провадження № 22-ц/824/781/2023 суддя-доповідач у суді II інстанції Березовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді -Березовенко Р.В.,
суддів:Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської адміністрації) «Київтеплоенерго», поданою директором - Лопатіним Костянтином Олександровичем, на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 20 жовтня 2022 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог у справі за позовом комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач є споживачем послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, які постачає КП «Київтеплоенерго». Зобов`язання по оплаті вказаних послуг відповідач не виконувала, своєчасно не сплачувала кошти за надані послуги, у зв`язку із чим утворилася заборгованість. Оскільки ОСОБА_1 в добровільному порядку заборгованість не погашає, КП «Київтеплоенерго» просить стягнути на його користь з відповідача заборгованість за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого опалення в розмірі 13 226,73 грн., заборгованість за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого постачання гарячої води в розмірі 32 799,01 грн.; заборгованість за спожиті з 01.05.2018 послуги з централізованого опалення у розмірі 13 003,83 грн., заборгованість за спожиті з 01.05.2018 послуги централізованого постачання гарячої води в сумі 18 763,43 грн.; витрати пов`язані з отримання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в сумі 33,00 грн. та 2 270,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Ухвалою суду від 15.02.2022 року задоволено клопотання представника позивача та залучено до участі у справі як співвідповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

19.09.2022 року від позивача надійшла уточнена позовна заява, в якій просив стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого опалення в розмірі 13 226,73 грн., заборгованість за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого постачання гарячої води в розмірі 32 799,01 грн.; заборгованість за спожиті з 01.05.2018 послуги з централізованого опалення у розмірі 13 003,83 грн., заборгованість за спожиті з 01.05.2018 послуги централізованого постачання гарячої води в сумі 18 763,43 грн.; витрати пов`язані з отримання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в сумі 33,00 грн. та 2 270,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Ухвалою суду від 03.10.2022 року прийнято до розгляду заяву про уточнення позовних вимог.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 20 жовтня 2022 року позов комунального підприємства виконавчого органу Київської міської державної адміністрації «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості - задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП невідомий), ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП невідомий) на користь комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (м. Київ, площа І.Франка, 5 ):

- заборгованість за спожиті з 01.05.2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 13 003,83 грн. (поточний рахунок № НОМЕР_3 у ТВБВ №10026/20 філія Головного управління по м. Києву та Київській області АТ «ОЩАДБАНК», );

- заборгованість за спожиті з 01.05.2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 18763,43 грн. (поточний рахунок № НОМЕР_4 у ТВБВ №10026/20 філія Головного управління по м. Києву та Київській області АТ «ОЩАДБАНК», ).

- витрати пов`язані з отримання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в сумі 33,00 грн. (поточний рахунок № НОМЕР_5 у ТВБВ №10026/20 філія Головного управління по м. Києву та Київській області АТ «ОЩАДБАНК», ).

Стягнуто з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП невідомий), ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП невідомий) витрати по сплаті судового збору в загальному розмірі 927,07 грн., тобто по 231,77 грн. з кожного (поточний рахунок № НОМЕР_5 у ТВБВ №10026/20 філія Головного управління по м. Києву та Київській області АТ «ОЩАДБАНК», ).

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням в частині відмови в задоволенні позовних вимог, комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської адміністрації) «Київтеплоенерго», через директора - Лопатіна Костянтина Олександровича, подало апеляційну скаргу.

У апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, просив рішення суду першої інстанції в частині відмови в стягненні заборгованості за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 13 226 грн 73 коп. та заборгованості за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 32 799 грн. 01 коп. - скасувати та ухвалити в цій частині нове, яким позовні вимоги задовольнити. Стягнути з відповідачів судовий збір за подання апеляційної скарги.

Обґрунтовує апеляційну скаргу тим, що зобов`язання відповідача з оплати наданих послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води виникали щомісячно. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Якщо договором не встановлений інший термін, то з 21 числа кожного місяця, що слідує за розрахунковим, починається період прострочення оплати наданих у попередньому місяці послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, а, отже, і перебіг позовної давності щодо відповідного щомісячного платежу, за яким споживач допустив прострочення. При цьому апелянт посилається на правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 у справі № 712/8916/17.

Також апелянт вказував, що постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено на всій території України карантин з 12.03.2020 року. Дію карантину було неодноразово продовжено. 23 серпня 2022 року набрала чинності Постанова КМУ № 928, якою продовжено до 31 грудня 2022 року на всій території України карантин через COVID-19 та режим надзвичайної ситуації. 02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Отже, апелянт вважає, що строк позовної давності за вимогою про стягнення з відповідача заборгованості в силу пункту 12 Розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України продовжено на строк дії карантину.

Зазначає, що аналогічна правова позиція щодо визначення перебігу строку позовної давності відповідно до положень статей 256, 258, 549 та пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України викладена Верховним Судом у постановах від 06.05.2021 року у справі № 903/353/20, від 31.05.2022 року у справі № 926/1812/21, від 22.06.2022 року у справі № 916/1157/21.

Апелянт переконаний, що строк позовної давності обраховується починаючи з березня 2017 року, оскільки на час подання позовної заяви в листопаді 2021 року такий строк був продовжений вищезазначеним Законом, а, отже, КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» не було пропущено строк позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості з оплати послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, спожитих з березня 2017 року по серпень 2021 року.

01.05.2018р. надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води здійснює КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО», яке продовжує бути постачальником таких послуг після ПАТ «КИЇВЕНЕРГО». 11.10.2018p. між ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» (далі - Кредитор) та Комунальним підприємством (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» (далі - Новий Кредитор/Позивач) було укладено Договір № 602-18 про відступлення права вимоги (цесії) (далі Договір цесії), за яким ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» відступило право вимоги, а КП «КИЇВТЕПЛОЕНРГО» набуло право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців, щодо виконання ними грошових зобов`язань перед Кредитором з оплати спожитих до 01.05.2018 послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання станом на 01.08.2018 року з урахуванням оплат, що отримані Кредитором за період 01.08.2018 року до дати укладення цього договору. Згідно п. 3.4.2 Договору Новий кредитор має право на отримання замість Кредитора від споживачів, визначених у Додатку No1 та Додатку No2 до Договору цесії сплати заборгованостей, право вимоги до яких відступлене за цим договором. Крім того, відповідно до п. 1.3 договору цесії Кредитор відступає, Новий кредитор/Позивач набуває право вимоги також будь-яких інших, передбачених договорами та чинним законодавством додаткових грошових зобов`язань (неустойка, штраф, пеня), 3% річних, інфляційні нарахування, судові витрати, витрати пов?язані з отриманням боргу та примусовим стягненням та будь-які інші без виключень та обмежень), що нараховані.

Додатково апелянт вказує, що він набув право вимоги заборгованості до Відповідачів за спожиті послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води та прийняв право вимоги до Відповідачів будь-яких інших, передбачених договорами та чинним законодавством додаткових грошових зобов`язань у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань з оплати за спожиті послуги.

Просить суд прийняти до уваги, що ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» жодних звернень або претензій від Відповідача про неотримання/ненадання/не користування послугами з централізованого опалення чи/або звернень щодо перерахунку/невірних нарахувань за надані послуги за адресою: АДРЕСА_1 не передавало.

Окрім викладеного, просить суд прийняти до уваги, що відповідач жодних заперечень щодо неотримання/ ненадання/не користування послугами до 01.05.2018р. з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_2 до Святошинського районного суду м. Києва також не надсилав.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження відповідачу було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Однак відзив на апеляційну скаргу на адресу суду не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також, надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників. (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13ц).

Оскільки в даній справі ціна позову становить 77 793,00 грн. і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з такого.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 № 591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам, у зв`язку із чим КП «Київтеплоенерго» здійснює з 01.05.2018 надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Правовідносини з постачання фізичним особам централізованого опалення та централізоване постачання гарячої води (далі - послуги) регулюються Законом України «Про житлово - комунальні послуги» від 24.06.2004 №1875-ІV ( далі - Закон) та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені Постановою КМУ від 21 липня 2005 року №630 (далі - Правила).

Відповідно до п. 8 Правил та Закону України «Про житлово - комунальні послуги», виконавцем послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, такий договір є договором приєднання.

На виконання вимог Закону України «Про житлово - комунальні послуги» КП «Київтеплоенерго», на підставі типового договору, підготовлено та опубліковано договір про надання послуг та централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28.03.2018 № 34 (5085) (надалі - Договір).

Свідченням повного і беззастережного акцепту (прийняття) умов договору є факт продовження отримання послуг відповідачем як споживачем послуг після укладання КП «Київтеплоенерго» договору цесії.

Квартира за адресою: АДРЕСА_3 , під`єднана до будинкової системи теплопостачання, відповідачі є співвласниками вказаної квартири, а тому є споживачами послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води.

Відповідачі від послуг централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води у встановленому чинним законодавством порядку не відмовлялися (не відключалися).

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що виникнення цивільних прав та обов`язків, підтверджується діями сторін: позивач надавав послуги з централізованого опалення та з централізованого постачання гарячої води, щомісячно надсилає споживачу платіжні документи (рахунки) на оплату таких послуг, а Відповідач споживає надані послуги та зобов`язаний оплатити їх вартість. відповідачі своєчасно не сплачували грошові кошти за спожиті послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, в результаті чого утворилась заборгованість за період з 01.05.2018 року, яка станом на 31.08.2021 складає 31 767,26 грн. (заборгованість за послуги з централізованого опалення у розмірі 13 003,83 грн. та заборгованість за послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 18 763,43 грн.).

Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого опалення в розмірі 13 226,73 грн., заборгованість за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого постачання гарячої води в розмірі 32 799,01 грн., суд виходив з того, що позовні вимоги щодо заборгованості до 01.05.2018 року заявлені з пропущенням строку позовної давності та про наслідки такого пропуску заявлено відповідачем, тому відповідно є підстави для відмови в задоволенні таких позовних вимог.

При перевірці висновків суду першої інстанції в оскаржуваній частині, тобто в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості, яка виникла до 01.05.2018 року, колегія суддів виходить з такого.

Правовідносини між сторонами регулюються нормами Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, чинної на час виникнення спірних правовідносин (далі - Правила).

Вказані Правила регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (далі - виконавець), і фізичною та юридичною особою (далі - споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», який набрав чинності з 10 грудня 2017 року, визначено, що житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Таке за змістом положення містила ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції Закону чинні до 10 грудня 2017 року.

Правилами надання послуг з централізованого опалення встановлено, що централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання.

Згідно з ст.ст. 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. У разі несвоєчасної сплати платежів за споживання теплової енергії споживач сплачує пеню за встановленими законодавством або договором розмірами. У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку.

Частиною 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлені обов`язки індивідуального споживача, зокрема оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до п. 8 Правил послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Згідно з ч. 2 ст. 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Положеннями ч. 2 ст. 642 ЦК України передбачено, що якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Наявність правовідносин між сторонами за договорами теплопостачання, отже і виникнення цивільних прав та обов`язків, підтверджується діями сторін: постачальник надає послуги з централізованого теплопостачання, надсилає споживачу платіжні документи (рахунки) на оплату спожитої енергії, а споживач отримує послуги та має здійснювати оплату виставлених рахунків.

Відповідно до п. 11 вищезазначених Правил у разі встановлення будинкових засобів обліку води у багатоквартирному будинку, де окремі (або всі) квартири обладнані квартирними засобами обліку, споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю та які не мають квартирних засобів обліку (у разі обладнання всіх квартир квартирними засобами обліку - споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю), оплачують послуги згідно з показаннями будинкових засобів обліку, не враховуючи витрати води виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат води за показаннями всіх квартирних засобів обліку. Різниця розподіляється між споживачами, які не мають квартирних засобів обліку, та споживачами, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку води виконавцю, пропорційно кількості мешканців квартири в разі відсутності витоків із загальнобудинкової мережі, що підтверджується актом обстеження, який складається виконавцем у присутності не менш як двох мешканців будинку.

Пунктом 20 Правил встановлено, що плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку.

Пунктом 21 Правил визначено, що у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалюваної площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) та з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря і фактичної кількості днів надання цієї послуги в місяці, який є розрахунковим.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини першої, п`ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання.

У частині першій статті 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважаться, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України).

Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), № 66610/09,§ 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19», із подальшими змінами, на усій території України установлено карантин з 12 березня 2020 року до 31 липня 2020 року, згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 року N 392, враховуючи зміни, внесені постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2020 року N 500.

Дію карантину, встановленого цією постановою, продовжено з 1 серпня до 19 грудня 2020 року згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 року N 641, враховуючи зміни, внесені постановами Кабінету Міністрів України від 26 серпня 2020 року N 760, від 13 жовтня 2020 року N 956, від 9 грудня 2020 року N 1236.

У подальшому, дію карантину, встановленого цією постановою, продовжено з 19 грудня 2020 року до 31 серпня 2022 року згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 року N 1236, враховуючи зміни, внесені постановами Кабінету Міністрів України від 17 лютого 2021 року N 104, від 21 квітня 2021 року N 405, від 16 червня 2021 року N 611, від 11 серпня 2021 року N 855, від 22 вересня 2021 року N 981, від 15 грудня 2021 року N 1336, від 23 лютого 2022 року N 229, від 27 травня 2022 року N 630.

Оскільки з 02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві та Перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), і строки, визначені, у т.ч. статтями 257, 258 ЦК Українипродовжуються на строк дії такого карантину, висновки суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог у оскаржуваній частині у зв`язку з пропуском строку позовної давності в цілому є необґрунтованими та безпідставними.

При цьому, Законом України № 731-ІХ від 18 червня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)»), до 06 серпня 2020 року були продовжені саме процесуальні строки, визначені ЦПК України. Натомість строки, визначені пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, зокрема строки визначені нормами матеріального права - ст.ст. 257 і 258 ЦК України, таких змін та (або) обмежень вищевказаним Законом не зазнали.

Аналогічна правова позиція щодо визначення перебігу строку позовної давності відповідно до положень 256, 258, 549 та пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України викладена Верховним Судом у постановах від 06.05.2021 у справі № 903/323/20, від 31.05.2022 у справі № 926/1812/21, від 22.06.2022 у справі № 916/1157/21.

Суд першої інстанції не взяв до уваги зазначені вимоги закону, невірно застосував норми матеріального та процесуального права і помилково визначився про відмову в задоволенні позову про стягнення заборгованості до 01 травня 2018 року.

Натомість апеляційний суд вважає, що слід визнати таким, що пропущений позивачем трирічний строк позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості за період з липня 2015 року до березня 2017 року. Щодо вимог позивача про стягнення заборгованості за період з квітня 2017 року до 01 травня 2018 року трирічний строк позовної давності не пропущений оскільки на час подання позовної заяви в листопаді 2021 року такий строк був продовжений вищевказаним Законом.

Отже, враховуючи, що відповідачі не спростували наявність заборгованості, яка виникла до 01 травня 2018 року і підтверджується наданим позивачем розрахунком (а.с.176-177) та не надали доказів її погашення, рішення суду у частині відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості з відповідача до 01 травня 2018 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення в цій частині про стягнення солідарно з відповідачів заборгованості, що нарахована та не сплачена відповідачами за спожиті за період з 01 квітня 2017 року по 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення в розмірі 7 216,65 грн.( 1007,03 + 975,72 + 697,85 + 94,91+ 828,16 + 826,35 + 852,00 + 925,76 + 964,94 + 43,93) та послуги з централізованого постачання гарячої води в розмірі 11 237,41 грн. (1496,63 + 619,09 + 848,45 + 846,48 + 256,78 + 147,79 + 854,63 + 330,93 + 683,20 + 339,93 + 384,57 + 291,41 + 110,30 + 2027,22).

Обґрунтовуючи судове рішення, крім іншого, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Крім того, колегія суддів враховує правовий висновок Верховного Суду № 524/3490/17-ц від 27.03.2019 року, згідно якого: «Із урахуванням того, що доводи касаційної скарги є ідентичними доводам позовної заяви та апеляційної скарги заявника, яким судами надана належна оцінка, Верховний Суд доходить висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх».

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Переглядаючи справу, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог, не відповідає обставинам справи, а висновки зроблені із порушенням норм матеріального права, а тому рішення в оскаржуваній частині, підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення в цій частині про задоволення позовних вимог частково.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову - скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог частково.

Отже, рішення Святошинського районного суду міста Києва від 20 жовтня 2022 року в частині стягнення з відповідачів на користь позивача витрат по сплаті судового збору слід змінити, збільшивши розмір витрат з 927,07 грн. (тобто по 231,77 грн. з кожного) до 1475,50 грн., тобто по 368,88 грн. з кожного (65% від 2 270,00).

Окрім того, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи апеляційним судом - в розмірі 1 362 грн., тобто по 340,50 грн. з кожного (40 % від 3 405 грн. )

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської адміністрації) «Київтеплоенерго», подану директором - Лопатіним Костянтином Олександровичем, на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 20 жовтня 2022 року - задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 20 жовтня 2022 рокув частині відмови в задоволенні позовних вимогскасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення в розмірі 13226,73 грн. та заборгованість за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого постачання гарячої води в розмірі 32799,01 грн. - задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП невідомий), ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП невідомий) на користь комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (м. Київ, площа І.Франка, 5 ) заборгованість за спожиті за період з 01 квітня 2017 року по 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення в розмірі 7 216,65 грн. та послуги з централізованого постачання гарячої води в розмірі 11 237,41 грн., а всього 18 454,06 (вісімнадцять тисяч чотириста п`ятдесят чотирі) грн. 06 коп. (поточний рахунок № НОМЕР_3 у ТВБВ №10026/20 філія Головного управління по м. Києву та Київській області АТ «ОЩАДБАНК», ).

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 20 жовтня 2022 року в частині стягнення з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП невідомий), ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП невідомий) витрати по сплаті судового збору в загальному розмірі 927,07 грн., тобто по 231,77 грн. з кожного (поточний рахунок № НОМЕР_5 у ТВБВ №10026/20 філія Головного управління по м. Києву та Київській області АТ «ОЩАДБАНК», ) - змінити, збільшивши розмір витрат з 927,07 грн. (тобто по 231,77 грн. з кожного) до 1475,50 грн., тобто по 368,88 грн. з кожного (65% від 2 270,00).

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП невідомий), ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП невідомий) витрати по сплаті судового збору за розгляд справи апеляційним судом в загальному розмірі 1 362 грн., тобто по 340,50 грн. з кожного (поточний рахунок № НОМЕР_5 у ТВБВ №10026/20 філія Головного управління по м. Києву та Київській області АТ «ОЩАДБАНК», ).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова