Справа № 462/6664/21 Головуючий у 1 інстанції: Боровков Д.О.
Провадження № 22-ц/811/2579/22 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2023 року м.Львів

Справа № 462/6664/21

Провадження № 22ц/811/2579/22

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.

секретар Іванова О.О.

з участю: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 , ОСОБА_5

розглянув справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 , підписану представником ОСОБА_1 , на рішення Залізничного районного суду м. Львова, ухвалене у м. Львові 2 вересня 2022 року у складі судді Боровкова Д.О., у справі за позовом ОСОБА_7 до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Пустомитівської міської ради Львівського району Львівської області Мудрака Євгена Миколайовича, ОСОБА_8 , Забусика В.В., з участю третіх осіб: ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , про визнання незаконними та недійсними дій державного реєстратора, скасування державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, -

встановив:

У вересні 2021 року ОСОБА_7 звернувся до суду з цим позовом. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 9 серпня 2021 року державним реєстратором Мудраком Є.М. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право власності № 43460292, яким здійснено державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна № 101, а саме: лазню-пральню загальною площею 543,7 кв.м, котельню загальною площею 134,3 кв.м, розташовані у АДРЕСА_1 , за ОСОБА_10 . Щодо зазначеного об`єкта нерухомості існували заборони, зокрема, на підставі ухвали слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова від 30 жовтня 2020 року у справі № 462/5290/20 (провадження № 1-ксм/462/1766/20). Також, зазначає, що вказані дії порушують його права та третіх осіб, оскільки рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 31 травня 2017 року у справі № 462/2589/14-ц із ОСОБА_8 стягнуто на користь ОСОБА_9 5 948 789,47 грн. боргу; на його ( ОСОБА_7 ) користь - 2 398 400,83 грн.; на користь ОСОБА_5 - 3 729 796,58 грн. Зазначене майно є єдиним, яким ОСОБА_8 може погасити борг. Просить позов задовольнити.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 2 вересня 2022 року позов ОСОБА_7 до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Пустомитівської міської ради Львівського району Львівської області Мудрака Є.М., ОСОБА_8 , ОСОБА_6 (треті особи: ОСОБА_5 , ОСОБА_9 ) про визнання незаконними та недійсними дій державного реєстратора, скасування державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, задоволено частково.

Відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Пустомитівської міської ради Львівського району Львівської області Мудрака Є.М. про визнання незаконними та недійсними дій державного реєстратора, скасування державної реєстрації прав власності на нерухоме майно.

Задоволено позов ОСОБА_7 до ОСОБА_8 , ОСОБА_6 (треті особи: ОСОБА_5 , ОСОБА_9 ) про визнання незаконними та недійсними дій державного реєстратора, скасування державної реєстрації прав власності на нерухоме майно.

Судом ухвалено визнати незаконною та скасувати державну реєстрацію, проведену 9 серпня 2021 року Державним реєстратором прав на нерухоме майно Пустомитівської міської ради Львівського району Львівської області Мудраком Є.М. за № 101 на нерухоме майно, а саме: лазню-пральню площею 543,7 кв.м, котельню площею 134,3 кв.м, розташовані на за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_10 . Проведено розподіл судових витрат.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_6 . Вважає, що рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказує, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту своїх прав з огляду на відсутність порушеного права позивача внаслідок оспорюваних дій державного реєстратора. Звертає увагу, що задоволення позовних вимог не відновить права позивача на стягнення заборгованості ОСОБА_8 , а лише призведе до порушення його ( ОСОБА_6 ) прав як спадкоємця, оскільки він жодних зобов`язань перед позивачем не має. Просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

3 листопада 2022 року державний реєстратор прав на нерухоме майно Пустомитівської міської ради Львівської області Мудрак Є.М. подав відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначає, що оскаржуване рішення було прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вважає, що судом першої інстанції не було встановлено порушеного права позивача на нерухоме майно. Просить рішення скасувати.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_10 (т.1 а.с.181,182).

2 червня 2021 року двоюрідний брат померлого - відповідач ОСОБА_6 звернувся до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Черник Н.С. із заявою про прийняття спадщини за законом на все майно, що належало спадкодавцю ( ОСОБА_6 ) - (т.1 а.с.177).

4 серпня 2021 року дружина померлого - відповідач ОСОБА_8 та його син - ОСОБА_11 подали до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Черник Н.С. заяви про відмову від спадщини за законом (т.1 а.с.185-188).

Інші спадкоємці із заявами про прийняття спадщини за законом не зверталися, що підтверджується довідкою від 27 вересня 2021 року № 421/02-14, виданою приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Черник Н.С. (т.1 а.с.202).

З листа приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Черник Н.С. від 27 вересня 2021 року № 524/02-14 вбачається, що ОСОБА_6 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, рекомендовано звернутися до суду для зняття арештів та визнання за ним права власності в порядку спадкування на спадкове майно (т.1 а.с.209).

ОСОБА_8 набула право власності на нерухоме майно КППО «Дельфін-1» (лазню-пральню загальною площею 543,7 кв.м та котельню загальною площею 134,3 кв.м) на підставі мирової угоди від 29 липня 2010 року, укладеної між нею та підприємством, затвердженої ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 27 серпня 2010 року під час перебування її у шлюбі із ОСОБА_10 .

Рішенням Залізничного районного суду від 2 жовтня 2013 року проведено поділ майна подружжя ОСОБА_8 і ОСОБА_10 . Відповідно до цього рішення спірні об`єкти (лазня-пральня загальною площею 543,7 кв.м та котельня загальною площею 134,3 кв.м) присуджені ОСОБА_6 (т.1 а.с.36). Право власності за ОСОБА_6 на підставі цього рішення не було зареєстровано.

2 квітня 2014 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Стефанюк О.І. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право власності № 5197118, яким зареєстровано право власності на об`єкт нерухомого майна № 01, а саме: лазню-пральню під літерою А-1 та А'-І загальною площею 543,7 кв.м, котельню під літерою Б-1 загальною площею 134,3 кв.м. за ОСОБА_8 . Правовою підставою виникнення права власності зазначено ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 27 серпня 2010 року у справі 2-2720 про затвердження мирової угоди; акт приймання передачі нерухомого майна, від 28 серпня 2010 року (видавник ОСОБА_8 та КППО «Дельфін-2»); витяг про державну реєстрацію прав № 27515315, виданий 4 жовтня 2010 року Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» (т 1. а.с.12).

2 квітня 2014 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_11 укладено договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Стефанюк О.І. Відповідно до умов договору дарування дарувальник ОСОБА_8 подарувала, а обдарований ОСОБА_6 прийняв в дар нерухоме майно, а саме: лазню-пральню під літерою А-1 та А'-І площею 543,7 кв.м, під літерою Б-1 площею 134,3 кв.м, та земельну ділянку для обслуговування лазні, площею 0,3494 га, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 . Право власності на вказані об`єкти було зареєстровано за ОСОБА_11 .

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 31 травня 2017 року у справі № 462/2589/14-ц за позовом ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 до ОСОБА_8 (третя особа: ОСОБА_11 ) про визнання права власності та стягнення заборгованості ухвалено стягнути із ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 5 948 789,47 грн. боргу та 1 218 грн. судового збору; стягнути із ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 2 398 400,83 грн. боргу та 1 218 грн. судового збору; стягнути із ОСОБА_8 на користь ОСОБА_5 3 729 796,58 грн. боргу та 1 218 грн. судового збору (т.1 а.с.17-20).

З мотивувальної частини вказаного рішення вбачається, що судом були встановлені обставини, які свідчать про те, що відповідач ОСОБА_8 позичала у ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 кошти на викуп майна КППО «Дельфін-1», що стверджуються матеріалами справи № 2-2720/10 за позовом ОСОБА_8 до КППО «Дельфін-1» про стягнення коштів. Загальна сума внесених нею коштів становила 1 233 020 грн. ОСОБА_8 набула право власності на нерухоме майно КППО «Дельфін-1» на підставі мирової угоди від 29 липня 2010 року, укладеної між нею та підприємством, затвердженою ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 27 серпня 2010 року.

На підставі трьох виконавчих листів за № 462/2589/14-ц з примусового виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 31 травня 2017 року приватний виконавець Маковецький З.В. двома постановами від 9 липня 2018 року та постановою від 2 березня 2020 року відкрив виконавчі провадження № 56738578, 56737606 та 61431414, які його постановами від 9 липня 2018 року та 2 березня 2020 року були об`єднані у зведене виконавче провадження № 56738578 (т.1 а.с.21).

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 5 грудня 2018 року у справі № 462/2990/14-ц за позовом ОСОБА_7 , ОСОБА_5 до ОСОБА_8 , ОСОБА_11 (третя особа без самостійних вимог на стороні позивачів ОСОБА_9 та третя особа без самостійних вимог на стороні відповідачів ОСОБА_10 ) про визнання договору фіктивним ухвалено визнати недійсним договір дарування нерухомого майна та земельної ділянки, укладений 2 квітня 2014 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Стефанюк О.І., зареєстрований в реєстрі за № 1031 (т.1 а.с. 22-25).

Ухвалою слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова від 30 жовтня 2020 року у справі № 462/5290/20, провадження № 1-ксм/462/1766/20, задоволено клопотання старшого слідчого Залізничного ВП ГУНП у Львівській області Виздрик Б.Г. про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001583; накладено арешт на майно, а саме: земельну ділянку площею 0,3494 га, кадастровий номер :06:018:0128, будівлі лазні-пральні, площею 543,7 кв.м, що позначена на плані літерами А-1 та А'-1 та котельні, площею 134,3 кв.м під літерою Б-1, що розташовані по АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_8 , заборонено ОСОБА_8 та будь-яким іншим особам розпоряджатись та відчужувати вказане майно, зокрема, заборонити державним реєстраторам прав на нерухоме майно будь-яких органів (місцевого самоврядування, виконавчих комітетів, місцевих державних адміністрацій, акредитованих підприємств Міністерства юстиції України), державним виконавцям та приватним виконавцям, Державному підприємству «СЕТАМ» (), а також нотаріусам та особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, які мають відповідні повноваження, здійснювати будь-які дії щодо відчуження, продажу та реєстраційні дії щодо відчуження будь-яким способом (в т.ч. шляхом продажу, дарування, поділу, виділу, внесення до статутного капіталу, передачі у володіння та користування третім особам, припинення будь-якого іншого обтяження, передачі в іпотеку, будь-якого іншого обтяження стосовно нерухомого майна, скасування записів, поновлення записів, відкриття розділів, продажу з аукціонів, відкритих торгів, тощо) - (т.2 а.с.14-23).

2 листопада 2020 року вказана ухвала слідчого судді про арешт майна? якою також заборонялося вчиняти реєстраційні дії, була зареєстрована в базі даних заяв Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (реєстраційний номер 38969139) - (т.1 а.с.14).

9 серпня 2021 року ОСОБА_6 подав до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Пустомитівської міської ради Львівського району Львівської області Мудрака Є.М. заяву №47227006 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, у якій просив зареєструвати за його померлим двоюрідним братом ОСОБА_10 право власності на об`єкт нерухомого майна, а саме: лазню-пральню літ. А-1 та А'-І котельню літ. Б-1, що розташовані на АДРЕСА_1 (т.1 а.с.147). До заяви відповідачем ОСОБА_6 були долучені квитанція про сплату адміністративного збору в розмірі 230 грн.; довідка від 11 серпня 2021 року № 319/02-14, видана приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Черник Н.С., у якій зазначалося, що відповідач є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_10 ; рішення Залізничного районного суду м. Львова від 2 жовтня 2013 року у справі № 462/5935/13-ц за позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_8 про поділ майна подружжя (Т-1 а.с.144-148). Вказаним судовим рішенням було визнано за ОСОБА_10 право власності на лазню-пральню А-1, А'-І загальною площею 543,7 кв.м. та котельню Б-1 загальною площею 134,3 кв.м., розташовані на АДРЕСА_1 .

9 серпня 2021 року Державним реєстратором прав на нерухоме майно Пустомитівської міської ради Львівського району Львівської області Мудраком Є.М. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право власності № 43460292, яким здійснено державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна, а саме: лазню-пральню загальною площею 543,7 кв.м, котельню загальною площею 134,3 кв.м, розташованого у АДРЕСА_1 , за ОСОБА_10 . Правовою підставою виникнення права власності зазначено рішення Залізничного районного суду м.Львова від 2 жовтня 2013 року у справі № 462/5935/13-ц; довідка від 11 серпня 2021 року № 319/02-14, видана приватним нотаріусом Черник Н.С. (т.1 а.с.13).

З матеріалів спадкової справи № 22/2021 щодо майна померлого ОСОБА_10 вбачається, 13 серпня 2021 року ОСОБА_12 подав нотаріусу заяву-претензію про стягнення із спадкоємця ОСОБА_10 в його ( ОСОБА_12 ) користь боргу померлого ОСОБА_10 в розмірі 17 640 000 грн. на підставі рішення Франківського районного суду м.Львова у справі № 465/1005/20 (т.1 а.с.189-190).

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що вимога про визнання незаконною та скасування державної реєстрації на об`єкт нерухомого майна є підставною, а позивач обрав належний та ефективний спосіб захисту, оскільки лише вказаний спосіб зможе забезпечити для позивача можливість домогтися виконання судового рішення, яким на його користь стягнутий борг за договором позики грошей, які він позичив власнику об`єкта нерухомого майна ОСОБА_8 на придбання вказаного майна. У цій справі, з урахуванням правовідносин, які виникли між сторонами, не існує будь-якого іншого ефективного способу захисту порушеного права позивача, яке обумовлено тривалим невиконанням рішення суду відповідачем ОСОБА_8 та її не бажанням виконувати зобов`язання за договором позики. Належним способом судового захисту порушення прав та інтересів особи є саме скасування рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію, а також скасування державної реєстрації прав.

Оспорюючи дії державного реєстратора щодо реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна, позивач ОСОБА_7 обґрунтовує неправомірність дій державного реєстратора, посилаючись на наявність на момент здійснення державної реєстрації щодо об`єкта нерухомого майна заборони будь-яким способом, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо вказаного об`єкта, встановленої на підставі ухвали слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова від 30 жовтня 2020 року у справі № 462/5290/20, провадження № 1-ксм/462/1766/20.

Відповідно до статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації. Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді.

Згідно зі статтею 175 КПК України ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Накладення арешту слідчим суддею обґрунтоване, зокрема, тим, що не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження призведе до нівелювання принципу доступу до правосуддя та права потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та ОСОБА_5 на справедливий суд.

На час вчинення державним реєстратором оскаржуваних реєстраційних дій (9 серпня 2021 року) зазначена ухвала слідчого судді відповідно до вимог статті 25 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» була зареєстрована в базі даних заяв Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, (реєстрація здійснена 2 листопада 2020 року, реєстраційний номер 38969139).

У разі наявності у базі даних заяв судового рішення про заборону вчинення реєстраційних дій, що набрало законної сили, або заяви власника нерухомого майна про заборону вчинення реєстраційних дій щодо власного нерухомого майна державний реєстратор невідкладно за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав зупиняє державну реєстрацію прав з посиланням на зареєстроване у базі даних заяв рішення суду чи заяву власника нерухомого майна (абзац 1 пункту 17 Порядку).

Ураховуючи наявність прямої заборони на вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо об`єкта нерухомого майна, державний реєстратор не мав правових підстав для проведення державної реєстрації та вчинення оспорюваного запису, що є підставою для визнання державної реєстрації незаконною та її скасування. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 07 квітня 2021 року у справі № 640/12313/19-ц, від 26 травня 2021 року у справі № 204/3503/19, від 07 жовтня 2021 року у справі № 753/4093/20.

Також суд першої інстанції зазначив, що на незаконність дій державного реєстратора під час здійснення державної реєстрації права власності на лазню-пральню та котельню на АДРЕСА_1 за ОСОБА_10 вказує і той факт, що державний реєстратор змінив індивідуальний реєстраційний номер вказаного об`єкта нерухомого майна, який йому був присвоєний при проведенні державної реєстрації права власності на нього вперше (2 квітня 2014 року), з реєстраційного номера 01 на номер 101, що є грубим та свідомим порушенням вимог статті 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова у справі № 462/1399/20 від 30 травня 2020 року було задоволено подання приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Маковецького З.В. про звернення стягнення на майно боржника, що не зареєстроване у встановленому законом порядку; звернуто стягнення на нерухоме майно: лазню-пральню літ. А-1 та А'-І загальною площею 543,7 кв.м., котельню літ. Б-1 загальною площею 134,3 кв.м (реєстраційний номер майна 01) та земельну ділянку загальною площею 0,3494 га, кадастровий номер № :06:018:012 (реєстраційний номер 1), що розташовані на АДРЕСА_1 ; яке не зареєстровано у встановленому законом порядку за боржником ОСОБА_8 та згідно з Державним реєстром прав на нерухоме майно значиться зареєстрованим за ОСОБА_11 , для виконання ОСОБА_8 зобов`язань за виконавчими листами у справі № 462/2589/14-ц, виданими 25 червня 2018 року Залізничним районним судом м. Львова.

25 березня 2020 року державний реєстратор прав на нерухоме майно Солонківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області Живко М.О. прийняв рішення № 51776431 про скасування запису про право власності за ОСОБА_11 на об`єкт нерухомого майна № 01, після чого сформував витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, згідно з яким власником вказаного об`єкту знову зазначено ОСОБА_8 (т.2 а.с.10-13).

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що державний реєстратор Мудрак Є.М. змінив індивідуальний реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна, який йому був присвоєний при проведенні державної реєстрації права власності на нього вперше, з реєстраційного номера 01 на номер 101.

В частині позову до державного реєстратора рішення суду першої інстанції мотивовано наступним.

Позовна вимога про визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності не може бути звернена до приватного нотаріуса/державного реєстратора, якого позивач визначив співвідповідачем, оскільки державний реєстратор зобов`язаний виконати рішення суду щодо скасування державної реєстрації речового права або його обтяження незалежно від того, чи був цей реєстратор залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, чи не був залучений. Встановивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача (аналогічні висновки, містяться у постановах Верховного Суду від 26 травня 2021 року у справі № 204/3503/19, від 03 серпня 2022 року у справі 461/8641/19, від 09 серпня 2022 року у справі № 565/315/21).

Суд врахував, що за встановлених вище обставин справи, змісту та характеру відносин сторін, убачається, що спір виник між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , ОСОБА_6 з приводу незаконної державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна, а отже позовні вимоги про визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна не можуть бути пред`явлені до державного реєстратора, якого позивач визначив співвідповідачем. Суд прийшов до висновку, що слід відмовити у задоволенні позову до державного реєстратора, як до неналежного відповідача. У цій частині рішення не оскаржене і не переглядається.

Апеляційний суд виходить із наступного.

Повноваження державного реєстратора та порядок їх реалізації визначаються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі - Порядок).

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна є індивідуальний номер, який присвоюється кожному індивідуально визначеному об`єкту нерухомого майна при проведенні державної реєстрації права власності на нього вперше, не повторюється на всій території України і залишається незмінним протягом усього часу існування такого об`єкта. У разі переходу права власності на об`єкт нерухомого майна або зміни відомостей про об`єкт нерухомого майна його реєстраційний номер не змінюється, крім випадків, передбачених статтею 14 цього Закону.

Частиною першою статті 16 цього Закону передбачено, що формування заяв у сфері державної реєстрації прав та/або їх реєстрація проводиться у базі даних заяв. При прийнятті заяв у паперовій формі обов`язково виготовляються електронні копії документів, поданих заявником для проведення реєстраційних дій. Електронні копії документів виготовляються шляхом сканування з подальшим їх розміщенням у Державному реєстрі прав.

У базі даних заяв також реєструються рішення судів, заяви власників об`єктів нерухомого майна про заборону вчинення реєстраційних дій, рішення судів про скасування відповідних рішень судів, заяви власників об`єктів нерухомого майна про відкликання власних заяв про заборону вчинення реєстраційних дій.

Перевірка документів та/або відомостей Державного реєстру прав, відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень (пункт 4 частини 1 статті 18 вказаного Закону).

Державний реєстратор: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; 2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення (пункти 1-2 частини 3 статті 10 того ж Закону).

В обґрунтування підставності позовної вимоги щодо реєстрації права власності на нерухоме майно суд посилається на неправомірність дій державного реєстратора з причини наявності на час здійснення державної реєстрації щодо нерухомого майна ОСОБА_8 заборони будь-яким способом, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо вказаного об`єкта, встановленої на підставі ухвали слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова від 30 жовтня 2020 року у справі № 462/5290/20.

Підстави для відмови в проведенні державної реєстрації прав на нерухоме майно передбачені у Законі України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (стаття 24). