Номер провадження: 22-ц/813/5263/23
Головуючий у першій інстанції Науменко А.В.
Доповідач Пузанова Л. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

14.03.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пузанової Л.В.,

суддів: Ігнатенко П.Я.,

Орловської Н.В.,

розглянувши питання про відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Приморського районного суду міста Одеси від 12 вересня 2022 року,

встановив:

12 вересня 2022 року Приморський районний суд міста Одеси постановив у зазначеній справі ухвалу про відкриття провадження.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та передати справу до Київського районного суду м. Одеси для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Доводи апеляційної скарги мотивовано тим, що суд дійшов помилкового висновку про підсудність справи Приморському районному суду міста Одеси, не взявши до уваги те, що предметом спору є стягнення грошових коштів, а тому позов не є таким, що виник із приводу нерухомого майна.

Вивчивши матеріали справи, апеляційний суд зробив висновок про те, що у прийнятті апеляційної скарги слід відмовити з таких підстав.

Стаття 353 ЦПК України містить вичерпний перелік ухвал суду першої інстанції, на які може бути подано апеляційну скаргу окремо від рішення суду. Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Ухвала про відкриття провадження у справі не входить до переліку ухвал першої інстанції, які підлягають оскарженню в апеляційному порядку окремо від рішення суду.

Відповідно до пункту четвертого частини п`ятої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції, якщо скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 29 травня 2019 року у справі № 219/10010/17 (номер провадження: 14-190цс19) виклала висновок щодо застосування судами статті 353 ЦПК України, який відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України має враховувати суд при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин, та згідно із яким право на апеляційне оскарження ухвал суду учасники справи можуть реалізувати у порядку, визначеному процесуальним законом, не зловживаючи їхніми процесуальними правами у спосіб подання апеляційної скарги на ухвалу, що не може бути оскаржена до ухвалення рішення щодо суті спору й окремо від такого рішення.

Право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмежене, особливо щодо умов прийнятності скарги. Проте право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати легітимну мету та гарантувати пропорційність між їх використанням і такою метою (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Мельник проти України» («Melnyk v. Ukraine») від 28 березня 2006 року, заява № 23436/03, § 22).

Згідно з пунктом «d» статті 5 Рекомендацій (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо введення в дію та поліпшення функціонування систем і процедур оскарження у цивільних і торговельних справах від 7 лютого 1995 року для забезпечення того, щоби суд апеляційної інстанції розглядав лише вагомі питання, державам слід відтермінувати реалізацію права на оскарження з низки проміжних питань до подання основної скарги у справі.

Встановлення у процесуальному законі переліку ухвал суду першої інстанції, що можуть бути оскаржені окремо від рішення суду стосовно суті спору, та відтермінування реалізації права на апеляційне оскарження з питань, які не перешкоджають подальшому провадженню у справі (зокрема права на апеляційне оскарження ухвал про відмову у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі), до подання апеляційної скарги на рішення суду щодо суті спору є розумним обмеженням, що має на меті забезпечити розгляд справи впродовж розумного строку та запобігти зловживанням процесуальними правами, які можуть призводити до невиправданих зволікань під час такого розгляду. Тому означена мета є легітимною.

Обмеження права на апеляційне оскарження окремо від рішення суду щодо суті спору ухвал, не вказаних у частині першій статті 353 ЦПК України, є передбачуваним, оскільки чітко регламентоване процесуальним законом. Звертаючись з апеляційною скаргою на ухвалу суду, що за законом не може бути окремо оскаржена в апеляційному порядку, учасник справи може спрогнозувати юридичні наслідки такого оскарження, визначені у пункті 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України.

У разі, якщо суд самостійно не виправив допущене ним порушення, відповідне порушення має виправити суд апеляційної або касаційної інстанції під час розгляду відповідних скарг на судові рішення щодо суті спору. Таке виправлення виключає відповідальність держави за пунктом 1 статті 6 Конвенції щодо гарантування розгляду справи судом, встановленим законом (пункти 22-29 постанови).

З огляду на те, що учасник справи не позбавляється права доступу до суду з апеляційною скаргою на ухвалу, яку не можна оскаржити в апеляційному порядку окремо від рішення щодо суті спору, оскільки має можливість її оскаржити разом з таким рішенням, передбачені процесуальним законом обмеження права на апеляційне оскарження ухвали про відкриття провадження не нівелюють для учасника справи можливість доступу до суду та не ускладнюють йому цей доступ настільки, щоби завдати шкоди самій суті цього права.

Отже, враховуючи те, що ухвала про відкриття провадження з підстав в тому числі порушення правил підсудності не підлягає оскарженню окремо від рішення суду по суті, яке судом у справі прийнято не було, а заявник не позбавляється права доступу до суду з апеляційною скаргою, оскільки має можливість її оскаржити разом з таким рішенням та зважаючи на те, що питання передачі справи на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду, вирішується судом першої інстанції у визначеному статтею 31 ЦПК України порядку, зокрема і за заявою відповідача щодо непідсудності справи, зазначені обставини на даний час виключають можливість перегляду в апеляційному порядку оскарженої ухвали суду та є підставою для повернення апеляційної скарги.

На підставі викладеного, керуючись пунктом 4 частини 5 статті 357 ЦПК України, суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Приморського районного суду міста Одеси від 12 вересня 2022 року повернути скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з дня її підписання і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л. В. Пузанова

Судді: П.Я. Ігнатенко

Н. В. Орловська