Справа № 301/2349/20
П О С Т А Н О В А

іменем України

23 січня 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

судді-доповідачки Готри Т. Ю.,

суддів Собослоя Г. Г., Кондора Р. Ю.,

з участю секретаря судового засідання Зубашкова М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Логай Іван Іванович, до ОСОБА_2 , Іршавської міської ради Закарпатської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачки, Приватний нотаріус Іршавського нотаріального округу Ожеледа Петро Миколайович, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 19 квітня 2021 року, повне судове рішення складено 23 квітня 2021 року, ухвалене суддею Дарудою І.А.

у с т а н о в и в:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Логай І.І., звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , Іршавської міської ради Закарпатської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачки, приватний нотаріус Іршавського нотаріального округу Ожеледа П.М., про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Позов обґрунтувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 65 років померла її сестра ОСОБА_3 , якою вона протягом останніх років перед смертю опікувалася, оскільки та була самотньою.

Ще за життя сестра говорила, що передасть їй усе своє майно. Так, їй було відомо, що сестра була власником квартири АДРЕСА_1 , яку перед смертю вона подарувала її сину, а він подарував їй. Про існування якого-небудь іншого майна їй відомо не було.

Після смерті сестри вона її поховала та виїхала за межі області на тимчасові заробітки.

Улітку 2018 року вона повернулася додому та в середині липня отримала лист від приватного нотаріуса Ожеледа П.М., яким він повідомив її, що племінник померлої сестри ОСОБА_2 (відповідач) звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, у зв`язку з чим відкрита спадкова справа № 67/2017, і що померла сестра за життя залишила на її ім`я заповіт, але вона спадщину не прийняла, оскільки з відповідною заявою не зверталася.

Зазначала, що після цього повідомлення вона ретельно перевірила речі померлої сестри та виявила свідоцтво про право власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2 , а при відвідуванні нотаріуса Машіки О.М. виявилося, що сестрою був складений заповіт на її ім`я, яким вона заповіла їй усе своє майно.

Стверджувала, що ні про заповіт, ні про існування нерухомості, яка належала сестрі, вона обізнана не була. Про ці обставини довідалася лише після отримання листа від нотаріуса Ожеледи П.М.

Указувала, що рішенням Іршавського районного суду Закарпатської області від 06.09.2018 у справі № 301/1595/18 їй було надано додатковий строк у термін три місяці для подання заяви про прийняття спадщини, але через відсутність кадастрового номера на земельну ділянку, який був виготовлений пізніше, вона не встигла подати нотаріусу заяву у визначений судом строк.

Посилаючись на наведені вище обставини, а також на поважність причин пропуску нею строку на подання нотаріусу заяви, просила суд визначити їй додатковий строк тривалістю три місяці для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Іршавського районного суду Закарпатської області від 19 квітня 2021 року у задоволенні цього позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із цим рішенням місцевого суду позивачка ОСОБА_1 подала на нього апеляційну скаргу внаслідок його незаконності і необґрунтованості через порушення судом норм матеріального і процесуального права та неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Скарга мотивована тим, що судом належним чином не враховано положень ст. 63 Закону України «Про нотаріат», а також пунктів 2.2 та 3.2 Глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, що при заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору чи заповіту та з метою недопущення пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, нотаріус роз`яснює спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи відмову від її прийняття.

Наголошувала, що вона була відсутня на території Закарпатської області та не була обізнана про наявність заповіту, а відтак це є поважними причинами, які перешкоджали їй завчасно подати відповідну заяву нотаріусу.

Звертала увагу і на те, що при вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини, необхідно враховувати свободу заповіту, як фундаментальний принцип спадкового права.

За наведених обставин просила апеляційний суд оскаржене рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким її позов задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_2 , Іршавська міська рада Закарпатської області та третя особа приватний нотаріус Ожеледа П.М. своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 не скористалися.

Учасники справи, їх представники у судове засідання не з`явилися повторно, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, а тому, на думку колегії суддів і відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України, їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідачку, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про її смерть серії НОМЕР_1 за актовим записом № 713, виданого 22.09.2017 Мукачівським МВ ДРАЦС ГТУЮ у Закарпатській області (а.с.14).

Як видно зі свідоцтва про право власності на нерухоме майно за індексним номером: 17342870 від 05.02.2014 померлій ОСОБА_3 у цілому належала на праві приватної власності земельна ділянка по АДРЕСА_2 , площею 0,01 га з цільовим призначення для будівництва індивідуальних гаражів, кадастровий номер :06:004:0087 (а.с.13).

