов, а також наявності у позивача ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» права вимоги до ОСОБА_1 за вищевказаним договором.

Однак з такими висновками суду погодитись не можна, виходячи з наступного.

За приписами статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини першої і третьої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (частини перша-третя, п`ята, шоста статті 203 ЦК України).

Статтею 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

За приписами частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України).

Таким чином, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. В справах про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора та чи існують ці права на момент переходу (правова позиція, викладена Верховним Судом України у постанові від 05.07.2017 року у справі № 752/8842/14-ц).

Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору.

Зазначивши про те, що позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» є обґрунтованими та доведеними, суд першої інстанції разом з тим не з`ясував належним чином обсяг і зміст прав, які перейшли до позивача, як нового кредитора, від ТОВ «Таліон Плюс», а до ТОВ «Таліон Плюс» від ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога», та чи існували ці права на момент їх переходу.

Так, з матеріалів справи вбачається, що кредитний договір укладений між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ОСОБА_1 17 грудня 2019 року, натомість Договір факторингу №28/1118-01, за яким ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» відступило право вимоги ТОВ «Таліон Плюс», був укладений 28 листопада 2018 року, тобто, на момент укладення договору факторингу ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та боржником ОСОБА_1 , відтак у первісного кредитора не виникло право вимоги за зобов`язанням, яке він міг би передати ТОВ «Таліон Плюс» на підставі договору факторингу від 28 листопада 2018 року.

Оскільки ТОВ «Таліон Плюс» право вимоги відносно ОСОБА_1 , як боржника у зобов`язанні, не набуло, таке право не було передане цим товариством на підставі договору факторингу від 05 серпня 2020 року позивачу ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», яке за вищенаведених обставин є неналежним позивачем, оскільки не має права вимагати від ОСОБА_1 сплати заборгованості за кредитним договором, укладеним 17 грудня 2019 року між ним та ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога».

Вищенаведеним обставинам суд першої інстанції не дав належної оцінки, залишивши їх поза увагою, внаслідок чого ухвалив помилкове рішення про задоволення позову.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач.

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, не визнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Суд, розглядаючи справу, повинен вирішити питання про правильність визначення процесуальної правосуб`єктності сторін, зокрема, що позивач дійсно є суб`єктом тих прав, законних інтересів та юридичних обов`язків, які становлять зміст спірних правовідносин і з приводу яких суд повинен ухвалити судове рішення.

Нормами ЦПК України не передбачено можливості заміни позивача чи залучення особи як співпозивача.

Відсутність порушеного, не визнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові.

Зокрема, встановивши те, що оспорюваний правочин або інші правовідносини не порушують прав і законних інтересів позивача, суд не повинен вдаватися до перевірки ефективності обраного позивачем способу захисту та правової оцінки по суті спору, встановлення обставин наявності/відсутності ідентифікуючих ознак, оскільки вказане є самостійною, достатньою підставою для відмови в позові (аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 910/15262/18, від 03.03.2020 у справі № 910/6091/19, від 16.10.2020 у справі № 910/12787/17).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, оскільки рішення судом ухвалене з порушенням норм процесуального права та за невідповідності висновків суду обставинам справи, рішення суду на підставі п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового судового рішення про відмову у задоволенні позову, як такого, що заявлений неналежним позивачем.

В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 06 квітня 2023 року - скасувати та постановити по справі нове судове рішення, яким у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» на користь ОСОБА_1 сплачений ним за подачу апеляційної скарги судовий збір у розмірі 3 721 грн. 50 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач:

Судді: