Справа № 539/1155/22
Провадження № 2/539/36/2023
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 березня 2023 року м. Лубни
Лубенський міськрайонний суд Полтавської області у складі:
головуючого судді Алтухової О.С.,
за участю секретаря Гусак А.О.,
представника позивача Іващенка О.Г., ОСОБА_1 ,
відповідача ОСОБА_2 ,
розглянувши в залі Лубенського міськрайонного суду у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Управління з питань комунального майна та земельних відносин виконавчого комітету Лубенської міської ради до ОСОБА_2 про стягнення збитків за користування безпідставно набутим майном,
ВСТАНОВИВ:
Позивач Управління з питань комунального майна та земельних відносин виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області звернулося до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення збитків за користування безпідставно набутим майном, мотивуючи позов тим, що 31.03.2000 р. між ОСОБА_2 та Державним комунальним підприємством роздрібної торгівлі «Росток» укладений договір купівлі-продажу, згідно якого відповідач став власником об`єктів нерухомого майна (контора, чотири складські приміщення, два цехи різного призначення, кваш пункт, магазин, трансформаторна будка, огорожа), які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .
Зазначені об`єкти нерухомості знаходяться на земельній ділянці, яка перебуває в межах міста Лубни та відноситься до земель комунальної власності.
Згідно поданої заяви відповідача та відповідних документів, рішенням Лубенської міської ради від 20.02.2001 р. із землекористування підприємства роздрібної торгівлі «Росток» вилучена земельна ділянка по АДРЕСА_1 площею 1,4155 га та передана зазначена земельна ділянка відповідачу в оренду терміном на три роки, за цільовим призначенням - для комерційної діяльності. Цим же рішенням зобов`язано відповідача в місячний термін виготовити технічну документацію на земельну ділянку та укласти з міською радою договір оренда землі, а також попереджено про заборону приступати до використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів.
В результаті невиконання відповідачем вимог передбачених рішенням Лубенської міської ради від 20.02.2001 р., 18 квітня 2003 року Лубенською міською радою прийнято рішення, яким припинено користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 площею 1,4155 га. Дану земельну ділянку було зараховано до земель запасу міської ради за цільовим призначенням - землі іншої промисловості.
В період з 31.03.2000 р. по 30.04.2022 р., відповідач використовує земельну ділянку без правовстановлюючих документів, плату за користування землею не сплачував, хоча земельна ділянка використовувались для розміщення об`єктів нерухомого майна, що перебувають у його власності.
Внаслідок порушення відповідачем земельного законодавства, відповідно до розрахунку сума збитків у вигляді упущеної вигоди за користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 , з урахуванням строку позовної давності за період з 01.05.2019 р. по 30.04.2022 р. становить 562 969,28 грн.
Таким чином, відповідачем невнесено плату за використання земельною ділянкою, яка перебуває у комунальній власності, внаслідок чого міська рада була позбавлена можливості отримати доходи в очікуваному розмірі від здачі спірної земельної ділянки в оренду, чим їй завдано збитки у виді неодержаної орендної - плати за землю.
Відповідач не є власником або постійним користувачем спірної земельної ділянки, а тому не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, при цьому, єдиною можливою формою здійснення плати за землю для нього як землекористувача є орендна плата (підпункт 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 ПК України).
Відновлення порушених прав позивача за таких обставин і в такий спосіб не створює для відповідача жодних необгрунтованих, додаткових або негативних наслідків, оскільки предметом позову є стягнення грошових кошпв, які останні мав би сплатити за звичайних умов як і фактичний добросовісний землекористувач.
В судовому засіданні представники позивача ОСОБА_3 та ОСОБА_1 позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити. Також підтримали письмові пояснення надані 18.01.2023, в яких зазначено, що в матеріалах справи знаходиться копія договору купівлі-продажу від 31.03.2000 р., яка з технічних причин була зроблена неякісно, тобто без відмітки про реєстрацію права власності.
З метою виправлення помилки, надання достовірних відомостей про реєстрацію права власності, КП «Лубенське МБТІ» своїм листом підтвердило зареєстроване право власності за гр. ОСОБА_2 на нерухоме майно - складські приміщеня за адресою: АДРЕСА_1 .
Крім того, рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 20.05.2005 р. по справі № 2-298/2005 р. за позовом ОСОБА_2 до Лубенської міської ради та Лубенського міського відділу земельних ресурсів про визнання дій посадових осіб незаконними та усунення неправомірності дій шляхом зобов`язання посадових осіб видати акт про право власності на земельну ділянку, відмовлено у задоволенні позовних вимог повністю.
Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 04.10.2005 р. вказане рішення залишено без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено.
В мотивувальній частині судового рішення встановлено, що ОСОБА_2 є власником складських приміщень за адресою: АДРЕСА_1 . В склад нерухомого майна входить: контора, чотири складські приміщення,два цехи різного призначення, квашпункт, магазин, трансформаторкна будка, огорожа на підставі договору купівлі-продажу укладеного 31.03.2000 р. між ДКПРТ «Росток» в особі члена ліквідкомісії ОСОБА_4 та ОСОБА_2 і посвідченого Лубенською філією Полтавської регіональної аграрно-промислової біржи, що підтверджується договором купівлі-продажу.
Предметом купівлі-продажу були тільки будівлі, земельна ділянка предметом купівлі-продажу, відповідно до цієї угоди, не була (стор. 3, абз. 3,4 судового рішення).
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України - обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Отже, факт наявності зареєстрованого права власності за гр. ОСОБА_2 , який є власником складських приміщень за адресою: АДРЕСА_1 підтверджується вищевказаними документами, а також обставинами, які були встановлені в судовому рішенні та не потребують доказуванню.
Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав повністю, просив відмовити в їх задоволенні. У відзиві на позовну заяву зазначив, що він категорично не згідний з позовними вимогами та застосуванням законодавства, на яке посилається позивач у своїй позовній заяві.
Так, рішенням від 20.02.2001р. земельна ділянка з розташованим на ній цілісним майновим комплексом була безпідставно вилучена на користь Лубенської міської ради, яка з того часу безпідставно користується цим майном та здає його в оренду окремими частинами.
Ним не подавалися до Лубенської міської ради заяви, направлені на вилучення земельної ділянки, зміну її цільового призначення чи надання її в оренду, - тож посилання на таку заяву не може бути взагалі. Дане рішення було прийнято для внутрішнього використання, як основа для наступного рішення (від 18.04.2003р), і йому ні не направлялася та тривалий час приховувалося від нього.
18.04.2003р., посилаючись на попереднє прийняте, але не виконане рішення, Лубенська міська рада поспішно прийняла рішення про припинення користування землею з цілісним майновим комплексом, розміщеним на ній, при цьому знову відкладаючи на потім виконання даного рішення. Надання земельних ділянок для автообслуговування, вилучення для його енергозабезпечення трансформаторної підстанції комплексу (додаток 6) та інше самоуправство відносно незаконно набутого Лубенською міською радою майна, остання приховала від суду. Проте очевидним є розмір земельної ділянки, який в позовній заяві зменшився з 1,4155га до 1,3384га. Де поділась чи мала частина земельної ділянки з розташованим на ній майном та відповідно до яких норм законодавства це сталося.
Рішення Лубенської міської ради від 20.02.2001р. щодо вилучення земельної ділянки та рішення Лубенської міської ради від 18.04.2003р. щодо припинення права користування земельною ділянкою не були виконані і приймалися не з метою їх впровадження (виконання). Такі рішення приймалися для одноразового використання виключно в протиправних цілях з метою заволодіння майном, яке належить іншій особі.
Рішенням Лубенської міської ради від 20.02.2001р. попереднє цільове призначення земельної ділянки для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємства переробної промисловості, змінено на призначення для комерційної діяльності.
Рішенням Лубенської міської ради від 18.04.2003р. земельну ділянку зараховано до земель запасу міської ради по цільовому призначенню - землі іншої промисловості. Цільове призначення зазначене у витягу Державного земельного кадастру - для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємства переробної, машинобудівної та іншої промисловості.

В позовній заяві відсутні обгрунтування що до постійної зміни цільового призначення земельної ділянки. Невідомо чи надавалась земельна ділянка в установленому порядку.

При цьому цільове призначення земельної ділянки впливає на нормативну грошову оцінку земельної ділянки і здатне змінювати її в десятки раз, чим Лубенська міська рада вправно маніпулює і в цьому позові.

Посилання Лубенської міської ради на те, що вона отримала збитки у зв`язку з тим що «земельна ділянка використовувались для розміщення об`єктів нерухомого майна, що перебувають у його власності» є безпідставні так як земельна ділянка, що вилучається є невід`ємною частиною єдиного цілісного майнового комплексу.

Крім цього земля і майновий комплекс складають єдиний цілісний майновий комплекс, який не може бути відділений від землі без знищення самого комплексу та знецінення земельної ділянки. Близько 75% будівель та споруд це підвали загальним об`ємом більше десяти тисяч метрів кубічних та підземні комунікації, тож земельна ділянка без будівель потребуватиме значних та невиправданих капіталовкладень. Відновлення майнового комплексу на іншому місці потягне також значних і невиправданих капіталовкладень. Отже Лубенська міська рада в черговий раз безпідставно створює штучні втрати в межах громади та в цілому в Україні.

Починаючи з 20.02.2001р. позивач постійно використовує даний комплекс у своїх проектах, які ніяким чином не узгоджує з ним. Лубенська міська рада на свій розсуд розпоряджається земельною ділянкою не зважаючи на будівлі чи споруди, які знаходяться на ній. Позивач частинами надає в користування цілісний майновий комплекс та його зовнішні комунікації наче вільну від забудови земельну ділянку чи майно, яким він начебто правомірно заволодів. Кожен відомий йому підготовлений або затверджений Лубенською міською радою проект, наносить цілісному майновому комплексу удар, як розрив чи декілька розривів авіабомб. Зволікання Лубенської міської ради щодо посвідчення та реєстрації переходу права на земельну ділянку, як це передбачено в ч. 4 ст. 30 та ст. 23 ЗК України 1992р. позбавляє його можливості належним чином захищати свої права в першу чергу від протиправних дій позивача. За рішеннями Лубенської міської ради знищено сотні метрів мережі водовідведення, сотні метрів ліній енергопостачання та трансформаторну підстанцію, пів сотні метрів мережі теплопостачання, сотні метрів огорожі по периметру комплексу та три (з чотирьох) межові знаки, маневрову площадку для в`їзду в овочесховище на 3000 тон, незавершене будівництво площею забудови 200м2 та десятки тон будівельних матеріалів і це не повний список, а лише те що є очевидним при порівнянні земельних планів різних років.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 81 цього ж кодексу передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 30 Земельного кодексу України (в редакції 1992 року) при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди.

Виходячи з положень ст. 92 Земельного кодексу України, фізичні особи не можуть набувати права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності.

Статтею 211 Земельного кодексу України визначено, що у випадку порушення земельного законодавства винні особи несуть цивільну відповідальнсть.

Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про охорону земель» власники і землекористувачі, в тому числі, і орендарі земельних ділянок при здійсненні господарської діяльності зобов`язані дотримуватись вимог земельного та природоохоронного законодавства України.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 31 березня 2000 року, укладеного на Лубенській філії Полтавської регіональної аграрно-промислової біржі, ОСОБА_2 купив у Державного комунального підприємства роздрібної торгівлі «Росток» в особі члена ліквідаційної комісії Петренко Л.І. складські приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , які складаються з: А-1 контора, Б - склад, В -склад, Ж - склад, З-склад, Д,Є - томатно-виробничий цех, Е-кваш пункт, Г-2 цех по переробці овочів, Лл - магазин, К -трансформаторна будка, Н-1 огорожа. (а.с.8).

Згідно довідки наданої КП «Лубенське МБТІ» від 16.01.2023 №10 ,станом на 29.12.2012 право власності на нерухоме майно (складські приміщення) за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано за ОСОБА_2 . (а.с.87).

Як вбачається з Архівного витягу з рішення виконавчого комітету Лубенської міської ради від 20.02.2001 року, міська рада вирішила:

14. Відповідно до договору купівлі-продажу від 31.03.2000 р., поданих графічних матеріалів та заяви, вилучити земельну ділянку несільськогосподарського призначення із землекористування підприємства роздрібної торгівлі «Росток» по АДРЕСА_1 , площею 1,4155 га та передати зазначену земельну ділянку приватному підприємцю ОСОБА_2 , мешк. АДРЕСА_2 , в оренду терміном на 3 роки, згідно ст. 3 та ст. 7 Закону України «Про оренду землі», для комерційної діяльності.

21. ..., ОСОБА_2 , ... в місячний термін виготовити технічну документацію на користування землею і заключити з міською радою договір на оренду земельних ділянок.

Попередити землекористувачів:

- приступати до використання земельної ділянки до встановлення меж цих ділянок в натурі і одержання документів, що посвідчує право користування землею, забороняється

(ст. 22 ЗКУ);

невикористання земельної ділянки протягом двох років тягне за собою припинення права користування землею (ст. 27 ЗКУ);

неухильно виконувати обов`язки землекористувачів відповідно до вимог ст. 40 ЗКУ.(а.с.64).

Відповідно до Архівного витягу виконавчого комітету Лубенської міської ради від 02.10.2017 № 07-07/129 міська рада вирішила:

18. Керуючись ст. 144 та пунктом «Д» ст. 141 Земельного кодексу України у зв`язку із систематичною несплатою орендної плати за користування земельною ділянкою громадянином ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 , площею 1.4155 га, припинити користування вищезазначеною земельною ділянкою і зарахувати її до земель запасу міської ради по цільовому призначенню - землі іншої промисловості.(.а.с.10).

Земельна ділянка з кадастровим номером :07:021:0017, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , площею 1, 3384 га, є комунальною власністю, що підтверджується. Витягому з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 18.12.2019(а.с.11)

Рішенням Лубенського міськрайонного суду від 20 травня 2005 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Лубенського міського відділу земельних ресурсів про визнання дій посадових осіб незаконними та усунення неправомірності дій шляхом зобов`язання посадових осіб видати акт про право власності на земельну ділянку відмовлено. Ухвалою колегії Апеляційного суду Полтавської області від 04 жовтня 2005 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Лубенського міськрайонного суду від 20 травня 2005 року відхилено. (а.с.88-90).

Статтею 206 Земельного кодексу України встановлено, що використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Статтею 14 Податкового кодексу України визначено, що плата за землю - це загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.

Відповідач не є власником або постійним користувачем спірної земельної ділянки, а тому не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, при цьому, єдиною можливою формою здійснення плати за землю для нього як землекористувача є орендна плата (підпункт 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

В період з 31.03.2000 р. по 31.10.2022 р. відповідач використовує земельну ділянку без правовстановлюючих документів, плату за користування землею не сплачував.

Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала (висновок, сформульований Верховним Судом України у постанові від 02.03.2016 р. у справі №6-3090цс15).

За змістом приписів глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов`язаннях. Натомість, для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.

Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК України.

Згідно ст. 1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц.

З наданого позивачем розрахунку, виготовленого на підставі витягів з технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок за період 2019-2022 р.р,. вбачається, що ОСОБА_2 за період з 01.05.2019 року по 31.10.2022 року не вносив плату за користування земельною ділянкою, і загальна сума умовних збитків місцевому бюджету складає 690 799 грн.16 коп. (а.с.62).

Враховуючи викладене суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог Управління з питань комунального майна та земельних відносин виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області до ОСОБА_2 про стягнення збитків за користування безпідставно набутим майном.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, з врахуванням ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 10 362 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10-13, 76-82,89, 141-142, 263-265, ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Управління з питань комунального майна та земельних відносин виконавчого комітету Лубенської міської ради до ОСОБА_2 про стягнення збитків за користування безпідставно набутим майном задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , на користь Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області збитки за користування безпідставно набутим майном в розмірі 690 799 (шістсот дев`яносто тисяч сімсот дев`яносто дев`ять) гривень 16 копійок, за користування земельною площею 1,3384 га., розташованою в АДРЕСА_1 за період з 01.05.2019 по 31.10.2022.

Стягнути з ОСОБА_2 понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 10 362 (десять тисяч триста шістдесят дві) гривень 00 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст.265 ЦПК України:

позивач Управління з питань комунального майна та земельних відносин виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області, місце знаходження: Полтавська область, м.Лубни, вул. Я.Мудрого, 33, ;

відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації/проживання: АДРЕСА_2 .

Повне судове рішення складено та підписано 03 березня 2023 року.

Суддя Лубенського міськрайонного суду О.С. Алтухова