Відповідно до нотаріально посвідченого заповіту від 11.09.2017, зареєстрованого в реєстрі за № 926, ОСОБА_3 на випадок своєї смерті заповіла все своє майно ОСОБА_1 (а.с.12).

09 липня 2018 року приватний нотаріус Іршавського районного нотаріального округу Закарпатської області Ожеледа П.М. направив на адресу ОСОБА_1 запит за спадковою справою № 67/2017 із приводу зазначеного вище заповіту ОСОБА_3 , оскільки ОСОБА_1 так спадщину і не прийняла внаслідок не подання на протязі шести місяців нотаріусу заяви про її прийняття, а відтак вона вважається такою, що не прийняла спадщину. Водночас цей нотаріус просив ОСОБА_1 повідомити його про намір звернення чи не звернення нею до суду з заявою про визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини (а.с.15).

Рішенням Іршавського районного суду Закарпатської області від 06 вересня 2018 року у справі № 301/1595/18, що набрало законної сили 17.10.2018, ОСОБА_1 було визначено додатковий строк терміном у три місяці з дня набрання рішенням суду законної сили для подання нею заяви до приватного нотаріуса Іршавського районного нотаріального округу Ожеледи П.М. про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.126-128).

Позивачка ОСОБА_1 наданим їй судом строком не скористалася.

Відповідно до статей 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (ст. 1223 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст.1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

Отже, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Як кореспондує ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, суд має досліджувати поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постановах від 11 липня 2018 року у справі № 381/4482/16-ц (провадження № 61-12844св18) та від 11 листопада 2020 року у справі № 750/262/20 (провадження № 61-14038св20) Верховний Суд зробив висновки про те, що поважними причинами пропуску строку визнаються, наприклад: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Водночас судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то немає правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Водночас повторне визначення судом додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини одним і тим же спадкоємцем законодавством не передбачено, що було роз`яснено і Пленумом ВСУ у постанові від 30 травня 2008 року № 7 (пункт 24).

Доводи апеляційної скарги та твердження у позовній заяві ОСОБА_1 про те, що вона тривалий час була відсутня на території Закарпатської області, не була обізнана про наявність заповіту та за відсутності кадастрового номера на земельну ділянку, який був виготовлений пізніше поза межами установленого їй рішенням суду від 06.09.2018 додаткового строку для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини, що є поважними причинами, які перешкоджали їй завчасно подати відповідну заяву нотаріусу, колегія суддів уважає безпідставними, оскільки: 1) як видно зі вказаного вище свідоцтва про право власності на нерухоме майно за індексним номером: 17342870 від 05.02.2014, належна померлій ОСОБА_3 земельна ділянка по АДРЕСА_2 , площею 0,01 га з цільовим призначення для будівництва індивідуальних гаражів, має кадастровий номер :06:004:0087; 2) з аналогічним позовом як у цій справі позивачка вже зверталася до місцевого суду ще в липні 2018 року і, як наслідок, судом їй було визначено додатковий строк терміном у три місяці з дня набрання рішенням суду законної сили для подання нею заяви до приватного нотаріуса для прийняття спадщини, що є цілком достатнім для реалізації такого свого права шляхом подання відповідної заяви як особисто нотаріусу, так і надіслання такої засобами поштового зв`язку, що узгоджується з підпунктом 3.5 пункту 3 глави 10 розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5.

З огляду на наведене колегія суддів погоджується з правильністю висновків суду першої інстанції про пропуск позивачкою строку для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини без поважних на те причин.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (ст. 129 Конституції України).

Відповідно до частини 3 ст. 12, частин 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, окрім випадків установлених Законом, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, апеляційний суд доходить висновку, що позивачка не довела належними, допустимими, достовірними, а в їх сукупності та взаємозв`язку достатніми доказами свої вимоги, які не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає безпідставними, оскільки вони не ґрунтуються на положеннях закону і фактичних обставинах справи та не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Положеннями ст. 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, колегія суддів доходить висновку, що оскаржене рішення суду є законним та обґрунтованим і відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

На підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1 261,20 грн (а.с.114) слід віднести за рахунок апелянтки-позивачки ОСОБА_1 .

Керуючись статтями 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 19 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду на протязі тридцяти днів із дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 27 січня 2023 року.

Суддя-доповідачка

Судді