УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про передачу справи за підсудністю

04 вересня 2023 року

м. Харків

справа № 642/1618/23

провадження № 2/638/4832/23

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі головуючої судді Яковлевої В. М., вирішуючи питання про прийняття до свого провадження цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

установив:

У квітні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Ленінського районного суду м. Харкова із вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача в межах вартості спадкового майна суму боргу за договором позики, укладеним між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 11.03.2009, в розмірі 27 000 дол. США.

В обгрунтування позову вказав, що боржник помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а ОСОБА_2 , як його дружина, прийняла спадщину, тому він звертається з даним позовом до неї як спадкоємця боржника.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 09 травня 2023 року відкрито провадження по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання у справі.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 11 липня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ) про стягнення боргу за договором позики в межах вартості спадкового майна передано для розгляду за пісудністю до Дзержинського районного суду м. Харкова.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30 серпня 2023 року визначено суддю-доповідача Яковлеву В.М.

Матеріали справи передані в провадження судді Яковлевої В.М. 31 серпня 2023 року.

При зверненні до суду з відповідним позовом позивач повинен дотримуватися вимог закону щодо підсудності розгляду цивільних справ, передбачених главою 2 розділу І ЦПК України.

Поняття підсудності у цивільному судочинстві - це розмежування компетенції між окремими ланками судової системи та між судами однієї ланки щодо розгляду цивільних справ. Підсудністю фактично є визначення в системі судів компетентного суду стосовно вирішення певної цивільної справи.

Територіальна підсудність - це підсудність цивільної справи загальному суду в залежності від території, на яку поширюється юрисдикція даного суду. За її допомогою вирішується питання, яким з однорідних судів підсудна для розгляду відповідна справа.

Критеріями даного виду підсудності зокрема виступають: місце проживання відповідача, місце заподіяння шкоди, місце знаходження спірного майна, місце розгляду первісного позову тощо.

Позовна заява не може бути прийнята до розгляду Дзержинським районним судом м. Харкова та підлягає направленню за підсудністю з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Предметом спору є стягнення боргу за договором позики.

Отже, до даного позову застосовуються правила загальної підсудності, тобто за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання або перебування відповідача.

Положеннями статті 27 ЦПК України визначено загальні положення підсудності справ за місцем проживання або місцезнаходження відповідача.

Частиною першою статті 27 ЦПК України встановлено, що позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачене законом.

За правилами частини шостої, восьмої, дев`ятої статті 187 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

Суддя з метою визначення підсудності може також користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру.

Якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу.

Відповідно до інформаційної довідки з про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб (довідка про склад сім`ї) з Реєстру територіальної громади м. Харкова, місце проживання відповідачки ОСОБА_2 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_4 , що територіально не відноситься до Шевченківського району міста Харкова.

Разом із тим, виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 30 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Отже, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно.

Спір у цій справі виник у зв`язку з невиконанням зобов`язань, які виникли з договору позики, укладеному між позивачем та спадкодавцем, правонаступниками (спадкоємцями) якого є відповідачі у справі.

З урахуванням наведеного, позов про стягнення заборгованості за договорами позики має розглядатися за правилами територіальної підсудності, тобто за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання або перебування одного з відповідачів, а не за місцем знаходження успадкованого нерухомого майна.

Верховний Суд не може погодитися також і з висновками апеляційного суду щодо визначення підсудності у цій справі за частиною третьою статті 30 ЦПК України за місцезнаходженням спадкового майна, оскільки в таких справах застосовуються правила виключної підсудності лише у разі подання позову до спадкоємців, які ще не прийняли спадщину.

Отже, висновок суду про те, що цей позов підлягає розгляду за правилами виключної підсудності за місцем знаходження спадкового майна або основної його частини є помилковими.

Вищевикладене узгоджується з правовим висновком, викладеним в постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 676/1868/19 (провадження № 61-15184св19).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Передаючи справу на розгляд до Дзержинського районного суду м. Харкова суд виходив з того, що відомості про прийняття/не прийняття спадщини не могли бути відомі суду на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Як вбачається з витребуваних матеріалів, ОСОБА_2 подала до Першої Харківської міської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_3 , яка відкрилась на квартиру АДРЕСА_5 . Державним нотаріусом Першої Харківської міської державної нотаріальної контори Грошевою О.Ю. розглянуто заяву ОСОБА_2 про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 та листом від 29.03.2023 повідомлено про необхідність надання доказів, які підтверджують зазначені в заяві обставини.

Крім того, з матеріалів спадкової справи судом встановлено, що ОСОБА_3 розлучений. Свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , жодній особі не видавалось.

Так, згідно копії свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_2 від 02.12.1997, долученого до матеріалів справи, ОСОБА_3 є власником кв. АДРЕСА_5 .

Тому в даному випадку, після відкриття провадження у справі, після витребування копій матеріалів спадкової справи, судом було встановлено відсутність відомостей про прийняття спадщини будь-ким після смерті ОСОБА_3 , відтак, враховуючи положення ч.3 ст. 30 ЦПК України та вищезазначену позицію ВС, даний позов підлягає розгляду за правилами виключної підсудності за місцезнаходженням спадкового майна, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 , що належить до територіальної підсудності Дзержинського районного суду м. Харкова.

Водночас, як свідчать матеріали спадкової справи, відповідно до поданої до нотаріусу заяви, ОСОБА_2 є дружиною померлого ОСОБА_3 та спадкоємицею за законом. Спадщину прийняла, проживаючи зі спадкоємцем за однією адресою.

Частинами першою, третьою статті 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

При цьому постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_2 , нотаріусом також не виносилась.

Стосовно того, що ОСОБА_3 розлучений, слід звернути увагу, що з повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб вбачається, що ОСОБА_3 розлучений з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Отже, надані матеріали спадкової справи, а також матеріали справи не містять документів, які б достеменно свідчили та дозволяли дійти однозначного висновку про те, що спадщина не прийнята.

Таким чином, висновок суду є передчасним, правові підстави для передачі справи для розгляду за підсудністю та, відповідно, прийняття її до розгляду Дзержинським районним судом м. Харкова відсутні.

Отже, компетентним та належним судом для розгляду даної справи є Ленінський районний суд м. Харкова.

Згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, Закону України «Про виконання рішень, застосування практики Європейського суду з прав людини», інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, який закріплений у п. 1 статті 6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Згідно з частиною дев`ятою статті 187 ЦПК України якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 частини першої статті 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Частинами першою та другою статті 32 ЦПК України визначено, що спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Водночас суд звертає увагу, що відповідно до частини першої статті 378 ЦПК України, судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності).

За наведених вище обставин, враховуючи недопустимість порушення правил щодо підсудності, з метою розгляду справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом, суд доходить висновку, що справу необхідно направити до Ленінського районного суду м. Харкова для розгляду за територіальною юрисдикцією (підсудністю).

На підставі вищевикладеного та керуючись частиною першою статті 31, статтею 32, частиною дев`ятою статті 187, статтею 260 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Матеріали цивільної справи № 642/1618/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - передати на розгляд до Ленінського районного суду м. Харкова за територіальною юрисдикцією (підсудністю) (61052, м. Харків, вул. Полтавський шлях, 20).

Відповідно до пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України в редакції, яка набрала чинності 15 грудня 2017 року, ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Дзержинський районний суд м. Харкова, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України в редакції від 15 грудня 2017 року.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Повний текст ухвали складено 04 вересня 2023 року.

Суддя В.М. Яковлева