Справа № 522/9851/21
Провадження № 2-з/522/100/23
УХВАЛА

про забезпечення позову

15 березня 2023 року м. Одеса

Суддя Приморського районного суду міста Одеси Павлик І.А., розглянувши заяву представника позивача адвоката Ніц Анатолія Сергійовича про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ- КОЛЕКТ» про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2021 року позивач звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ТОВ «Кей-КОЛЕКТ» про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, у якому просить суд визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 18.06.2018 індексний номер 41658269 про реєстрацію права власності за ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», державним реєстратором КП «Реєстраційна служба Одеської області» Махортовим І.О., номер запису про право власності: 26668657.

31.05.2021 за результатам автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 522/9851/21 передано на розгляд судді Косіциній В.В.

04.06.2021 ухвалою суду відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

13.07.2021 ухвалою суду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України закрито провадження у справі № 522/9581/21.

29.11.2022 постановою Одеського апеляційного суду ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 13.07.2021 скасовано, справу передано до суду першої інстанції для продовження розгляду.

14.12.2022 розпорядженням керівника апарату Приморського районного суду м. Одеси № 646/22 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.

14.12.2022 за результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 522/9581/21 передано на розгляд судді Павлик І.А.

26.12.2022 судом винесено ухвалу про прийняття справи до провадження та призначення справи до розгляду.

13.03.2023 до суду від представника позивача надійшла заява у якій просить суд забезпечити позов шляхом заборони відчуження квартири загальною площею 51 кв.м., житловою площею 33,3 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01. Заяву обґрунтовано тим, що до 20.02.2023 щодо вказаної квартири було встановлено заборону на її відчуження, однак 20.02.2023 набрало законної сили рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07.02.2022, яким позов ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , третя особа ТОВ «Одеське комерційне товариство» про звільнення майна з-під обтяжень задоволено. Звільнено з-під обтяжень квартиру АДРЕСА_2 . Таким чином, з огляду на те, що між сторонами існує спір щодо вищевказаної квартири, право власності на яку зареєстровано за ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», то останнє починаючи з 20.02.2023 має можливість відчужити її будь-якій іншій особі, що може істотно ускладнити чи не уможливити виконання майбутнього рішення суду у разі задоволення позову. У зв`язку з чим, представник заявника просить суд задовольнити заяву про забезпечення позову.

13.03.2023 до суду від представника позивача надійшла заява про забезпечення позову, у якій він, з урахуванням уточненої заяви про забезпечення позову від 15.03.2023, просить суд заборонити державним реєстраторам речових прав на нерухоме майно та органам державної реєстрації прав (у тому числі Міністерству юстиції України та його територіальним органам, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській, Севастопольській міським районним, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям, акредитованим суб`єктам, нотаріусам, іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») вчиняти реєстраційні дії щодо нерухомого майна, а саме квартири загальною площею 51 кв.м., житловою площею 33,3 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01.

Надавши належну правову оцінку підставам, якими заявник обґрунтовує подану ним заяву, суд дійшов висновку про її задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За нормами ст. 149 ЦПК України суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

За змістом ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містить, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 ЦПК України передбачено види забезпечення позову, зокрема заборону вчиняти певні дії.

Згідно роз`яснень, наведених в п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п. 4 вищевказаної Постанови, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Зокрема, заява про забезпечення позову повинна містити причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, а також інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Тобто, законом передбачено, що забезпечення позову можливе лише в разі достатньо обґрунтованого припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

При цьому варто врахувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Заборона вчиняти певні дії застосовується, якщо потрібно обмежити право відповідача чи будь-якої іншої особи вчиняти певні фактичні чи юридичні дії.

Отже, суд при з`ясуванні підстав для забезпечення позову повинен об`єктивно оцінювати можливість настання несприятливих наслідків, пов`язаних з виконанням судового рішення.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

При обранні заходів забезпечення позову слід також враховувати необхідність збереження балансу прав та законних інтересів усіх учасників спірних правовідносин та інших осіб.

Забезпечення позову повинно застосовуватися із врахуванням принципу рівноправності сторін у спорі і не повинно призводити до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, так як справа по суті ще не вирішена та факт порушення законних прав заявника не встановлений.

