Справа №522/8349/23
Провадження №6/522/190/23
У Х В А Л А

03 травня 2023 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси

у складі : головуючого судді Суворової О.В.,

за участі секретаря судового засіданні Довгань ЖА.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за поданням головного державного виконавця Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у м.Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Франчук М.А. про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси 28 квітня 2023 року надійшло подання головного державного виконавця Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у м.Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Франчук М.А. про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 , заінтересована особа: Департамент аналітики та контролю ОМР по зведеному виконавчому провадженню №58429305, яке відкрито 20.02.2019 року.

Подання передано для розгляду судді Приморського районного суду міста Одеси Суворовій О.В. - 01.05.2023 року.

Ухвалою суду від 01.05.2023 року прийнято до свого провадження подання та призначено судове засідання на 03 травня 2023 року. В судове засідання викликано державного виконавця та зобов`язано надати для огляду виконавче провадження.

Подання обґрунтоване тим, що на примусовому виконанні в Першому Приморському відділі державної виконавчої служби м. Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває зведене виконавче провадження №58429305 з примусового виконання постанови № ОМС-ОД 1230/1091 /НП/АВ/ІП/181/ФС від 28.12.2018, про стягнення з ОСОБА_1 на користь на Департаменту аналітики та контролю ОМР грошової суми у розмірі 223380,00 грн.

Як зазначено в поданні, 20.02.2019 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та постанову про арешт майна та внесено дані до відповідних реєстрів. 04.03.2019 року винесено постанову про арешт коштів боржника та направлено до 20 банківських установ. Згідно відповіді з Державної фіскальної служби України про номери рахунків, відкритих юридичними особами та / або фізичними особами -підприємцями, у боржника відкрито рахунок у Южне ГРУ АТ КБ «Приватбанк» м.Одеса, на який було накладено арешт. Згідно відповіді з Державної фіскальної служби України про джерела отримання доходів боржників-фізичних осіб -інформація стосовно боржників -фізичних осіб щодо сум доходу, нарахованого податковим агентом на користь платників податку, та сум утриманого з податку в ДРФО відсутня. Згідно відповіді з ПФУ про осіб -боржників, які отримують пенсії- інформації не знайдено. Згідно відповіді з ПФУ про осіб - боржників, які працюють за трудовими та цивільно- правовими договорами, про останнє місце роботи інформації не знайдено. Згідно відповіді МВС за боржником автотранспортні засоби не зареєстровані. Згідно витягу з Державного реєстру речових пав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта за боржником нерухоме майно не зареєстровано. Згідно відповідей з банківських установ у боржника не має відкритих рахунків. Згідно акту державного виконавця встановлено, зі слів адміністратора кафе «Зелень», що боржник ОСОБА_1 не працює.

22.09.2020 року була винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 5 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

05.01.2021 року державним виконавцем відновлено виконавче провадження на підставі постанови про перевірку виконавчого провадження згідно ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження».

09.09.2021 року державним виконавцем направлено доручення до Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ПМУМЮ з метою перевірки майнового стану боржника та направлено вимогу до АТ КБ «Приватбанк» про наявність грошових коштів на рахунках. Згідно відповіді на одному рахунку залишок коштів складає 59,88 грн., та на другому рахунку залишок коштів складає 1721,71 грн. На зазначені рахунки були направлені платіжні вимоги для списання грошових коштів.

08.11.2022 року до Відділу надійшов акт державного виконавця з Біляївського ВДВС в Одеському районі ПМУМ (м. Одеса), згідно якого боржник за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрований, але більше двох років не мешкає. Рухомого та нерухомого майна не зберігає та не має.

09.11.2022 року до АТ КБ Приватбанку повторно направлені платіжні вимоги на списання грошових коштів.

14.03.2023 року винесено постанову про арешт коштів боржника.

Станом на сьогоднішній день майна боржника, на яке можливо звернути стягнення не виявлено. Боржник на виклик державного виконавця на прийом не з`явився.

Станом на теперішній час, вимоги зазначеного виконавчого документу боржником не виконано, у зв`язку з чим на думку державного виконавця, враховуючи термін невиконання боржником зобов`язань та законних вимог є достатні підстави вважати, що боржник ухиляється від виконання рішення суду.

Суд зауважує, що всі вищеперераховані відомості зазначено у поданні, проте жодного доказу, копій постанов, запитів суду надано не було.

На вимогу суду (а.с.9) державним виконавцем копію або оригіналу виконавчого провадження надано не було. Додатками подання були лише 3 арк.

Судове засідання по розгляду подання було призначено на 03.05.2023 року. В судове засідання викликався державний виконавець, в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином та своєчасно, про що свідчить довідка про доставку 02.05.2023 року судової повістки на електронну адресу Першого Приморського ВДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) - (а.с.10).

Відповідно до ч. 4 статті 441 ЦПК України таке подання розглядається судом без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця, приватного виконавця.

Дослідивши подання, матеріали виконавчого провадження суд вважає, що подання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно Конституції України, ЦПК України обов`язковість рішень суду є однією з основних засад судочинства, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Європейський суду з прав людини, зокрема, в рішенні у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Так, згідно ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадяни України» підставою для тимчасового обмеження у праві виїзду громадян України за кордон є :

- дія неврегульованих зобов`язань

- ухилення від виконання зобов`язань, покладених на громадянина судовим рішенням.

Відповідно до п. 19 ч. 3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, державний виконавець має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов`язань за рішенням.

Зазначене узгоджується із ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 р. № 512/5.

Як визначено Судовою практикою щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України» Верховного Суду України від 01.02.2013 року ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)", вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» та у п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», позначає такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків; на момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні в Першому Приморському відділі державної виконавчої служби м. Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває зведене виконавче провадження №58429305 з примусового виконання постанови № ОМС-ОД 1230/1091 /НП/АВ/ІП/181/ФС від 28.12.2018, про стягнення з ОСОБА_1 на користь на Департаменту аналітики та контролю ОМР грошової суми у розмірі 223380,00 грн.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст.2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

За ст. 313 Цивільного кодексу України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Так, згідно ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадяни України» підставою для тимчасового обмеження у праві виїзду громадян України за кордон є дія неврегульованих зобов`язань, а також ухилення від виконання зобов`язань, покладених на громадянина судовим рішенням.

Як вбачається із вимог вищевказаного закону зазначені обставини мають бути у їх сукупності.

Відповідно до п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Вказане узгоджується із Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 р. № 512/5, за якою подання щодо встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України до виконання зобов`язань за рішенням повинно містити, зокрема, докази підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

З огляду на зазначене вище, саме на виконавця покладено обов`язок доказування ухилення від виконання рішення.

«Ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)", вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» та у п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» позначає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України. («Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України» Верховного Суду України від 01.02.2013 року).

Як вбачається із висновків Верховного Суду України, зроблених на підставі вищевказаних вимог закону та судової практики розгляду спірного питання особа може бути обмежена у праві виїзду за межі держави за наявності доведеності суду:

- факту невиконаного зобов`язання за рішенням суду

- об`єктивно наявного факту умисного ухилення боржника від виконання рішення суду

- наміру боржника вибути за межі України з метою ухилення від виконання зобов`язання, покладеного на нього рішенням суду.

Саме невиконання боржником самостійно зобов`язань протягом строку, про що вказує приватний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього виконавчим написом обов`язків.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об`єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак, воно може мати й принципово інше походження, суб`єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов`язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин. Критерій достатності вжитих боржником з метою належного виконання зобов`язання заходів визначається судом. Саме невиконання боржником самостійно зобов`язань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків.

Так, в поданні державний виконавець вказує, що вимоги виконавчого документу боржником не виконано, у зв`язку з чим на думку державного виконавця, враховуючи термін невиконання боржником зобов`язань та законних вимог є достатні підстави вважати, що боржник ухиляється від виконання рішення суду.

Докази, які свідчили б про те, що боржник ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього, в матеріалах подання відсутні, копії виконавчого провадження державним виконавцем не надані. Відсутні також відомості про повідомлення боржника про відкриття виконавчого провадження №58429305 від 20.02.2019 року, державним виконавцем надана лише роздруківка про направлення рекомендованих листів ОСОБА_1 (а.с.6), проте що саме державний виконавець направив боржнику в роздруківці не зазначено та чи отримав боржник постанову про відкриття виконавчого провадження №58429305 від 20.02.2019 року також не зрозуміло .

Лише факт невиконання боржником самостійно зобов`язань (наявність встановленого судом неврегульованого зобов`язання) не свідчить про цілеспрямоване ухилення боржника від виконання покладених зобов`язань та про намір боржника вибути за межі України з цією метою.

Крім того, наміру боржника вибути за межі України задля ухилення від виконання зобов`язання також з матеріалів справи не вбачається, так як і наявність у нього паспорту громадянина України для виїзду за кордон.

Оскільки суд має повноваження щодо обмеження у праві виїзду боржника виключно у випадку його ухилення від виконання виконавчого документу , а належних доказів цілеспрямованого ухилення ОСОБА_1 від виконання постанови на час подання державним виконавцем не надано, як і доказів наміру боржника вибути за межі України з метою ухилення від виконання постанови , суд вважає, що подання старшого державного виконавця Франчук М.А. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника є необґрунтованим, та таким, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 260. 353, 354, 441 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Подання головного державного виконавця Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у м.Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Франчук М.А. про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подачі в 15 денний строк з дня її проголошення апеляційної скарги.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження, а в разі її оскарження - після розгляду справи апеляційним судом, якщо вона не буде скасована.

Повний текст ухвали виготовлений 03.05.2023 року.

Суддя О.В.Суворова