Справа № 522/6011/19
Провадження № 2/522/790/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2023 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді Кічмаренко С.М.,

за участі секретарі судового засідання Латенко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Одеси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Приморського районного суду м. Одеси з позовними вимогами, в яких просить здійснити розподіл спільного подружнього майна - житлових та допоміжних приміщень внутрішнього дворового багатоквартирного будинку (флігелю) АДРЕСА_1 , між нею та ОСОБА_2 в рівних ідеальних частках.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на частину квартири АДРЕСА_2 , площею 25,1 кв.м., частину квартири АДРЕСА_3 , площею 18,8 кв.м., частину квартири АДРЕСА_4 , площею 20,75 кв.м., частину допоміжного приміщення горища площею 17 кв.м., частину допоміжного підвального приміщення площею 21,7 кв.м., частину сходових клітин загальною площею 51,6 кв.м.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на частину квартири АДРЕСА_2 , площею 25,1 кв.м., частину квартири АДРЕСА_3 , площею 18,8 кв.м., частину квартири АДРЕСА_4 , площею 20,75 кв.м., частину допоміжного приміщення горища площею 17 кв.м., частину допоміжного підвального приміщення площею 21,7 кв.м., частину сходових клітин загальною площею 51,6 кв.м.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі. В період шлюбу, подружжям було набуто майно, що є спільною сумісною власністю і підлягає поділу. Зокрема, на підставі договорів купівлі-продажу укладених на ім`я ОСОБА_2 було придбано: квартиру АДРЕСА_2 ; квартиру АДРЕСА_3 ; квартиру АДРЕСА_4 .

Ухвалою суду від 04.06.2019 відкрито провадження у справі, встановлено загальний порядок розгляду справи.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги у повному обсязі та просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 підтримав позов та не заперечує проти його задоволення.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються главою 8 Сімейного кодексу України та главою 26 книги третьої Цивільного кодексу України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Судом встановлено, що з 01.06.1996 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі.

Під час шлюбу, подружжям було набуто наступне майно.

На підставі договору купівлі-продажу від 02.11.2006 укладеного між ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , останній придбав квартиру АДРЕСА_2 .

На підставі договору купівлі-продажу від 28.11.2006 укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , останній придбав квартиру АДРЕСА_3 .

На підставі договору купівлі-продажу від 28.11.2006 укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , останній придбав квартиру АДРЕСА_4 .

Після придбання ОСОБА_2 у власність спірних житлових приміщень, подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за спільні сумісні кошти робили ремонт житлових та підсобних приміщень будинку, відремонтували кровлю будинку, підтримують житлові та допоміжні приміщення в належному санітарному та технічному стані та сплачують усі комунальні послуги.

Протягом останнього часу подружні відносини між позивачкою та відповідачем припинилися.

Позивачка намагалася з`ясувати відносини з відповідачем щодо спільної сумісної власності, однак відповідач відмовляється ділити спільне майно зазначаючи, що він є власником спірного майна.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно ст. 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною першою статті 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При тому, що не має значення за ким зареєстровано таке майно, оскільки спільна сумісна власність розповсюджується на майно і у тому випадку, коли право власності на нього майно зареєстровано лише за одним з подружжя.

Крім того, за загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують.

Зазначена правова позиція також висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року № 6-843цс17.

Згідно ч.1 ст. 70 СК України та ч. 2 ст. 370 ЦК України, частки майна дружини та чоловіка у спільній сумісній власності є рівними.

За змістом статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Як роз`яснено в пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України) відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Відповідно до технічного паспорту складеного 22.03.2021 ТОВ «Київ Місто Буд», загальна площа квартири АДРЕСА_2 становить 108,7 кв.м.

Відповідно до технічного паспорту складеного 22.03.2021 ТОВ «Київ Місто Буд», загальна площа квартири АДРЕСА_3 становить 50,6 кв.м.

Відповідно до технічного паспорту складеного 22.03.2021 ТОВ «Київ Місто Буд», загальна площа квартири АДРЕСА_4 становить 82,8 кв.м.

Відповідно до висновку експерта № СЕ-2401-1-1246.21 від 05.22.2021, в результаті візуально-інструментального обстеження та здійснених обмірів експертом було встановлено, що фактичне об`ємно-планувальне рішення приміщень підвалу, мансарди (оскільки горища немає), сходових клітин та інших допоміжних приміщень досліджуваного внутрішнього дворового флігелю по АДРЕСА_1 в цілому відповідає (площам та конфігураціям), представленим у технічних паспортах на квартири АДРЕСА_8 АДРЕСА_3 АДРЕСА_4 , виготовлених ТОВ «Київ Місто Буд» за станом на 22.03.2021.

Площі вказаних приміщень досліджуваного внутрішнього дворового флігелю:

-площа приміщень підвалу складає 43,1 кв.м.;

-площа приміщень мансарди складає 32,2 кв.м.;

-площа інших приміщень, зокрема, сходових клітин 1-го, 2-го і 3-го поверхів (якими здійснюється прохід до підвалу, мансарди та інших приміщень на поверхах) складає 43,4 кв.м.

Розподіл в натурі допоміжних загальнобудинкових приміщень досліджуваного внутрішнього дворового флігелю по АДРЕСА_1 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , в т.ч. виходячи з часток по кожному, неможливий.

Вказані допоміжні загальнобудинкові приміщення досліджуваного внутрішнього дворового флігелю, в якому розміщені квартири АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , пропонується залишити у спільному користуванні ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , які не можливо використовувати окремо від інших флігелів житлового будинку АДРЕСА_1 , оскільки:

-приміщення досліджуваного флігелю не використовується для розміщення в них інженерних комунікацій усього будинку АДРЕСА_1 , а лише квартир АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 ;

-приміщення досліджуваного флігелю не використовується для проходу до приміщень (в т.ч. допоміжних приміщень) інших флігелів будинку АДРЕСА_1 , а лише до квартир АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 ;

-приміщення інших флігелів будинку АДРЕСА_1 мають окремі (незалежні від досліджуваного флігелю) входи з внутрішньої дворової території або з АДРЕСА_1 через сходові клітини та коридори загального користування.

Отже, суд прийшов до висновку, що спірне майно - квартира АДРЕСА_2 , загальною площею 108,7 кв.м., квартира АДРЕСА_3 , загальною площею 50,6 кв.м., квартира АДРЕСА_4 , загальною площею 82,8 кв.м., допоміжне приміщення мансарди будинку (флігелю) АДРЕСА_1 , загальною площею 32,2 кв.м., допоміжне підвальне приміщення будинку (флігелю) АДРЕСА_1 , загальною площею 43,1 кв.м., сходові клітини будинку (флігелю) АДРЕСА_1 , загальною площею 43,4 кв.м., набуте у шлюбі є спільною сумісною власністю подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, враховуючи презумпцію спільності майна, набутого за час шлюбу, яка сторонами спростована не була.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, суд враховує, що відповідач визнав позовні вимоги у повному обсязі.

Зважаючи на вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги про поділ спільного майна подружжя підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі ст. ст. 60, 61, 69, 70, 71 СК України, 15, 16, 355, 356, 357 ЦК України, керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 142, 259, 223, 264, 354 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити.

Поділити спільну сумісну власність житлових та допоміжних приміщень внутрішнього дворового багатоквартирного будинку (флігелю) АДРЕСА_1 між подружжям ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних ідеальних частках.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на:

-частину квартири АДРЕСА_2 , площею 54,35 кв.м.,

-частину квартири АДРЕСА_3 , площею 25,3 кв.м.,

-частину квартири АДРЕСА_4 , площею 41,4 кв.м.,

-частину допоміжного приміщення мансарди будинку (флігелю) АДРЕСА_1 , площею 16,1 кв.м., частину допоміжного підвального приміщення будинку (флігелю) АДРЕСА_1 , площею 21,55 кв.м., частину сходових клітин будинку (флігелю) АДРЕСА_1 , площею 21,7 кв.м.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на:

-частину квартири АДРЕСА_2 , площею 54,35 кв.м.,

-частину квартири АДРЕСА_3 , площею 25,3 кв.м.,

-частину квартири АДРЕСА_4 , площею 41,4 кв.м.,

-частину допоміжного приміщення мансарди будинку (флігелю) АДРЕСА_1 , площею 16,1 кв.м., частину допоміжного підвального приміщення будинку (флігелю) АДРЕСА_1 , площею 21,55 кв.м., частину сходових клітин будинку (флігелю) АДРЕСА_1 , площею 21,7 кв.м.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: С.М.Кічмаренко