Для того, щоб бути ефективним, засіб захисту має бути незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується, а також спроможним запобігти виникненню або продовженню порушенню чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Згідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Поняття «законність» у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року передбачає дотримання відповідних положень національного законодавства та принципу верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справах «Антріш проти Франції» та «Кушоглу проти Болгарії»).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами щодо захисту основоположних прав конкретної особи. Про необхідність досягнення такого балансу йдеться в ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Баланс не буде забезпечений якщо на особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Інакше кажучи, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти (рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

Таким чином, держава несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. При цьому, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18 вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Крім цього, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Судом встановлено, що 24.05.2017 між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, за умовами якого ОСОБА_3 було надано кредит в іноземній валюті в сумі 90 000,00 дол США. 24.05.2007 в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом ОМНО Дєордієвою І.В. за реєстровим № 2279, за яким передано в іпотеку банку нерухоме майно квартиру АДРЕСА_2 .

12.11.2011 між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» укладено договір факторингу № 1 та договір відступлення права вимоги за договорами іпотеки, посвічений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області за реєстрованим № 5207-5208, згідно яких право вимоги за вище вказаними кредитним договором та договором іпотеки перейшло до ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ».

14.06.2018 ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» звернуло стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття на нього права власності на підставі ст.ст. 35-37 Закону України «Про іпотеку», а саме на квартиру АДРЕСА_2 .

Судом встановлено, рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 07.02.2022 у справі № 522/4318/21, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 20.02.2023, позов ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , третя особа ТОВ «Одеське комерційне товариство» про звільнення майна з-під обтяжень задоволено. Звільнено з-під обтяжень квартиру АДРЕСА_2 .

Водночас, як вбачається із позовної заяви позивач просить суд визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 18.06.2018 індексний номер 41658269 про реєстрацію права власності на зазначену квартиру за ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», прийняте державним реєстратором КП «Реєстраційна служба Одеської області» Махортовим І.О., номер запису про право власності: 26668657. В обґрунтування вимог позову ОСОБА_1 посилається, зокрема на вибуття спірної квартири без її згоди з її власності всупереч положенням Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Таким чином, законність підстав набуття ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» права власності на квартиру АДРЕСА_2 , яка до цього належала позивачці та ОСОБА_2 , підлягає встановленню судом під час вирішення даного спору.

Верховний Суд у постанові від 11.05.2022 у справі № 317/2155/21 навів наступні висновки: «Арешт майна - це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна. Заборона на відчуження об`єкта нерухомого майна це перешкода у вільному розпорядженню майном.

Арешт майна і заборона на відчуження майна є самостійними видами (способами) забезпечення позову, обидва способи за правовою сутністю обмежують право відповідача розпоряджатися спірним майном, але вони є різними для виконання ухвали про забезпечення позову, тому суттєвого значення у виборі їх застосування немає для вирішення справи та способу забезпечення позову, однак їх одночасне застосування не відповідає вимогам закону.

Ураховуючи, що метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача у разі існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання рішення суду, якщо воно буде прийнято на користь позивача, які мають бути співмірними з негативними наслідками, що можуть настати від вжиття цих заходів, а також конкретні обставини справи, Верховний Суд вказав, що достатнім та ефективним способом забезпечення позову є заборона відчуження спірного нерухомого майна, в зв`язку з чим визнав оскаржувану ухвалу апеляційного суду в частині вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони вчинення дій, пов`язаних з переходом права власності на спірне нерухоме майно (відчуження) законною та обґрунтованою та скасував її в частині накладення арешту на спірне майно, як таку, що не відповідає вимогам закону».

Оскільки ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» є власником спірної квартири АДРЕСА_2 та може у будь-який час реалізувати своє право на її відчуження, що суттєво утруднить виконання рішення суду у даній справі, у разі задоволення позову, суд вважає, що вимоги заяви про забезпечення позову шляхом заборони вчинення реєстраційних дій щодо спірного нерухомого майна є співмірними заявленим вимогам, безпосередньо пов`язані з предметом спору, та є необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення, у разі задоволення позову, а тому заява про забезпечення позову, з урахуванням її уточнення, підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 149, 150,153, 260, 261, 353, 354 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника позивача адвоката Ніц Анатолія Сергійовича про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ- КОЛЕКТ» про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень задовольнити.

Заборонити державним реєстраторам речових прав на нерухоме майно та органам державної реєстрації прав (у тому числі Міністерству юстиції України та його територіальним органам, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській, Севастопольській міським районним, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям, акредитованим суб`єктам, нотаріусам, іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») вчиняти реєстраційні дії щодо нерухомого майна, а саме квартири загальною площею 51 кв.м., житловою площею 33,3 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та протягом п`ятнадцяти днів може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Відповідно до ч. 4 ст. 157 ЦПК України особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

Суддя І.А. Павлик