Провадження № 22-ц/801/265/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сичук М. М.
Доповідач:Береговий О. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2023 рокуСправа № 127/12281/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Берегового О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів: Панасюка О. С., Шемети Т. М.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 адвоката Букіна Олексія Сергійовича на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 листопада 2022 року, ухвалене під головуванням судді Сичука М.М., дата складення повного тексту рішення невідома,

встановив:

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування.

В травні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів.

Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони з 01 вересня 2009 року перебували у шлюбі, однак подружнє життя не склалось та сторони разом не проживають.

Під час перебування в шлюбі у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 , який проживає з позивачем та знаходяться на її утриманні.

Позивач вказує, що батько не цікавиться сином, не допомагає у його забезпеченні, кошти для утримання дитини не надає, хоча є працездатним, аліментів нікому не сплачує.

Враховуючи зазначені обставини, позивач просила: розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 01 вересня 2009 року та зареєстрований того ж дня відділом ДРАЦС Вінницького МУЮ Вінницької області; стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення повноліття.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15 листопада 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів задоволено частково.

Розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який зареєстрований 01 вересня 2009 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, відповідний актовий запис № 2041.

Позивачу ОСОБА_1 залишено прізвище « ОСОБА_4 ».

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13 травня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення в частині стягнення аліментів допущено до негайного виконання.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 3000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 908 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 908 грн.

Обґрунтовуючи мотиви прийнятого рішення місцевий суд врахував обставини, визначені ст. 141 СК України, зокрема рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини.

Доводи апеляційної скарги.

Частково не погоджуючись з рішенням суду представник ОСОБА_1 адвокат Букін О.С. подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції дійсним обставинам справи просив рішення суду скасувати в частині відмовлених позовних вимог та в цій частині ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі. В решті рушення суду першої інстанції залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована тим, що на думку заявника суд першої інстанції хоч і прийшов до вірного висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення аліментів, проте безпідставно стягнув при перегляді заочного рішення не 1/3 частину доходів, як просила позивач, а 1/4, не надавши оцінки майновому стану відповідача. Крім того, рішення ухвалене суддею, якому, на думку заявника, було заявлено обґрунтований відвід, у задоволенні якого було відмовлено.

16 січня 2023 року від ОСОБА_2 надійшли пояснення на апеляційну скаргу, в яких він заперечив аргументи позивача викладені в апеляційній скарзі вказавши, що розмір аліментів, про який зазначала ОСОБА_1 у позові, завищений. Також вказує на те, шо заявлені позивачем підстави для відводу він вважає надуманими.

Позиція суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищенаведені норми, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в абзаці першому пункту 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року №12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» та частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У третьому абзаці пункту 15 названої постанови Пленуму зазначено, що у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Оскільки рішення суду першої інстанції оскаржується лише в відмовній його частині, тому в іншій частині рішення суду в силу ст. 367 ЦПК України апеляційним судом не переглядається.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та заперечення викладені у поясненнях на апеляційну скаргу, законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення суду першої інстанції відповідає таким вимогам.

Судом встановлено, що сторони з 01 вересня 2009 року перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим повторно, серії НОМЕР_1 від 01 листопада 2011 року (а.с.32).

Сторони по справі є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини, виданим повторно, серії НОМЕР_2 , від 10 травня 2011 року (а.с.11).

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

В силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дітей, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини.

Статтею 180 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 1 ст. 181 СК України, форма і спосіб утримання дітей визначається за домовленістю між батьками дитини.

Частиною 3 цієї статті передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

За правилом ст. 182 СК України, суд при визначенні розміру аліментів враховувати стан здоров`я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних осіб, рухомого і нерухомого майна, а також інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

На думку апеляційного суду, суд першої інстанції вірно застосував всі вищевказані положення, враховав майновий стан відповідача та вірно визначив розмір аліментів, які повинен сплачувати відповідач.

Сімейний Кодекс України виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону утримувати неповнолітніх дітей зобов`язані обоє батьків, які мають рівні права та обов`язки.

Отже, при вирішенні такого спору визначальним є обов`язок обох батьків утримувати своїх дітей.

З рішення суду першої інстанції видно, що судом стягнуто з ОСОБА_2 аліменти в розмірі в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше встановленого законодавством мінімуму, щомісячно.

Вказаний розмір розраховується із врахуванням прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, в даному випадку віком від 6 до 18 років.

Вказаний мінімум станом на 01 січня 2021 року складав 2395 грн. Законодавством визначено найменший стягуваний розмір аліментів, що складає не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, тобто, станом на 01 січня 2021 року 1197,50 грн.

Розмір 1/4 частини заробітків визначається від усіх доходів особи, яка повинна сплачувати аліменти та не має прив`язки до мінімальної заробітної плати, а тому апеляційний суд, вважає достатнім вказаний розмір стягнутих аліментів.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не надав правової оцінки майновому стану відповідача не заслуговують на увагу, оскільки вказані обставини оцінені судом та їм надано відповідну оцінку, які викладені в оскаржуваному рішенні суду.

Поряд з цим, позивачем не надано будь-яких належних, допустимих і достатніх доказів щодо достатнього майнового стану відповідача для стягнення з останнього розміру аліментів про які просить позивач, зокрема, 1/3 частини від усіх видів доходу.

Суд першої інстанції вірно виходив із захисту інтересів перш за все самої дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, збереження того рівня життя, який дитина має тоді, коли утримується обома батьками та отримує надійне стабільне матеріальне утримання як з боку матері, так і з боку батька.

Твердження апелянта у своїй скарзі про необґрунтовану відмову задоволенні заяви про відвід є надуманими та ґрунтуються на власних переконаннях скаржниці, оскільки не підтверджуються належними та допустимими доказами.

Ураховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що розглядаючи зазначений спір, зокрема, в оскаржуваній його частині, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно із положеннями ЦПК України, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

З огляду на зазначене, доводи апеляційних скарг не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а фактично зводяться до необхідності переоцінки доказів та незгоди з оцінкою доказів, наданою судом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Букіна Олексія Сергійовича залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий О. Ю. Береговий

Судді: О. С. Панасюк

Т. М. Шемета