справа № 753/4965/23
провадження № 4-с/753/72/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" травня 2023 р. Дарницький районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Коренюк А.М.

при секретарі Кравців К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Дарницького відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Данилюк Ольги Борисівни, заінтересована особа - ОСОБА_2 , суд -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у порядку статті 447 ЦПК України звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Дарницького відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Данилюк О.Б., заінтересована особа - ОСОБА_2 .

Скаррга мотивована тим, що державним виконавцем у порушення Закону України «Про виконавче провадження» невірно проведений розрахунок заборгованості по аліментам відповідно до складеного рахунку заборгованості від 14 лютого 2023 року за аліментами боржника (платника аліментів) ОСОБА_1 по виконанню виконавчого листа виданого 20 вересня 2007 року Дарницьким районним судом м. Києва про стягнення з нього - ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання двох дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 800 грн. щомісячно, починаючи з 22.03.2007 року і до повноліття ОСОБА_3 , а потім - у розмірі 400 грн. - до повноліття ОСОБА_4 . У подальшому рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 12.02.2021 року збільшено розмір аліментв, які підлягають стягненню за рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 19 вересня 2007 року з 800 грн. щомісяця на обох дітей на 2 800 грн. щомісячно на кожну дитину, визначеної за період з квітня 2017 року по січень 2023 року станом на 01 лютого 2023 року у загальній сумі 135 098 грн. 63 коп., оскільки такий розрахунок у вказаній довідці проведений без урахування того фактору, що він не мав доходів, а також заробітної плати, 100% розмір якої менший за нараховані аліменти на двох дітей (5600 грн.), такокж ним у добровільний спосіб здійснювалась оплата аліментів з розрахунку 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Він звернувся до виконавця із заявою про перерахунок заборгованості, проте листом державний виконавець відмовив йому здійсненні перерахунку, посилаючись на судовий порядок вирішення спору. Вважає, що нездійснення виконавцем перерахунку заборгованості є порушенням вимог ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» (у разі стягнення аліментів із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості - 50%), ст. 197 СК України (боржник зі сплати аліментів може бути звільнений від сплати заборгованості за аліментами, якщо борг виник через тяжку хворобу або іншу обставину, що має істотне значення, адже ведення бойових дій на території м.Києва та відсутність доходу за чей час, є саме тією обставиною, через яку він має бути звільнений від сплати аліментів за березень 2023 року), ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 195 СК України, що є порушенням його прав як платинка аліментів.

Відповідно вважає, суд за наслідками розгляду цієї скарги має визнати неправомірним обрахування розрахунку від 14.02.2023 року заборгованості по аліментам, й зобов`язати державного виконавця здійснити перерахунок розміру заборгованості з урахуванням обставин, зазначених у скарзі, а саме, виходячи із приписів ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», з 03.09.2018 року здійснити перерахунок заборгованості, й стягувати не більше 50% заробітної плати чи 50% прожиткового мінімуну для дитини відповідного віку на кожну дитину за період з 03.09.2028 року по квітень 2022 року включно; відповідно до проведеного розрахунку заборгованості від 14.02.2023 року за період з 01.04.2017 року по 31.12.2017 року він мав переплату по аліментам в сумі 3 400 грн., а за період з 01.01.2018 року по 31.08.2018 року - 4 600 грн., тобто загальна сума переплат склала 8 000 грн., а тому у відповідності до ст. 534 ЦК України ця сума має бути віднесена на погашення заборгованості по аліментам, яка виникла у попередніх місяцях, починаючи з першого місяця її виникнення, також має бути списана заборгованість за березень 2022 року з урахуванням вимог ст. 197 СК України, а за період з березня по травень 2022 року мають бути враховані здійснені ним на користь дітей платежі в сумі 19 065 грн. в рахунок сплати заборгованості по аліментам.

В судовому засіданні скаржник ОСОБА_1 та його представник Любченкро Т.С. , діюча на підставі ордера адвоката про надання правової допомоги від 22.02.2023 року, скаргу підтримали з тих же підстав та просили її задовольнити, тим самим поновивши права скаржника як боржника у межах виконавчого провадження шляхом визнання неправомірними дій державного виконавця щодо складання розрахунку заборгованості за аліментами, яка визначена у загальній сумі 135 098 грн. 63 коп., вважаючи, що заборгованість по сплаті аліментів на утримання дітей з урахуванням вказаних ним підстаав має бути меншою.

В судовому засіданні представник заінтересованої особи ОСОБА_8 Рогожина О.Г. , діюча на підставі ордера адвоката про надання правової допомоги від 27.10.2022 року, скаргу не визнала та просила відмовити у її задоволенні, зважаючи на її необґрунтованість та безпідставність. Вважаючи, що скаржник необґрунтовано та безпідставно застосовує до вказаних правовідносин вказані ним норми, адже стягнення аліментів на утримання дітей визначено рішенням суду не у частці від заробітку (доходу) платника аліментів, а у твердій грошовій сумі, й у наданих письмових поясненнях на скаргу представник Рогожина О.Г. скаргу не визнала, вважаючи правильним проведений державним виконавцем розрахунок заборгованості по аліментам.

В судове засідання державний виконавець не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце його проведення - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення, розміщеним оголошенням на офіційному сайті судової влади (суду).

Скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржують ся (ч. 1 ст. 450 ЦПК України).

Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду (ч. 2 ст. 450 ЦПК України).

З метою забезпечення процедури розгляду скарги на дії державного виконавця відповідно до ч. 1 ст. 450 ЦПК України повідомлялись сторони виконавчого провадження та державний виконавець про час та місце його проведення, й про необхідність забезпечення суду матеріалами виконавчого провадження.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ ( Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86).

Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України»).

За таких підстав суд визнав за можливе розглядати скаргу за відсутності державного виконавця, на підставі доказів, наявних в матеріалах скарги, та за погодженням скаржника, заінтересованої особи.

Вислухавши скаржника, заінтересовану особу, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали скарги, у їх сукупності, всебічно та повно з"ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується скарга, об"єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення скарги по суті, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні скарги із наступних підстав.

З 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким викладено у новій редакції, зокрема, Цивільний процесуальний кодекс України України.

Відповідно до п. 9 ч.1 Перехідних положень ЦПК України у новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (ст. 447 ЦК України).

Рішення суду є обов"язковим до виконання. Державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів для примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії й здійснювати заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Судом встановлено, що відповідно до складеного державним вимокнавцем рахунку заборгованості від 14 лютого 2023 року за аліментами боржника (платника аліментів) ОСОБА_1 по виконанню виконавчого листа, виданого 20 вересня 2007 року Дарницьким районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання двох дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 800 грн. щомісячно, починаючи з 22.03.2007 року і до повноліття ОСОБА_3 , а потім - у розмірі 400 грн. - до повноліття ОСОБА_4 , й рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 12.02.2021 року збільшено розмір аліментв, які підлягають стягненню за рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 19 вересня 2007 року з 800 грн. щомісяця на обох дітей на 2 800 грн. щомісячно на кожну дитину, визначеної за період з квітня 2017 року по січень 2023 року станом на 01 лютого 2023 року у загальній сумі 135 098 грн. 63 коп. (а.с. 18-20).

Тобто, на виконанні державного виконавця Дарницького відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа по виконанню вказаного рішення суду.

При виконанні вказананого виконавчого листа державним виконавцем встановлено, що у боржника утворилась заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якого згідно проведеного державним виконавцем розрахунку від 14 лютого 2023 року за період зквітня 2017 року по січень 2023 року станом на 01 лютого 2023 року становить у загальній сумі 135 098 грн. 63 коп. (а.с. 18-20).

Рішення суду щодо зміни (зменшення) розміру аліментів немає, скаржник у визначений спосіб захисту порушеного права із таким позовом до суду не звертався.

Відповідо до п.1 ч.1 ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом (ч.8 ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження").

Положенням ст. 195 СК України встановлено правило визначення заборгованості за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), й оскільки за рішенням суду сплата аліментів визначена у твердій грошовій сумі, посилання скаржника на цю норму є безпідставним.

Також безпідставним у цій скарзі є посилання скаржника на положенням ст. 197 СК України, яким визначені правила встановлення строку сплати заборгованості та звільнення від сплати заборгованості за аліментами, адже такі вимоги вирішуються у позовному провадженні, й не підлягають розгляду у порядку скарги на дії державного виконавця, що вказує на невірно обраний спосіб захисту полрушеного права, а невірно обраний спосіб захисту порушеного права, є підставою для відмови у такій заяві.

Так, відповідно до ч.ч.1-2 ст. 197 СК України з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Як вбачається із матеріалів виконавчого провадження, державним виконавцем встановлено та констатовано факт про те, що рішення суду боржником не виконується, що стало підставою для складання оскаржуваного розрахунку заборгованості за аліментами, який, з урахуванням встановленої обставини, відповідає правилу визначення заборгованості за аліментами, присудженими за рішенням суду у твердій грошовій сумі (а.с.18 - 20), й доводи скаржника про невідповідність вимогам закону такого розрахунку, не заслуговують на увагу, є необгрунтованими з огляду на посилання скаржника на норми, які не регулюють вказані правовідносини.

Зважаючи на виконавчі дії по виконаню виконавчого листа по стягненню аліментів на утримання дітей, які перебувають на виконанні, й сплачувані платником аліментів кошти у спосіб поза межами виконавчого провадження (добровільні сплати), не можуть вважатися сплатою ним аліментів, а тому вимога скарги у цій частині є також необґрунтованою, враховуючи й той фактор, що платник аліментів обізнаний про заходи примусового стягнення з нього аліментів у порядку виконавчого (присусового) провадження.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права, обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності, гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження, співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями, забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців (ст. 2 вказаного Закону).

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (ч.1 ст. 5 Закону).

Зважаючи на встановлені державним виконавцем обставини по виконаню вказаного виконавчого документа, те, що у боржника утворилась заборгованість зі сплати аліментів, з дотримання правил, визначення такої заборгованості, оскаржуваний розрахунок є обгрунтованим.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Позиція скаржника про те, що з вказаних ним підстав дії та рішення державного виконавця не відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження», є необгрутновамини.

Відповідно, судом встановлена правомірність оскаржуваних дій та рішення державного виконавця, прийнятих у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження», і вважає, що останні не можуть бути визнані незаконними.

Докази, які вказували б на порушення державним виконавцем чинного законодавста прав боржника, як сторони виконавчого провадження, щодо виконання рішення суду, з підстав, зазначених у скарзі, не встановлено.

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Приймаючи до уваги предмет скарги, наслідки її розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення ст. 452 ЦПК України.

Так, судові витрати, пов`язані з розглядом скарги (судовий збір, витрати на правову допомогу), покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Зважаючи на наслідки розгляду скарги, зі скаржника на користь держави підлягають стягненню 536 грн. 80 коп. судового збору за стакками судового збору станом на 01.01.2023 року, як передбачено Законом України «Про судовий збір».

На підставі вищевикладеного, керуючись п. 9 ч.1 Перехідних положень ЦПК України, ст.ст. 450, 451, 452 ЦПК України, Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про судовий збір», суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Дарницького відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Данилюк Ольги Борисівни, заінтересована особа - ОСОБА_2 , - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ідентифікаційний код платника податків - НОМЕР_1 , на користь держави 536 (п`ятсот тридцять шість) грн. 80 (вісімдесят) коп. - судового збору.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Відповідно до ст.355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до пп. 15.5 п. 15 розділу «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Згідно ч.1 ст.354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Отже, строки оскарження судових рішень в апеляційному порядку складають 30 календарних днів - для рішень і 15 календарних днів - для ухвал, однак апеляційна скарга подається за старими правилами - через суд першої інстанції.

Копію ухвали невідкладно направили позивачу для відома.

СУДДЯ: