РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 495/9473/22

Номер провадження 2/495/1316/2023

25 січня 2023 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді - Боярського О.О.,

при секретарі - Саханова О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Білгород-Дністровський в порядку загального позовного провадження в підготовчому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини, -

В С Т А Н О В И В:

Стислий виклад позиції позивача.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить суд:

- визначити місце проживання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за місцем його реєстрації або проживання.

Свою заяву позивач обґрунтовує тим, що з 03 травня 2009 року по 23 листопада 2021 року позивач перебував із відповідачкою у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області.

Від шлюбу у сторін є двоє спільних дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після розірвання шлюбу вони з відповідачкою проживають окремо, одразу після припинення спільного проживання діти залишилися проживати із матір?ю. Будучи свідомим та люблячим батьком позивач поважав вибір дітей жити із мамою, у позивача з відповідачкою з приводу участі у житті дітей та їх проживання не було жодних суперечок, вони постійно мали можливість бачитися.

Однак, влітку цього року, у червні місяці відповідачка переїхала проживати до Румунії, про що свідчить відмітка у паспорті та карта емігранта.

Діти залишилися проживати з позивачем, що підтверджується відповідною довідкою № 334, виданою Успенівською сільською радою 29 серпня 2022 року.

На даний час позивач перебуває на військові службі, тому дітьми опікується його мама, їх бабуся, якій за станом здоров?я це важко робити, адже вона має «Цукровий діабет», «некроз лівої нирки», «Кардіосклероз», «Відшарування сітківки ока», що підтверджено відповідною довідкою КП «Саратський ЦПМСД» від 26.08.2022 року.

Відповідачка не має наміру повертатися додому, у вересня цього року діти були зареєстровані за адресою позивача, на що дала згоду відповідачка та не заперечувала проти проживання дітей разом із позивачем.

Діти постійно спілкуються із матір?ю, однак бажають проживати разом з позивачем. Як зазначає позивач, він повністю опікуюся інтересами і потребами дітей, піклуюся про них, займаюсь вихованням, слідкую за розвитком та здоров?ям доньок.

Позивач не має наміру у подальшому перешкоджати спілкуванню матері із дітьми, але зважає на їх бажання залишитися постійно проживати разом з ним.

Підставою для вирішення даного питання у судовому порядку стала ситуація, що за станом здоров?я мати позивача не може опікуватися дітьми, а він сам перебуває на військовій службі, звільнення із якої для виховання дітей можливе лише за наявності відповідного рішення.

Всі обставини встановлені на підставі відповідної доказової бази Службою у справах дітей Успенівської сільської ради, яка надала відповідний висновок про доцільність проживання дітей разом із батьком у зв?язку із перебуванням їх матері за кордоном і неможливості за станом здоров?я у бабусі опікуватися внуками у повній мірі, як то зробить батько.

Позивач повністю віддає донькам свою любов і турботу, приділяє велику увагу їх розвитку, постійно займається навчанням дітей, їх оздоровленням, дбає про харчування та здоров?я дітей.

Процесуальні дії.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29 листопада 2022 року провадження по справі було відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

25.01.2023 року сторони у судове засідання не з`явились.

Позивач ОСОБА_1 , в судове засідання не з`явився, 24.01.2023 року представник позивача - адвокат Діденко Наталія Петрівна, надала до суду заяву у якій просить справу розглядати за відсутності сторони. На задоволені позовних вимог наполягає.

Відповідачка в судове засідання не з`явилася. 25.01.2023 надала до канцелярії суду заяву, відповідно до якої просила суд розглядати справу без її участі. Позовні вимоги ОСОБА_1 , визнає.

У відповідності з ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У відповідності до ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Фактичні обставини справи.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що заявлені вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23.11.2021 року по справі № 495/7861/21 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 03.05.2009 року у Виконавчому комітеті Ройлянської сільської ради Саратського району Одеської області, актовий запис № 3, було розірвано.

Судом встановлено, що від вищезазначеного шлюбу у сторін є неповнолітні діти:

- донька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , свідоцтво про народження серії № НОМЕР_1 , видане повторно 08.09.2022 року Саратським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському району Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Одеса, актовий запис №7.

- донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтво про народження серії № НОМЕР_2 , видане повторно 08.09.2022 року Саратським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському району Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Одеса, актовий запис №344.

Після розірвання шлюбу позивач з відповідачкою проживають окремо, одразу після припинення спільного проживання діти, залишилися проживати із матір?ю. Будучи свідомим та люблячим батьком позивач поважав вибір дітей жити із мамою, у позивача з відповідачкою з приводу участі у житті дітей та їх проживання не було жодних суперечок, вони постійно мали можливість бачитися.

Однак, влітку цього року, у червні місяці відповідачка переїхала проживати до Румунії, про що свідчить карта емігранта - «Permis de sedere pentru beneficiarii protectiei temporare № document 0037550, data emiterii: 11.07.2022». (орфографію збережено)

Діти залишилися проживати з позивачем, що підтверджується відповідною довідкою № 334, виданою Успенівською сільською радою 29 серпня 2022 року, з якої вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , разом з ним проживають його діти: донька ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 .

На даний час позивач перебуває на військові службі, тому дітьми опікується його мама, їх бабуся - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , якій за станом здоров?я це важко робити, оскільки вона має ряд захворювань, а саме: «Цукровий діабет», «Некроз лівої нирки», «Кардіосклероз», «Відшарування сітківки ока», вказаний факт підтверджується відповідною довідкою КП «Саратський ЦПМСД» Ройлянської амбулаторії сімейної медицини загальної практики від 26.08.2022 року.

Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов сім?ї від 03.10.2022 року № 382 встановлено, що діти з бабусею мешкають разом, ходять до школи. ОСОБА_1 знаходиться в ЗСУ, мати дітей ОСОБА_2 на даний час знаходиться за кордоном у Румунії та вихованням дітей не займається, стан будинку задовільний, в кімнатах прибрано, є запас продуктів харчування, є домашня худоба, свині та птиця).

Відповідно до наданих документів з?ясовано: враховуючі вік та хвороби бабуся не може належним чином доглядати за онуками.

Як вбачається з висновку № 2 виданого службою у справах дітей Успенівської сільської ради Одеської області від 26.10.2022 року, служба вважає доцільним визначити місце проживання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за місцем його реєстрації або проживання.

Відповідно до рішення № 76 виконавчого комітету Успенівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 28.10.2022 року, вбачається, що виконавчий комітет вважає доцільним визначити місце проживання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за місцем його реєстрації або проживання.

Під час розгляду справи відповідачка ОСОБА_2 , позов ОСОБА_1 та обставини, на які позивач посилається позивач обґрунтовуючи вимоги, визнала у повному обсязі.

Позиція суду та оцінка аргументів сторін.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з частинами восьмою, дев`ятою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України "Про охорону дитинства").

Згідно із ст.12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до ч.1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Статтею 161 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Частиною першою статті 162 СК України визначено, що якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

У частинах першій-третій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини насамперед необхідно виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан, тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, провадження № 61-327цс18 відступила від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Велика Палата Верховного Суду зазначила, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини.

Враховуючи вищенаведені обставини, керуючись принципом максимального забезпечення прав та інтересів дитини, зважаючи на те, що в ході розгляду справи відповідачка визнала позов та не заперечувала, щодо визначення місця проживання неповнолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 разом з батьком за адресою постійного проживання батька, а також враховуючи те, що до суду було надано висновок щодо доцільності визначення місця проживання дітей разом з батьком, суд приходить до висновку, що визначення місця проживання дітей із батьком забезпечить якнайкращі інтереси дитини, а тому позов підлягає задоволенню.

Разом з тим, суд вважає за необхідне роз`яснити відповідачу, що матір дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною та участі у її вихованні і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дітей щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування чи за рішенням суду.

Висновки за результатами розгляду справи

Дослідивши наявні у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до переконання про те, що оскільки відповідачка в ході розгляду справи визнала позов та не заперечувала щодо визначення місця проживання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за місцем його реєстрації або проживання, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані та спрямовані на захист прав та законних інтересів неповнолітніх дітей, у зв`язку із чим позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 5, 10, 90, 258, 259, 263, 265, 268, 293 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини - задовольнити.

Визначити місце проживання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за місцем його реєстрації або проживання, у зв`язку із самостійним вихованням дітей батьком ОСОБА_1 .

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи,якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О.О.Боярський