Ухвала

13 лютого 2023 року

м. Київ

справа № 350/1481/21

провадження № 61-1885ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Карпенко С. О.,

розглянувши касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Кузика Володимира Івановича на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 16 січня 2023 року у справі за позовом Державної іпотечної установи до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про відкриття відновлювальної кредитної лінії,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2021 року Державна іпотечна установа звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за договором про відкриття відновлювальної кредитної лінії від 13 квітня 2007 року № 790pv14-07 в сумі 374 430,66 грн.

Позов Державної іпотечної установи мотивовано тим, що 13 квітня 2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 було укладено договір про відкриття відновлювальної кредитної лінії від 13 квітня 2007 року № 790pv14-07 з додатковими угодами від 18 серпня 2008 року, від 09 жовтня 2008 року, від 01 червня 2009 року. За умовами вказаного договору кредитором було відкрито позичальнику відновлювальну кредитну лінію на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності в розмірі 18 082,81 доларів США з оплатою по відсотковій ставці 16 % зі строком погашення до 13 квітня 2022 року. В забезпечення виконання зобов`язань за згаданим договором в заставу (іпотеку) було передано домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 116,5 кв. м. Іпотечний договір з майновим поручителем було укладено 16 квітня 2007 року. Згідно з договором відступлення права вимоги від 11 лютого 2015 року № 17/4-В, укладеним між Державною іпотечною установою та Акціонерним товариством Банк «Фінанси та Кредит», право вимоги за кредитним договором і договором іпотеки в сумі 8 887,05 доларів США було відступлено Державній іпотечній установі. Повідомлення про відступлення права вимоги від 15 жовтня 2015 року № 7270/11/2 було направлено на адресу відповідача. Відповідач припинив виконання своїх зобов`язань за кредитним договором перед первісним кредитором та не виконував їх перед новим кредитором. На 10 червня 2021 року заборгованість за кредитним договором становила 374 430,66 грн, з яких: 193 938,53 грн - сума основного боргу, 180 492,13 грн - прострочені відсотки за користування кредитом (за період з 17 вересня 2015 року по 10 червня 2021 року). Державна іпотечна установа направила відповідачу вимогу про дострокове повернення кредиту, яку відповідач отримав 29 липня 2021 року.

Рішенням Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 24 жовтня 2022 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за договором про відкриття відновлювальної кредитної лінії від 13 квітня 2007 року № 790pv14-07 в сумі 374 430,60 грн, з яких: сума основного боргу - 193938,53 грн; прострочені відсотки за користування кредитом - 180 492,13 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 16 січня 2023 року (повний текст якої складено 20 січня 2023 року) апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Кузика В. І. задоволено частково. Рішення Рожнятівського районного суду від 24 жовтня 2022 року скасовано та ухвалено нове судове рішення. Позов Державної іпотечної установи задоволено частково. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Державної іпотечної установи заборгованість за договором про відкриття відновлювальної кредитної лінії від 13 квітня 2007 року № 790pv14-07 в сумі 278 754,32 грн, з яких: сума основного боргу - 193 938,53 грн; прострочені відсотки за користування кредитом 84 815,79 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

09 лютого 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Кузик В. І. подав засобами електронного зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 16 січня 2023 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до частини дев`ятої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» передбачено, що у 2023 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2023 року (на час подання касаційної скарги) - 2 684 грн.

Ціна позову в цій справі становить 374 430,66 грн, що станом на 01 січня 2023 року не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 684 грн х 250 = 671 000 грн). Тобто справа № 350/1481/21 не підлягає касаційному перегляду в силу вимог закону.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилань на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб підлягає касаційному оскарженню.

Посилання заявника на неврахування апеляційним судом висновків, викладених в постановах Верховного Суду, щодо застосування норми права у подібних правовідносинах є підставою касаційного оскарження судових рішень, передбаченою пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, втім не є доводом, який у розумінні підпунктів а)-г) пункту 2 частини третьої статті 389 цього Кодексу підтверджує наявність випадку/випадків, який/які дає/дають право вважати судові рішення такими, що підлягають касаційному оскарженню.

Учасники судового процесу повинні розуміти, що визначені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадки є винятком із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, як від заінтересованих осіб, так і від суду, оскільки в іншому випадку принцип «правової визначеності» буде порушено.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є «судом фактів».

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, за статтею 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Зазначення апеляційним судом в оскаржуваній постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер та предмет позову в цій справі та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень на відмову у відкритті касаційного провадження.

Оскільки оскаржуване заявником судове рішення ухвалено у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, і воно не підлягає касаційному оскарженню, то у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження у справі не підлягає окремому розгляду клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Кузика В. І. про розгляд справи за його та ОСОБА_1 участю.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Кузика Володимира Івановича на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 16 січня 2023 року у справі за позовом Державної іпотечної установи до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про відкриття відновлювальної кредитної лінії.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук

В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко