Провадження № 2/742/35/23
Єдиний унікальний № 742/4470/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2023 року м.Прилуки

Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі головуючого судді Фетісової Н.В., за участю секретарів судових засідань Шептун В.В., Сороки Ю.О., розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» (АТ «СК «АРКС»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням та стягнення страхового відшкодування,

установив:

Представник позивача, адвокат Качмар А.І. звернулась до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» (АТ «СК «АРКС») про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням та стягнення страхового відшкодування.

Свої уточнені позовні вимоги мотивує тим, що 03 січня 2021 року о 17 год. 25 хв. за адресою: Чернігівська область, Прилуцький район, с.Заїзд, вул.Центральна, ЕМД повідомила, що по вул. Цетральна ОСОБА_2 , рухаючись автомобілем марки «Skoda Spaceback», д.н.з. НОМЕР_1 з м. Прилуки в бік м. Ніжина, поблизу магазину, що розташований в с. Заїзд, вул. Короткого, буд. 64 А, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в результаті чого він помер на місці. Оскільки, відповідальність водія транспортного засобу автомобіля марки «Skoda Spaceback», д.н.з. НОМЕР_1 , на дату вчинення ДТП була застрахована згідно поліса №200912631 у АТ «СК «АРКС», позивач керуючись положеннями ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-праової відповідальності власників наземних транспортних засобів» 01 червня 2021 року подала заяву про відшкодування страховиком завданої моральної шкоди, заподіяної смертю батька ОСОБА_3 в розмірі 72000 грн., що становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку. Листом від 08 червня 2021 року відповідачем повідомлено про відсутність правових підстав для виплати страхового відшкодування через відсутність рішення по кримінальній справі за фактом вказаної ДТП у відповідності до положень п.36.2 ст.36 Закону та необхідність долучення додаткових документів. 06 вересня 2021 року позивачем надіслано заяву про долучення відповідних документів, передбачених ст.35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-праової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Проте, листом від 07 жовтня 2021 року відповідачем знову повідомлено позивача про відсутність правових підстав для виплати страхового відшкодування через відсутність рішення по кримінальній справі за фактом вказаної ДТП. Оскільки позивач вважає таке рішення відповідача про зупинення строків розгляду справи про виплату страхового відшкодування через відсутність постанови/вироку суду необґрунтованим та таким, що порушує її права як потерпілої на отрмання страхового відшкодування, оскільки обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у заподіювача, коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини у вчиненні кримінального правопорушення і рішення про зупинення розгляду справи законом не передбачено. Позивач вказує, що з моменту отримання страховою компанією заяви про виплату страхового відшкодування минуло більше 90 днів, проте потерпіла так і не отримала належного страхового відшкодування, тому позивач і звернула до суду з позовом про стягнення з відповідача 72000 грн. страхового відшкодування завданої моральної шкоди, пені з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України в розмірі 6160 грн. 44 коп. та у відповідності до положень ст.625 ЦК України трьох відсотків річних в розмірі 1041 грн. 53 коп., інфляційних втрат в розмірі 2552 грн. 58 коп. та 10 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 23 листопада 2021 року дану справу передано на розгляд судді Фетісовій Н.В.

Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 26 листопада 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання, яке відкладено до 06 грудня 2022 року. Витребувано у СУ ГУНП в Чернігівській області інформацію щодо стану кримінального провадження за фактом ДТП, яка трапилась 03 січня 2021 року за участю автомобіля марки «Skoda Spaceback», д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2

06 грудня 2022 року ухвалою Прилуцького міськрайонного суду відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» (АТ «СК «АРКС») про направлення справи за територіальною підсудністю до іншого суду. Задоволено клопотання представника відповідача про залучення у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 . Відкладено розгляд цивільного провадження.

Позивач в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового засідання була повідомлена належним чином. Представник позивача адвокат Качмар А.І. в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити.

Представник відповідача Ткаченко І.В. в судовому засіданні уточнені позовні вимоги не визнала, просила суд відмовити в їх задоволенні в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву та відзиві на збільшення позовних вимог.

Згідно письмового відзиву та відзиву за заяви про збільшення позовних вимог, відповідач заявлені позовні вимоги не визнав, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, мотивуючи тим, що станом на дату подання відзиву, страховику не надано лікарське свідоцтво про смерть/довідку про причину смерті/акт судово-медичного дослідження або інший, належним чином оформлений документ, в якому відображена причина смерті потерпілого та постанова суду, яка набрала законної сили, завірена належним чином, що підтверджувала б настання цивільно-правової відповідальності водія забезпеченого транспортного засобу за скоєння даного ДТП. Оскільки триває досудове розслідування, та відсутні документи, які б підтверджували вину та настання цивільно-правової відповідальності водія забезпеченого ТЗ «Skoda Spaceback», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_2 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 03 січня 2021 року, відповідно і відсутні підстави настання відповідальності страховика за умовами полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР/200912631 від 12 серпня 2020 року, тому строк прийняття рішення страховиком був зупинений до отримання судового рішення в кримінальній справі, відповідно до положень п.36.2 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідач не відмовив у виплаті страхового відшкодування, а лише призупинив розгляд заяви до отримання рішення, яке набрало законної сили у кримінальному провадженні. Тому, звернення з цим позовом є передчасним. В даному випадку мають місце правовідносини з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, тому ст. 625 ЦК України не підлягає до застосування в даному випадку, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов`язанням Крім того, не визнають і заявлені позовні вимоги щодо стягнення правничої допомоги, оскільки такі є безпідставними, необґрунтованими, недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню. Зокрема, вказують, що позивачем на підтвердження понесених вимог не надано сам Договір про надання правничої допомоги 21/20 від 27 жовтня 2021 року та Акт прийому-передачі наданих послуг.

Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, надавши належну правову оцінку зібраним доказам, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Як зазначено у ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено, що 03 січня 2021 року о 17 год. 25 хв. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Skoda Spaceback», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись в напрямку м.Ніжин зі сторони м.Прилуки, поблизу магазину, що розташований за адресою: Чернігівська область, Прилуцький район, с.Заїзд, вул.Короткого, буд.64 А, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , який перетинав проїжджу частину у невстановленому місці. В результаті ДТП ОСОБА_3 від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці.

03 січня 2021 року вказані відомості внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000001 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Постановою слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту Слідчого управління Головного управління Національної поліції в Чернігівській області 30 червня 2021 року винесено постанову про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000001 за відсутності в діях ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України.

Відповідно до даної постанови, згідно висновку судово-медичної експертизи №6 від 19 лютого 2021 року потерпілого ОСОБА_3 мали місце тілесні ушкодження, які утворилися внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Комплекс тілесних ушкоджень, в сукупності, за ознакою небезпеки для життя в мить спричинення, має ознаки тяжких тілесних ушкоджень, та знаходиться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті. При судово-токсилогічній експертизі крові, сечі від трупа ОСОБА_3 виявлений етанол в концентрації; у крові -2, г/л, у сечі 3,06 г/л, що стосовно живої людини може відповідати середньому ступеню алкогольного сп`яніння.

Згідно з висновком інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю 10.1 «дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод №СЕ-19/125-21/3608-ІТ від 13 травня 2021 року, в умовах дорожньої ситуації, водій автомобіля «Skoda Spaceback», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_2 не мав технічної можливості запобігти наїзду на пішохода ОСОБА_3 , з моменту виникнення небезпеки для руху, шляхом екстреного гальмування. В умовах дорожньої ситуації, водій ОСОБА_5 був позбавлений технічної можливості уникнути наїзду на пішохода шляхом екстенного гальмування, тому його дії не суперечать вимогам п.12.3 Правил дорожнього руху і не знаходяться в причинному зв`язку з настанням ДТП.

Оскільки водій автомобіля «Skoda Spaceback», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , у темну пору доби рухався по автодорозі Київ-Суми-Юнаківка, керував авто на законних підставах, мав при собі технічний паспорт, посвідчення водія на право керування ТЗ відповідної категорії, перебував у тверезому стані, діяв відповідно до технічних вимог, тому дане кримінальне провадження було закрито за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України.

Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадження, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

При цьому суд бере до уваги, що у кримінальній справі з`ясовуються обставини скоєння ДТП та вина сторін, внаслідок чого встановлюється наявність чи відсутність вини особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, а тому, розглядаючи справу у цивільному порядку, суд не має права перевіряти обставини ДТП і робити висновки про відповідальність осіб причетних до цієї ДТП.

Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може лише вирішувати питання про розмір відшкодування.

Позивач ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є дочкою загиблого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копіями Свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 06 жовтня 1982 року, Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 21 лютого 2012 року та Свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 від 21 липня 2011 року.

Як вбачається копій Свідоцтв про смерть від 06 серпня 2021 року, батьки загиблого ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , померли.

За життя ОСОБА_3 розірвав шлюб з ОСОБА_9 , що підтверджується копією Свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_4 від 08 січня 1990 року.

Відповідно до копії Поліса №ЕР200912631 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 14 серпня 2020 року, застраховано цивільно- правову відповідальність водія автомобіля марки «Skoda Spaceback», д.н.з. НОМЕР_1 у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «АРКС» (АТ «СК «АРКС»). Строк дії полісу з 14 серпня 2020 року по 13 серпня 2021 року, включно.

01 червня 2021 року позивачем подано заяву до АТ «СК «АРКС» про виплату страхового відшкодування за фактом ДТП, яка трапилася 03 січня 2021 року за участі забезпеченого транспортного засобу «Skoda Spaceback», д.н.з. НОМЕР_1 , у відповідності до проложень ст.ст.27.3, 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», як дочки потерпілого, в розмірі 72 000 грн.

Листом від 08 червня 2021 року АТ «СК «АРКС» повідомило ОСОБА_1 про відсутність правових підстав для виплати страхового відшкодування через відсутність рішення по кримінальній справі за фактом вказаної ДТП у відповідності до положень п.36.2 ст.36 Закону та необхідність долучення додаткових документів.

06 вересня 2021 року ОСОБА_1 повторно надіслано заяву до АТ «СК «АРКС» про долучення відповідних документів, передбачених ст.35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

У своїх заявах позивач, дочка загиблого ОСОБА_3 повідомила, що батьки загиблого померли, з дружиною він розлучився, тому родичами першого ступеня спорідненості на момент ДТП є лише його дочка, позивач по справі. Інших родичів першого ступеня споріднення у потерпілого на момент ДТП не було, на утриманні у померлого ніхто не перебував.

Листом від 07 жовтня 2021 року АТ «СК «АРКС» повідомлено ОСОБА_1 про відсутність правових підстав для виплати страхового відшкодування через відсутність рішення по кримінальній справі за фактом вказаної ДТП та необхідність надання лікарського свідоцтва про смерть/довідку про причину смерті/акт судово-медичного дослідження, або інший, належним чином оформлений документ, в якому відображена причина смерті потерпілого.

Вирішуючи питання про відшкодування позивачу спричиненої моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи між сторонами виник спір щодо відшкодування моральної шкоди, завданої загибеллю в ДТП батька позивача, в порядку страхового відшкодування. Ці правовідносини регулюються нормами ЦК України та Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки(пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Разом із тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно із спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Зокрема статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

За статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого (пункт 23.1 статті 23 Закону).

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди.

Порядок відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого, визначено у статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Вказаною нормою встановлено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок ДТП настала протягом одного року після ДТП та є її прямим наслідком.

Страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

У пункті 35.1 статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 вказаного Закону страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Згідно з частиною п`ятою статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Таким чином закон містить вказівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом із тим, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.

Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 22 квітня 2020 року у справі № 280/1222/17 (провадження № 61-42888св18).

З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди, передбаченої частиною другою статті 1166 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Такі правові висновки зроблені у постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 345/3335/17 (провадження № 61-22598св18), від 07 жовтня 2020 року у справі № 742/637/19 (провадження № 61-320св20), від 26 квітня 2022 року у справі № 184/1461/20-ц (провадження № 61-14226св21).

Отже, цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті дії джерела підвищеної небезпеки настає без вини її заподіювача. Тому страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

При цьому наявність чи відсутність у страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування замість завдавача шкоди не є предметом розгляду в кримінальному провадженні. Тому відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.

Крім того, вищенаведеним пунктом 36.2 статті 36 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено лише підставу припинення здійснення страхового відшкодування у разі, якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, та не передбачено можливості відмови у стягненні страхового відшкодування у справі, яка вже розглядається судом у порядку цивільного судочинства, за наслідками такого розгляду.

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 16 лютого 2022 року у справі № 242/1930/21 (провадження № 61-17923св21) та від 21 квітня 2022 року у справі № 447/2222/20(провадження № 61-19906св21).

Таким чином, рішення про зупинення відповідачем строків розгляду справи про виплату страхового відшкодування через відсутність постанови/вироку суду є необґрунтованим та таким, що порушує право потерпілих на отримання страхового відшкодування. У відносинах між володільцем джерела підвищеної небезпеки, яким завдано шкоди, та третіми особами, яким володілець джерела підвищеної небезпеки завдав шкоди, діє принцип відповідальності володільця цього джерела незалежно від його вини.

Положення ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не містять вимог щодо подання разом із заявою про виплату страхового відшкодування доказів на підтвердження вини страхувальника у вчиненні ДТП.

Рішення про зупинення розгляду справи ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено.

Суд погоджується з доводами сторони позивача про те, що питання про стягнення страхового відшкодування за шкоду, завдану смертю потерпілого в ДТП особи, не може ставитись в залежність від набрання законної сили рішенням у кримінальному провадженні. Позивач правильно посилається на дію презумпції вини заподіювача шкоди (володільця джерела підвищеної небезпеки або страховика такої відповідальності).

Закон передбачає єдину підставу для звільнення від обов`язку відшкодування такої шкоди лише у випадку доведення умислу потерпілого або непереборної сили.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, а у разі страхування цивільно-правової відповідальності - на страховика, оскільки діє цивільно-правова презумпція вини заподіювача шкоди.

В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження умислу потерпілого у ДТП або наявності непереборної сили.

А отже відповідачем презумпція вини заподіювача шкоди не спростована, а тому така шкода підлягає відшкодуванню страховиком.

Відсутність вини водія автомобіля та закриття кримінального провадження за відсутності в діянні складу кримінального правопорушення не звільняє відповідача від обов`язку відшкодувати позивачу моральну шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.

При цьому, суд враховує, що потерпілий перебував у стані алкогольного сп`яніння та знехтував Правилами дорожнього руху, проте факту свідомого порушення потерпілим ПДР суд не встановив.

На день настання страхового випадку, ст.8 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» встановлено у 2021 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня 2021 року - 6000 грн.

З урахуванням викладеного загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, становить 72000 грн. (12*6000 =72000 ), а тому розмір страхового відшкодування моральної шкоди, що належить дочці покійного, відповідно поизвачу, становить 72000 грн..

А тому, позовні вимоги в цій частині є підтвердженими та доведеними.

При вирішенні позовних вимог про стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат суд виходить з такого.

Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, за якою страховик бере на себе зобов`язання в разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначенні строки та виконувати інші умови договору.

За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У частині третій статті 510 ЦК України визначено, що якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Отже, грошовим необхідно вважати зобов`язання, що складається, зокрема, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити кошти на користь кредитора.

Правовідносини з приводу виплати страхового відшкодування також відносяться до страхових.

З огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 07 червня 2017 року у справі № 6-282цс17 та Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 (провадження № 12-14гс18) зазначила, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

При безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК України).

Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні майнових витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

Згідно із статтею 992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

Відповідно до пункту 36.5 статті 36 Закону №1961-IV за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

За правилами частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

За частиною першою статті 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку.

Тобто відповідальність страховика, передбачена пунктом 36.5 статті 36 Закону №1961-IV та частиною другою статті 625 ЦК України, настає виключно у випадку, якщо невиконання грошового зобов`язання відбулося з його вини як боржника у даних правовідносинах.

Такі правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 21 квітня 2022 року у справі № 447/2222/20 (провадження № 61-19906св21).

У даній справі 08 червня 2021 року та від 07 жовтня 2021 року відповідач повідомив представників позивача про припинення перебігу строку для прийняття страховиком рішення щодо виплати позивачам страхового відшкодування до дати набрання рішенням у такій справі/провадженні законної сили та повідомлення про даний факт страховика, як це передбачено абзацом 4 пункту 36.2 статті 36 Закону №1961-IV.

З викладеного вбачається, що у діях страховика відсутня вина у простроченні виплати страхового відшкодування, оскільки відповідно до абзацу 4 пункту 36.2 статті 36 Закону України Закону №1961-IV страховик скористався своїм правом, передбаченим законом, для припинення перебігу строку для прийняття рішення щодо виплати страхового відшкодування.

На день звернення позивача до суду з позовом між позивачем та відповідачем не виникло боргових зобов`язань, що виключає можливість застосування цивільно-правової відповідальності, передбаченої пунктом 36.5 статті 36 Закону №1961-IV та частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки саме з моменту набрання законної сили рішенням суду про стягнення з відповідача на користь позивача страхового відшкодування, у страховика виникне обов`язок виконання грошового зобов`язання та можливість застосування до нього цивільно-правової відповідальності за прострочення його виконання, тому у задоволенні позовних вимог про стягнення пені, а також коштів відповідно до статті 625 ЦК України необхідно відмовити.

Позивач, на підставі п.2 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду з даним позовом.

Згідно ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи вищезазначене та у зв`язку із частковим задоволенням позову, а саме на суму 72000 грн, тобто на 88 %, судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача у справі в розмірі 799 грн. 05 коп. на користь держави.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить із такого.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Частиною першою статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

При цьому, пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України відносить витрати на професійну правничу допомогу саме до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу.

Статею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Таким чином, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), а також документи, що свідчать про фактичне надання таких послуг.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 27 липня 2021 року у справі №671/1957/20 (провадження №61-9039 св21).

Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

На підтвердження заявлених вимог щодо стягнення правничої допомоги в розмірі 10 000 грн. позивачем подано квитанцію до прибуткового касового ордеру №62/11 про сплату ОСОБА_1 послуг за договором про надання правничої допомоги 21/20 від 27 жовтня 2021 року та Детальний опис наданих послуг ОСОБА_1 від 14 січня 2022 року.

Однак, сам Договір про надання правничої допомоги 21/20 від 27 жовтня 2021 року та Акт прийому-передачі наданих послуг в матерілах справи відсутні, що унеможливлює визначення розміру витрат на правничу допомогу судом з метою розподілу. Надані ж позивачем докази не є доказом щодо обсягу фактично наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості.

За таких обставин, суд, враховуючи вказані норми права, оцінивши належність та допустимість доказів, поданих позивачем та заперечення представника відповідача, приходить до висновку, що представником позивача належним чином не обґрунтовано і не доведено перелік (обсяг) та вартість наданих ним як адвокатом послуг та витрат, понесених на виконання договору про надання правової допомоги. Тому в цій частині позовних вимог слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.1187 ЦК України; ст.ст. 10, 12, 13, 76, 141, 258, 263-265, 279, 354-355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» (АТ «СК «АРКС»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням та стягнення страхового відшкодування - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» (АТ «СК «АРКС») на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 72 000 грн.в рахунок завданої моральної шкоди.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» (АТ «СК «АРКС») на користь держави судовий збір у розмірі 799 грн. 05 коп.

В іншій частині позову - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернігівського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 27 березня 2023 року

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС» (АТ «СК «АРКС»), , місцезнаходження: 04070, м.Київ, вул.Іллінська, буд,8.

Третя особа: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя Наталія ФЕТІСОВА