Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.10.2023 Справа №607/5642/23

місто Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Герчаківської О. Я.,

за участю секретаря судового засідання Крук А. В.,

позивачки ОСОБА_1 ,

(в режимі відеоконференції)

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: опікунська рада м. Тернополя при виконавчому комітеті Тернопільської міської ради про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: опікунська рада м. Тернополя при виконавчому комітеті Тернопільської міської ради про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що 28 вересня 2015 року між сторонами було розірвано шлюб. Відповідач є батьком неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_2 з липня 2017 року не лише не виконує та ухиляється від своїх батьківських обов`язків, але і впродовж всього часу лише шкодив фізичному та духовному розвитку дитини.

Так, зокрема, в липні 2017 року відповідач позбавив позивачку разом з малолітньою донькою можливості проживати у спільній квартирі АДРЕСА_1 . За час їхньої відсутності він змінив замки у вхідних дверях, внаслідок чого позивачка з дитиною просто залишились на вулиці.

ОСОБА_1 стверджує, що спосіб життя відповідача є антисоціальним та аморальним, він постійно приводив у спільну квартиру сторонніх жінок, які ночували з ним у сусідній кімнаті та зловживали спиртними напоями. Відповідач неодноразово ображав позивачку у присутності дитини, ображав він також і саму дитину. Впродовж довшого часу, ОСОБА_2 застосовував фізичне та моральне насильство в сім`ї. Все це негативно вплинуло на психологічний та фізичний стан доньки, вона стала боятись свого батька та не бажає з ним бачитись, спілкуватись. Відповідач жодним чином не піклується про доньку, не проявляє зацікавленості в її подальшій долі, не цікавиться її успіхами та станом здоров`я, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду та лікування дитини. Така поведінка відповідача лише створює умови, які шкодять інтересам дитини.

З вересня 2017 року за рішенням суду відповідач повинен був сплачувати аліменти. Загальна сума заборгованості по сплаті аліментів станом на 30 червня 2019 року складала 21 126, 60 грн. За фактом несплати аліментів, щодо ОСОБА_2 відкрито кримінальне провадження. На сьогоднішній день заборгованість за сплатою аліментів суттєво збільшилась і становить 40 469,61 грн.

16 липня 2019 року позивачка звернулась до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області із заявою про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно малолітньої ОСОБА_3 . Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 жовтня 2020 року в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відмовлено. Попереджено ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дочки ОСОБА_3 , оскільки ухилення від них є підставою для позбавлення батьківських прав. Покладено на Службу у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради, контроль за виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків. Апеляційною інстанцією рішення Тернопільського міськрайонного суду залишено без змін.

При постановленні рішення судом першої інстанції було зазначено наступне: «суд вважає, що в діях відповідача частково має місце неналежне виконання батьківських обов`язків відносно доньки ОСОБА_3 , а тому відповідача слід попередити про необхідність змінити ставлення до виховання доньки».

Тобто, судом першої інстанції враховано те, що в діях відповідача мало місце неналежне виконання батьківських обов`язків відносно доньки.

При постановленні судом першої інстанції рішення від 23 жовтня 2020 року судом сприйнято участь відповідача в судових засіданнях та його заперечення щодо позову, як бажання підтримувати стосунки з дитиною. На думку позивачки, така поведінка ОСОБА_2 , зовсім не вказує на його бажання бачитись чи приймати участь у вихованні дитини, оскільки від моменту проголошення судом рішення і до сьогоднішнього дня відповідач жодного разу не захотів побачитись з донькою, жодного разу не зателефонував. ОСОБА_2 до сьогоднішнього дня не поцікавився як росте його дитина, чим живе, як розвивається. Тобто, не дивлячись на те, що суд надав йому можливість змінити своє ставлення до доньки, відповідач злісно продовжує ухилятись від виконання своїх батьківських обов`язків і не виявив бажанням скористатись своїми правами, як батько дитини. Отже, ОСОБА_2 умисно не виконано приписи рішення суду.

Фактично з 2017 року і по сьогоднішній день, тобто за понад 5 років відповідач у справі повністю самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, не проявляє батьківської турботи щодо неповнолітньої доньки, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, не цікавиться здоров`ям та успіхами у навчанні та вихованні, а також матеріально не забезпечує доньку.

Висновком органу опіки та піклування Тернопільської міської ради визнано доцільність позбавлення батьківських прав відповідача стосовно малолітньої доньки, який було долучено до матеріалів попередньої цивільної справи № 607/16891/19.

Зазначені факти як кожен окремо, так і у сукупності, можна розцінювати як свідоме ухилення батька від виховання дитини, свідоме нехтування ним своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 22 серпня 2019 року ОСОБА_2 відмовлено в задоволенні позову про визначення місця проживання з ним.

Зокрема в рішенні зазначено: «В судовому засіданні 26 липня 2019 року з пояснень доньки сторін спору встановлено особисту прихильність дитини до матері, разом з якою і проживає в даний час дитина, а також те, що дитина ображена на батька за його жорстоке ставлення до неї та матері. ОСОБА_3 категорично відмовилася проживати разом з батьком ОСОБА_2 . Судом не встановлено хоча б якогось намагання ОСОБА_2 налагодити психоемоційний зв`язок батька та дитини, навіть за рішенням суду шляхом визначення його участі у спілкуванні та вихованні доньки, з якою він не проживає».

Окрім того, з моменту прийняття рішення судом про стягнення аліментів до часу подачі позову Відповідач рішення суду не виконує, злісно ухиляється від сплати аліментів. Станом на даний час борг збільшився. Відповідач не бажає виконувати батьківські обов`язки по відношенню до своєї доньки. Як вже зазначалось вище, відповідач з 2017 року і до сьогоднішнього дня вихованням доньки не займається, не цікавиться умовами проживання, матеріальної допомоги не надає, не виявляє батьківської турботи та піклування до дитини. Дії відповідача пов`язані з ухиленням від виконання від своїх обов`язків по вихованню дитини та утримання дитини є винними. Відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання дитини і мас можливість займатися її вихованням, оскільки перешкод йому до цього не чиниться. Однак, він не бажає цього робити і свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками.

Станом на сьогоднішній день доньці виповнилось 14 років, вона не спілкується і не бачиться з Відповідачем, який ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Донька не сприймає його як батька, в неї про відповідача залишились лише негативні спогади і емоції. Фактично це стороння для неї людина.

З огляду на зазначене, позивачка просила суд винести рішення про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; стягнути з відповідача на її користь сплачений судовий збір в розмірі 1 073,80 грн.

Ухвалою судді від 28 березня 2023 року відкрито провадження у справі № 607/5642/23. Постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 18 травня 2023 року матеріали цивільної справи № 607/5642/23 надіслано Управлінню сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради для надання письмового висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

13 липня 2023 року на адресу суду Управлінням сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради повернуто матеріали цивільної справи № 607/5642/23 з рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 799 від 12 липня 2023 року «Про затвердження висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав».

Суд протокольною ухвалою від 31 серпня 2023 року закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті.

Позивачка ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, наведених у позовній заяві та просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні пояснив, що права дитини порушувати він не міг, оскільки дочка ОСОБА_3 поїхала за кордон, в Республіку Польща, коли їй було 9 років. Сплачує аліменти щомісячно у розмірі, який вважає достатнім для позивачки. Останній раз бачив дочку на судовому засіданні в попередній справі, в подальшому вони не спілкувалися. Дитина не зверталася до нього, що хоче вчитися у Канаді, не просила про дозволи. До органу опіки та піклування про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною не звертався. Вважає, що дитина йому ніхто, скільки вона обрала сторону мами, не хоче знати дочки.

Представник Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради у судове засідання не з`явився, надіслав суду заяву, у якій просив справу розглянути за його відсутності.

