КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/224/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2023року місто Київ

справа №366/69/22

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Левенця Б.Б., Ратнікової В.М.

за участю секретаря судового засідання - Савлук І.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача Державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» на рішення Іванківського районного суду Київської області від 26 липня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Ткаченко Ю.В. у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2022 року позивач звернувся до Іванківського районного суду Київської області з позовом до відповідача, в якому просив стягнути з ДП «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» на його користь:

заборгованість із заробітної плати у розмірі 173995,29 грн.;

середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25 жовтня 2021 року по дату винесення судового рішення;

понесені витрати на правову допомогу у розмірі 20000 грн.

В мотивування вимог посилався на те, що він перебував у трудових відносинах з ДП «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» з 14 квітня 2020 року по 25 жовтня 2021 року.

Вказував, що на день його звільнення із займаної посади - першого заступника генерального директора, ДП «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» була нарахована, але не виплачена йому заробітна плата з урахуванням відрахувань та сплати податків згідно чинного законодавства, за період з жовтня 2020 року по червень 2021 року в розмірі 173995,29 грн.

Зазначав, що станом на день подання позовної заяви відповідачем не було здійснено погашення зобов`язань по виплаті нарахованої, але не виплаченої заробітної плати.

Враховуючи приписи ч.1 ст.117 КЗпП України, позивач вважає, що відповідач повинен виплатити йому середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільнення, починаючи з 25 жовтня 2021 року по день ухвалення рішення у справі.

Рішенням Іванківського районного суду Київської області від 26 липня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ДП «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» на користь ОСОБА_1 нараховану, але не виплачену суму заробітної плати у розмірі 173995,29 грн.

Стягнуто з ДП «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 20 вересня 2021 року по 26 липня 2022 року у розмірі 212709,06 грн.

Стягнуто з ДП «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» на користь ОСОБА_1 понесені витрати на правову допомогу у розмірі 20000 грн.

Стягнуто з ДП «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» на користь держави судовий збір у розмірі 3867,04 грн.

Частково не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач ДП «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просив рішення в частині задоволення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, стягнення понесених витрат на правову допомогу у розмірі 20000 грн. та стягнення судового збору у розмірі 3867,04 грн. скасувати та ухвалити в цій частині нове про відмову у задоволенні вказаних вимог.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався те, що відповідач не заперечує заборгованість з невиплаченої заробітної плати за період з жовтня 2020 року по червень 2021 року, однак звертає увагу на джерело та історію походження зазначеної заборгованості.

Вказував, що позивач з 14 квітня 2020 року був прийнятий на роботу до ДП «Київоблагроліс» на посаду першого заступника генерального директора, а наказом від 10 липня на ОСОБА_1 покладено тимчасово виконання обов`язків генерального директора. Тобто, фактично починаючи з квітня 2020 року до липня 2021 року господарська діяльність підприємства відбувалась за керівництва позивача.

Зазначав, що при детальному аналізі фінансово-господарського стану ДП «Київоблагроліс» за період керування позивачем встановлено стрімке погіршення всіх без винятку показників, які характеризують, його діяльність, підприємство втратило фінансову незалежність та фактично доведено до стану банкрутства. Тобто, станом на момент звільнення позивача, невиплата заробітної плати відбулась з вини керівництва, зокрема й в особі позивача.

Посилався на те, що судом першої інстанції під час підрахунку середнього заробітку, що підлягає стягненню не враховано, що сума середньоденного заробітку розраховано включаючи податок на доходи фізичних осіб (18%) та військовий збір (1,5%), що значно зменшує суму стягнення.

Вважає, що період підрахунку розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні має обмежуватись початком збройної агресії РФ, тобто 24 лютого 2022 року

Вказував, що з урахуванням обставин виникнення заборгованості, початком збройної агресії РФ, наявністю безлічі помилок в рішенні, в даному випадку справедливим рішенням суду щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку було б задоволення вимог у розмірі 1 (однієї) гривні.

15 грудня2022 року на адресу Київського апеляційного суду від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, посилаючись на відсутність підстав для скасування рішення суду.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача апеляційну скаргу підтримала, просила її задовольнити з вищевказаних підстав.

Позивач та його представник в судовому засіданні апеляційного суду заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення, осіб, які з`явилися в судове засідання, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення Іванківського районного суду Київської області від 26 липня 2022 рокув частині стягнення з ДП «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» на користь ОСОБА_1 нарахованої, але не виплаченої суми заробітної плати у розмірі 173995,29 грн. не оскаржується, а тому відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається.

Таким чином, апеляційний суд переглядає рішення суду у даній справі лише в частині задоволених вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та в частині щодо розподілу судових витрат.

Згідно вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи та копії трудової книжки позивача, останнього на підставі наказу №11к від 14 квітня 2020 року було прийнято на роботу до ДП «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» на посаду першого заступника генерального директора.

Наказом №42-к від 10 липня 2020 року на виконання Розпорядження голови КОДА №332 від 10 липня 2020 року на ОСОБА_1 було покладено тимчасове виконання обов`язків генерального директора ДП «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс».

Наказом №81к від 26 липня 2021 року на виконання Розпорядження голови КОДА №53к від 26 липня 2021 року позивача було увільнено від тимчасового виконання обов`язків генерального директора ДП «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс».

Наказом №183к від 25 жовтня 2021 року ОСОБА_1 звільнено із займаної посади у зв`язку зі скороченням штату працівників відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України.

Позивач, звертаючись до суду з даним позовом, посилаючись на ст.117 КЗпП України, просив стягнути з ДП «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25 жовтня 2021 року по дату винесення судового рішення.

Заперечуючи проти позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відповідач ДП «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» вказував на те, що при детальному аналізі фінансово-господарського стану ДП «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» за період керування позивачем встановлено стрімке погіршення всіх без винятку показників, які характеризують його діяльність, підприємство втратило фінансову незалежність та фактично доведено до стану банкрутства. Зазначав, що станом на момент звільнення позивача невиплата заробітної плати відбулась з вини керівництва, зокрема й в особі ОСОБА_1 . Звертав увагу на те, що землі лісового фонду підприємства у переважній більшості знаходяться в Іванківському районі Київської області на територіях де активно приводились військові дії. Наразі на цих територіях, триває процедура розмінування, яка потребує значних затрат, зокрема часу. Без вказаних заходів ДП «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» не може здійснювати послуги з лісозаготівлі та реалізації продукції. Вважає, що період підрахунку розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні має обмежуватись початком збройної агресії РФ, тобто 24 лютого 2022 року.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, позивач на день звільнення остаточного розрахунку не отримав та у ДП «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» була наявна заборгованість перед позивачем у розмірі 171544,16 грн.

Оскільки встановлено порушення відповідачем положень КЗпП України щодо невиплати заробітної плати позивачу, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку підставі ст.117 КЗпП України.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з розміром стягнутого з відповідача на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 212709,06 грн. за період з 25 жовтня 2021 року по 26 липня 2022 року, виходячи з наступного.

Частиною першою статті 47 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України, в редакції, яка була чинна на час виникнення спірних правовідносин, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Разом з тим, на час ухвалення рішення у даній справі стаття 117 КЗпП України відповідно до змін від 01 липня 2022 року була викладена у наступній редакції: у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. При невиконанні такого обов'язку з вини власника або уповноваженого ним органу настає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Невиплата працівникові при звільненні всіх належних йому сум є триваючим правопорушенням, а тому працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 20 постанови від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100.

Згідно з абзацом третім пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, середньомісячна заробітна плата за час затримки розрахунку обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку №100 основною для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час затримки розрахунку, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на час відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку №100).

З довідки, виданої ДП «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» від 25 жовтня 2021 року №136 вбачається, що заробітна плата за червень 2021 року становить 24318 грн., за липень 2021 року - 24318 грн.

При визначенні середньої заробітної плати позивача за основу повинна братися заробітна плата за останні два повно відпрацьовані місяці - червень, липень 2021 року.

А тому середньоденний заробіток становить (24318 грн. +24318 грн.)/(42 робочі дні) - 1158 грн. З моменту не проведення розрахунку по виплаті заробітної плати, тобто з 25 жовтня 2021 року по 26 липня 2022 року (день ухвалення рішення судом першої інстанції) - було 191 робочий день, а тому середній заробіток за весь час затримки розрахунку складає 221178 грн. (191 робочі дні х 1158 грн.).

Однак, слід зазначати, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця (пункт 71 постанови від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц).

Працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані.

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

1. Розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором.

2. Період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов'язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

3. Ймовірний розмір пов'язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника.

4. Інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов'язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Аналогічний висновок міститься у постановах ВеликоїПалатиВерховного Судувід від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц, від 18 березня 2020 року у справі №711/4010/13.

Як вбачається з матеріалів справи, сума невиплаченої заробітної плати позивачу у розмірі 173995,29 грн. менша, ніж визначена у цій справі сума середнього заробітку позивача за час затримки виплати при звільненні (221178 грн.).

Вирішуючи питання щодо стягнення середнього заробітку, суд апеляційної інстанції враховує, що невиплата заробітної плати позивачу виникла у період, коли останній займав посаду першого заступника генерального директора ДП «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс», а в подальшому виконувача обов`язків генерального директора ДП «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс».

Крім того, колегія суддів бере до уваги, що з 24 лютого 2022 року відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено режим воєнного стану. Безумовно, що стан війни в Україні створює перешкоди для реалізаціїбудь-яких прав.

А відтак, беручи до уваги неспівмірність заявленої до стягнення суми середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості по заробітній платі, характером цієї заборгованості, діями позивача, колегія суддів вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивачу виплат у сумі 40000 грн.

Зазначена сума не відображає дійсний розмір майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було би передбачити з урахуванням статистичних усереднених показників.

Тому, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за статтею 117 КЗпП за час затримки розрахунку при звільненні підлягають задоволенню частково.

За правилами ч.1 ст.376 ЦПК України самостійними підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень ч.2 ст.376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог про стягнення з ДП «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 212709,06 грн. за період з 25 жовтня 2021 року по 26 липня 2022 року та ухвалення в цій частині нового судового рішенняпро часткове задоволення вказаних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнення у розмірі 40000 грн. Вказана сума визначена без урахування податків та зборів.

Позивач також просив стягнути з відповідача на свою користь витрати на правову допомогу у розмірі 20000 грн.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування представником позивача було надано копії: договору про надання правової допомоги №40/21 від 24 грудня 2021 року; додаткової угоди №1 до договору від 19 жовтня 2021 року; детального опису наданих послуг.

Згідно з ч.ч.1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Виходячи з положень ст.141 ЦПК України, колегія суддів вважає необхідним рішення Іванківського районного суду Київської області від 26 липня 2022 року щодо розподілу судових витрат змінити, зменшити розмір стягнутих з ДП «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» на користь ОСОБА_1 витрат на правову допомогу з 20000 грн. до 10830 грн. та зменшити розмір стягнутого з ДП «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» на користь держави судового збору з 3867,04 грн. до 2139,95 грн. пропорційно до задоволеної частини позовних вимог ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача Державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» - задовольнити частково.

Рішення Іванківського районного суду Київської області від 26 липня 2022 року в частині задоволених позовних вимог про стягнення з Державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 212709 грн. 06 коп. скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішенняпро часткове задоволення вказаних вимог.

Стягнути з Державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс», місцезнаходження: Київська область, смт. Іванків, вул. Івана Проскури, 24, на користь ОСОБА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнення у розмірі 40000 грн. з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті.

Рішення Іванківського районного суду Київської області від 26 липня 2022 року щодо розподілу судових витрат змінити, зменшити розмір стягнутих з Державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» на користь ОСОБА_1 витрат на правову допомогу з 20000 грн. до 10830 грн. та зменшити розмір стягнутого з Державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» на користь держави судового збору з 3867 грн. 04 коп. до 2139 грн. 95 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 01 березня 2023 року.

Головуючий:

Судді: