Справа № 583/633/22
01 травня 2023 року Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:
головуючого судді Яценко Н.Г.,
за участю секретаря судового засідання Артеменко О.С.,
представник позивачки ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Охтирка Сумської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зняття її з реєстрації місця проживання, -
16.02.2022 до суду звернулася позивачка із зазначеним позовом, згідно якого просить визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 , знявши її з реєстрації місця проживання. Вимоги за позовом вмотивовані тим, що позивачці на праві приватної власності належить домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , в якому окрім неї зареєстровані її син ОСОБА_4 , онук ОСОБА_5 та відповідачка ОСОБА_3 . Позивачка зазначала, що ОСОБА_3 є її колишньою невісткою, після розірвання шлюбу з її сином відповідачка залишилася зареєстрованою в належному ОСОБА_2 будинку, де фактично не проживає, відмовляється сплачувати витрати на утримання будинку, у зв`язку з чим утворилася заборгованість зі сплати комунальних послуг. Факт реєстрації відповідачки в належному позивачці будинку становить перешкоди в реалізації нею права користуватися та розпоряджатися належним майном, що і стало підставою для звернення до суду.
22.02.2023 ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області позовну заяву залишено без руху, у зв`язку з необхідністю сплати судового збору
01.12.2023 ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.
22.02.2023 ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області позовну заяву залишено без руху, оскільки позивачкою не надано доказів на підтвердження права власності ОСОБА_2 на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .
Позивачка у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, її представник у судовому засіданні заявлені вимоги підтримав, просив їх задовольнити.
Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, заяв про відкладення розгляду справи не надавала, правом на подання відзиву не скористалася.
В даному випадку суд вжив усіх необхідних заходів, передбачених ст.128, ст.130 ЦПК України для повідомлення відповідачки про розгляд справи, у зв`язку з чим вважає, що про розгляд даної цивільної справи відповідачка повідомлена в установленому законом порядку.
Приймаючи до уваги згоду позивача, суд проводить заочний розгляд справи на підставі наявних доказів, відповідно до положень ст. 280 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає положенням ст. 247 ЦПК України.
Заслухавши пояснення представника позивачки, дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного висновку.
Встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.11.2018, посвідченого приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу Сумської області Ковальчук В.М., зареєстрованого в реєстрі за № 1659 та згідно Витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 144417561 від 07.11.2018 ОСОБА_2 на праві приватної спільної часткової власності належить частина житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 48, 49).
Відповідно до довідки від 02.02.2022 № 25, виданої головою квартального комітету «перша сотня», ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , разом із сином ОСОБА_4 , 1980 року народження, онуком ОСОБА_5 , 2017 року народження, та невісткою ОСОБА_3 , 1979 року народження(а.с. 10).
Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 02.12.2021 по справі № 583/3284/21, провадження № 2/583/828/21 розірвано шлюб міжОСОБА_4 та ОСОБА_3 , зареєстрований 08.06.2017 виконавчим комітетом Чернеччинської сільської ради Охтирського району Сумської області, актовий запис № 03 (а.с. 12).

Положеннями ст. 41 Конституції України гарантовано право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

За приписами ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Вказана норма права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Таким чином, власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачка ОСОБА_3 на час звернення із вказаною позовною заявою проживала у спірному домоволодінні разом із ОСОБА_2 , частково несла разом із нею витрати на утримання будинку. Наведене свідчить про те, що відповідачка не втратила інтерес до даного будинку і вважає його своїм житлом.

Відповідно до ст. 310 ЦК України фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, установлених законом.

Згідно вимог п. 4 ст. 31 ЦК України фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, установлених законом.

Відповідно до ст.1 Першого протоколу до конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права.

Згідно зі ст. 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» від 2.12.2010в контексті вказаної конвенції поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було в законному порядку встановлене, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків із конкретним місцем. Утрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання в право на житло.

У справі «Прокопович проти Росії» встановлено, що тривалий час проживання особи в житлі (незалежно від його правового режиму) є достатньою підставою для того, щоб уважати відповідне житло належним такій особі в розумінні ст. 8 конвенції, а тому наступне виселення її з відповідного житла є невиправданим утручанням у приватну сферу особи, порушенням прав на повагу до житла.

З огляду на викладене суд зазначає, що розірвання шлюбу між відповідачкою та сином позивачки не є безумовною підставою для визнання останньої такою, що втратила право користування спірним будинком, оскільки ОСОБА_2 не доведено факт непроживання відповідача у ньому понад встановлений нормами матеріального права строк без поважних причин. Крім того, ОСОБА_2 не є одноосібною власницею будинку, а інший співвласник вимог до відповідачки щодо визнання її такою, що втратила право користування житлом не заявляв. Таким чином, відповідачка не позбавлена права користування житлом, згідно належної іншому власнику частки у будинку і таке його право іншим співвласником не оспорюється.

Суд наголошує, що втрата права користування житловим приміщенням будь-якою особою є крайньою формою втручання у права на житло, правомірність застосування якого за обставинами цієї справи, а також необхідність та пропорційність такого заходу, стороною позиване доведено.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Власникові належить право володіння, користування і розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна (317 ЦК України).

Враховуючи викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вирішуючи позов у межах заявлених вимог, з урахуванням принципів розумності, справедливості та виваженості, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 383, 391 ЦК України, ст.ст.12, 76-81, 133, 247, 259, 264, 265, 268, 280-289, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ :

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зняття її з реєстрації місця проживання.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Охтирський міськрайонний суд Сумської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Охтирського міськрайонного суду

Сумської області Н.Г. Яценко