У судовому засіданні суд з`ясував думку дитини ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції). Вона пояснила, що їй зараз 15 років, вони із мамою живуть у Польщі. Сама дитина попросила маму подати цей позов. Вона хоче вчитися закордоном, а для цього потрібен дозвіл двох батьків. ОСОБА_2 не є справжнім, правдивим батьком, він є людиною, яка просто існує у її документах як батько. В пам`яті дитини неприємні спогади про батька. Останній раз вони бачилися на судовому засіданні 3-4 роки назад. Вона не спілкується з батьком з того часу, оскільки не бажає цього, від ОСОБА_2 також не було ініціативи побачитися чи поспілкуватися, він неприємна для неї людина та з ним пов`язані неприємні спогади. Просила позов задовольнити.

Заслухавши пояснення позивачки, відповідача, з`ясувавши думку дитини, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у справі № 607/14273/15-ц від 28 вересня 2015 року розірвано шлюб між сторонами.

У шлюбі в сторін народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим Відділу реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області 20 травня 2008 року.

Згідно розрахунку заборгованості по аліментах від 28 лютого 2023 року, виконаного головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби у міст Тернополі при примусовому виконанні виконавчого листа згідно судового наказу № 607/3148/2 віл 28 вересня 2020 року, який виданий Тернопільським міськрайонним судом про: Стягувати з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання їх неповнолітньої дитини: дочки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 усіх видів його заробітку, щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання чинності рішенням суду і до досягнення дитини повноліття, станом на 28 лютого 2023 року наявна заборгованість у розмірі 40 469,61 грн.

Рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 799 від 12 липня 2023 року затверджено висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказаним рішенням встановлено наступне:

мати дитини, ОСОБА_1 на засіданні комісії повідомила, що батько не бере жодної участі у житті їхньої доньки, не цікавиться її фізичним та духовним розвитком, жодних покладених законом на батька обов`язків не виконує;

відповідно до інформації наданої IV Середньою загальноосвітньою школою імені капітана Вітольда Пілецького, що знаходить у Республіці Польща ОСОБА_3 є ученицею школи з 01 вересня 2022 року. Вчитель постійно спілкується з мамою учениці, вона присутня на всіх чергових шкільних зборах. З батьком учениці вчитель ніколи не спілкувалась;

відповідно до інформації Тернопільського навчально-виховного комплексу «Школа-ліцей № 6 імені Н. Яремчука» від 24 листопада 2015 року, 10 січня 2019 року батько ОСОБА_2 шкільним життям дитини ОСОБА_3 не цікавиться, батьківські збори не відвідує. Вихованням дитини займається мама;

з матеріалів справи встановлено, що 13 лютого 2020 року виконавчим комітетом Тернопільської міської ради прийнято рішення «Про затвердження висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав» № 111 та направлено до Тернопільського міськрайонного суду, однак рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 23 жовтня 2020 року в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав відмовлено. Попереджено ОСОБА_2 , про необхідність змінити ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання доньки ОСОБА_3 ;

також встановлено, що у 2018 році ОСОБА_1 зверталась до Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області із заявою про вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_2 , передбаченого ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення стосовно неї та їхніх дітей;

на засіданні комісії з питань захисту прав дитини, ОСОБА_3 повідомила, що з батьком вони не спілкуються, він взагалі не цікавиться її життям, тому просить позбавити його батьківських прав;

батько дитини, ОСОБА_2 , на засідання комісії не з`явився та не повідомив про причини своєї відсутності, хоча був належним чином повідомлений;

враховуючи викладене, захищаючи інтереси дитини, керуючись ч. 2, 4, 5 ст. 19, п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, ст.ст. 8, 12 Закону України «Про охорону дитинства», беручи до уваги рекомендації комісії з питань захисту прав дитини, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 стосовно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За встановлених судом обставин, до виниклих між сторонами правовідносин підлягають застосуванню наступні норми права.

Відповідно до частини першої статті 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків.

За положеннями частин першої, другої статті 27 цієї Конвенції кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Виходячи з тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України суд має підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав виключно за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Згідно з частинами першою-третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд виходить з того, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено статтею 166 СК України. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

Пунктом 1 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо та необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Із матеріалів справи вбачається, що сторони у справі припинили сімейні стосунки у 2015 році шляхом розірвання шлюбу, спільна дитина колишнього подружжя - дочка ОСОБА_3 проживає з матір`ю, яка піклується про неї, забезпечує її матеріально. ОСОБА_2 не піклується про свою дитину ОСОБА_3 , не відвідує її та не забезпечує належний фізичний, духовний розвиток; нехтує потребами своєї дочки, порушує права дитини на належне батьківське виховання та не виконує батьківських обов`язків; аліменти сплачує частково, заборгованість по несплаті, станом на 28 лютого 2023 року, складає суму 40 469,61 грн; така його поведінка є тривалою та стійкою.

Байдуже ставлення відповідача до дитини, відсутність зі сторони батька будь-яких дій, які б вказували на його інтерес до дочки ОСОБА_3 , його бажання буди присутнім в житті дитини шляхом її матеріального забезпечення, турботи про її здоров`я і розвиток також підтверджується висновком органу опіки та піклування.

Рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 799 від 12 липня 2023 року затверджено висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Таким чином, враховуючи обставини встановлені судом, які підтверджують доводи позивачки про ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини, пояснення ОСОБА_3 , яка повідомили про відсутність будь-якого інтересу батька до неї (вони не зустрічаються, не спілкуються, матеріально він її не забезпечує), суд не знайшов обґрунтованих доводів в запереченнях ОСОБА_2 , які б спростували ці обставини, як і його винну поведінку.

Заперечуючи щодо позбавлення батьківських прав, ОСОБА_2 не навів жодних належних, допустимих і достовірних доказів, які б спростовували доводи позивачки про нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками. ОСОБА_2 не вживав заходів для налагодження спілкування з дочкою ОСОБА_3 , не звертався до органу опіки та піклування з листами чи усно про те, що йому чиняться перешкоди у спілкуванні з дитиною. Перебування дочки ОСОБА_3 в іншій країні не є безумовною обставиною, яка свідчить про те, що батько не може приймати участь у її вихованні чи утриманні, адже такий зв`язок можуть забезпечити телефонне і відео спілкування за допомогою різних месенджерів, а матеріальна участь батька в житті дитини можлива шляхом надсилання адресних грошових переказів для неї, що б вказувало на інтерес батька до дочки, його бажання змінити свою винну поведінку.

Таким чином, враховуючи обставини встановлені судом, які підтверджують доводи позивачки про ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків по вихованню неповнолітньої доньки, суд не встановив жодних даних із сторони відповідача щодо відсутності таких обставин.

У зв`язку із вищевикладеним, суд дійшов висновку, що відповідач неналежним чином виконує свої батьківські обов`язки відносно дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , безпричинно та свідомо самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, не цікавиться їх фізичним, духовним, моральним розвитком.

Беручи до уваги вищевикладене, суд вважає за необхідне позов задовольнити та позбавити ОСОБА_2 батьківських прав стосовно дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Водночас, суд звертає увагу, що Верховний Суд у постанові № 459/3411/18 від 29 вересня 2021 року зазначив, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

На підставі ст. 141 ЦПК України слід cтягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 992,40 грн.

Керуючись статтями 2, 4, 12, 13, 76-78, 206, 258-268, 273, 352-355Цивільного процесуального кодексу України, суд,

У Х В АЛ И В :

Позов задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 батьківських прав стосовно дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1 073,60 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Позивач: ОСОБА_1 ,РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 , адреса для листування: АДРЕСА_3 , email: ІНФОРМАЦІЯ_2

Відповідач: ОСОБА_2 ,РНОКПП: НОМЕР_3 , остання відома адреса місця проживання: АДРЕСА_4 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: опікунська рада м. Тернополя при виконавчому комітеті Тернопільської міської ради в особі Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, адреса місцезнаходження: бульв. Шевченка, буд. 1, м. Тернопіль, 46001.

Повний текст рішенні суду складено 02 листопада 2023 року.

Головуючий суддя Герчаківська О.Я.