Справа № 447/1066/22 Головуючий у 1 інстанції: Бачун О.І.
Провадження № 22-ц/811/2815/22 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2023 року м. Львів

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Копняк С.М.,

суддів: Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Енергія-Новий Розділ», на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 03 жовтня 2022 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Енергія-Новий Розділ» про стягнення нарахованої, але не виплаченої суми заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку,

В С Т А Н О В И В:

в травні 2022 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Енергія-Новий Розділ» (далі ТОВ «Енергія-Новий Розділ») про стягнення нарахованої, але не виплаченої суми заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, вказував, що він з 16 вересня 2019 року по 18 жовтня 2021 року працював у ТОВ «Енергія-Новий Розділ» на посаді агрегатника ремонтно-транспортної дільниці На момент звільнення 18 жовтня 2021 року йому не було виплачена 24 807 грн 49 коп. заборгованості, що складається з компенсації за невикористані відпустки в розмірі 735 грн 86 коп. та невиплаченої заробітної плати в розмірі 24 071 грн 63 коп. Зазначив, що на адвокатський запит, відповідачем надіслано довідку в якій вказано, що розмір заборгованості становив 24 807 грн 49 коп., проте з врахуванням здійснених виплат станом на 01 лютого 2022 року розмір заборгованості становить 18 807 грн 49 коп., а з 01 лютого 2022 року по день звернення до суду відповідач оплатив ще 3 000,00 грн заборгованості, з яким він погоджується. Оскільки відповідач не виплатив йому належну заробітну плату, вважає, що є підстави для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, який становить 79 729 грн 39 коп. При цьому посилається на те, що суд на підставі статті 117 КЗпП України повинен стягнути на його користь середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо відповідач не доведе відсутності в цьому своєї вини, оскільки сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Крім того, просив стягнути з відповідача судові витрати у справі.

Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 03 жовтня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ТОВ «Енергія - Новий Розділ» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у сумі 5 807 грн 49 коп.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати у межах суми платежу за один місяць.

Стягнуто з ТОВ «Енергія - Новий Розділ» на користь ОСОБА_1 163 723 грн 68 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Стягнуто з ТОВ «Енергія - Новий Розділ» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в сумі 2 000 грн 00 коп.

Стягнуто з ТОВ «Енергія Новий Розділ» на користь ОСОБА_1 992 грн 40 коп. судового збору .

Рішення суду оскаржило ТОВ «Енергія - Новий Розділ».

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 перебував із ТОВ «Енергія - Новий Розділ» у трудових відносинах до 18 жовтня 2021 року та був звільнений з роботи за угодою сторін згідно пункту 1 статті 36 КЗпП України (наказ по товариству № 83-к від 18 жовтня 2021 року).

При звільненні ОСОБА_1 з роботи ТОВ «Енергія-Новий Розділ» були нараховані суми, належні працівникові при звільненні, в тому числі заробітна плата за роботу до 18 жовтня 2021 року, компенсація за невикористані дні відпустки і інші нарахування. Борг товариства перед заявником станом на 01 листопада 2021 року по заробітній платі становив 24 807 грн 49 коп., в тому числі компенсація за відпустки 735 грн 86 коп.

На час звернення з позовними вимогами розрахунок з позивачем проведено частково: останньому після звільнення з роботи за період з 18 жовтня 2021 року по 01 травня 2022 року виплачено 9 000,00 грн, станом на 01 травня 2022 року залишок невиплачених відповідачем грошових коштів становить 15 807 грн 49 коп. (24 807,49 - 9000,00 = 15 807,49).

ТОВ «Енергія-Новий Розділ» в рахунок погашення заборгованості по заробітній платі та виплат перед позивачем на картковий рахунок ОСОБА_1 в період з 23 травня 2022 року по 26 вересня 2022 року перераховано 10000,00 грн, і станом на 03 жовтня 2022 року, на час ухвалення судом першої інстанції рішення, залишок невиплачених ОСОБА_1 грошових коштів становив 5 807 грн 49 коп. (15 807,49 10 000,00 = 5 807,49 грн), що підтверджується довідками долученими до матеріалів справи та не заперечується позивачем.

На час подання апеляційної скарги позивачу повністю виплачена заробітна плата: 06 жовтня 2022 року на картковий рахунок ОСОБА_1 перераховано 5 807 грн 49 коп., що підтверджується довідкою, яка додається до апеляційної скарги), відтак товариство не має заборгованості по заробітній платі перед ОСОБА_1 .

Стягнення з ТОВ «Енергія-Новий Розділ» в користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку у розмірі 163 723 грн 68 коп., що в шість разів перевищує розмір не проведеного товариством при звільненні розрахунку, є невиправдано обтяжливим і навіть непосильним тягарем для товариства, несправедливим як щодо роботодавця так і третіх осіб. Оскільки це ще більше унеможливить виплату заробітної плати працівникам, проведення розрахунку із звільненими працівниками і негативно відобразиться на наданні комунальних послуг споживачам.

Просить рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 03 жовтня 2022 року скасувати в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку в розмірі 163 723 грн 68 коп., ухвалити і цій частині нове рішення, про відмову в задоволенні цієї позовної вимоги.

Аналіз змісту апеляційної скарги свідчить, що рішення суду в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі, а також в частині вирішення питання про розподілу судових витрат, в апеляційному порядку не оскаржується, як і не оскаржується рішення суду в цілому позивачем у справі.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що згідно з частиною третьою статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з такого.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Обставини щодо наявності між сторонами трудових відносин та їх припинення з 18 жовтня 2021 року, на підставі пункту 1 статті 36 КЗпП України, а також щодо наявності на час припинення трудових відносин заборгованості роботодавця перед працівником у розмірі 24 807 грн 49 коп., яка на час ухвалення рішення судом першої інстанції становила вже 5 807 грн 49 коп., учасниками справи в суді були визнані та не оспорювались.

Обміркувавши доводи апеляційної скарги щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, колегія суддів визнає їх частково обґрунтованими, оскільки судом першої інстанції не були враховані висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18), які в силу приписів частини четвертої статті 263 ЦПК України слід було врахувати під час розгляду даного спору.

Так, статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Однак, встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас, у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто, має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.

Згідно з частиною першою статті 9 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) положення ЦК України застосовуються до врегулювання, зокрема, трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавствами. Таким чином, положення ЦК України мають застосовуватися субсидіарно для врегулювання трудових відносин.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Законодавство України не передбачає обов`язок працівника звернутись до роботодавця з вимогою про виплату йому належних платежів при звільненні. Водночас у трудових правовідносинах працівник має діяти добросовісно, реалізуючи свої права, що, зокрема, вимагає частина третя статті 13

ЦК України, не допускаючи дій, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення.

Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків.

Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України.

Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності в цивільному праві необхідно дійти висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

У справі, що переглядається, розмір заборгованості по заробітній платі на момент звільнення позивача становив 24 807 грн 49 коп., а на час ухвалення рішення судом першої інстанції - 5 807 грн 49 коп., у той час, як розмір стягнутого судом середнього заробітку за час затримки розрахунку в розмірі 163 723,68 грн більш ніж у шість разів перевищує розмір заборгованості невиплаченої позивачу при звільненні, що є очевидно непропорційним наслідкам правопорушення та несправедливим щодо роботодавця.

Крім того поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що ОСОБА_1 , будучи із жовтня 2021 року обізнаним про порушення своїх прав роботодавцем щодо невиплати належних йому при звільненні сум, з позовом про їх стягнення в судовому порядку звернувся лише в вересні 2022 року, тобто майже через рік.

Таким чином, у розглядуваній справі суд першої інстанції мав всі підстави для зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

З огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості та поведінкою сторін, колегія суддів вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи та критеріям, визначеним Великою Палатою Верховного Суду, визначення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 5 000,00 грн (з утриманням із цієї суми податків та інших обов`язкових платежів).

У цьому зв`язку колегія суддів зважає і на те, що висновки Великої Палати Верховного Суду викладені у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18) неодноразово підтвердженні Верховним Судом, зокрема у постановах від 08 липня 2020 року у справі № 761/17815/18 (провадження № 61-21117св19), від 29 липня 2020 року у справі № 212/6331/19 (провадження № 61-1610св20), від 02 грудня 2020 року у справі № 152/1957/15 (провадження № 61-4141св20), від 27 січня 2021 року у справі № 332/3682/17 (провадження № 61-9206св20), від 10 лютого 2021 року у справі № 542/656/16-ц (провадження № 61-21050св19, від 24 лютого 2021 року у справі № 592/3597/20 (провадження № 61-15108св20), від 03 березня 2021 року у справі № 279/6777/19 (провадження № 61-9918св20), від 24 березня 2021 року у справі 359/8379/17 (провадження № 61-13585св20) та від 16 квітня 2021 року у справі № 761/11253/19 (провадження № 61-10729св20).

Відповідно до вимог пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення, або змінює рішення.

За приписами частини першої статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно частини другої статті 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню; порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин (частина четверта статті 376 ЦПК України).

Оскільки обставини справи встановлені судом першої інстанції повно, але неправильно застосовано норми матеріального права, оскаржуване рішення в частині вирішення позовних вимог щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та вирішення питання про розподіл судових витрат необхідно змінити, а апеляційну скаргу задовольнити частково.

Відповідно до статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Статтею 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи часткове задоволення вимог апеляційної скарги та зменшення розміру стягнутого із відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, із ТОВ «Енергія-Новий Розділ» на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 49,93грн, а із ОСОБА_1 на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 380,95 грн за подання апеляційної скарги. Також із ОСОБА_1 підлягає стягненню в дохід держави судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в розмірі 644,84 грн.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 382 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Енергія-Новий Розділ» задовольнити частково.

Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 03 жовтня 2022 року змінити, а саме:

- зменшити розмір стягнутого із товариства з обмеженою відповідальністю «Енергія-Новий Розділ» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку із 163 723 (сто шістдесят трьох тисяч сімсот двадцяти трьох) грн 68 коп. до 5 000 (п`яти тисяч) грн 00 коп.;

- зменшити розмір судового збору стягнутого із товариства з обмеженою відповідальністю «Енергія-Новий Розділ» на користь ОСОБА_1 , із 992 (дев`ятсот дев`яносто двох) грн 40 коп. до 49 (сорока дев`яти) грн 93 коп.

В іншій частині рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 03 жовтня 2022 року залишити без змін.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Енергія-Новий Розділ» судовий збір в розмірі 2 380 (дві тисячі триста вісімдесят) грн 95 коп. за подання апеляційної скарги.

Стягнути із ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 644 (шістсот сорок чотири) грн 84 коп. за розгляд справи в суді першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 17 лютого 2023 року.

Головуючий С.М. Копняк

Судді: С.М. Бойко

А.В. Ніткевич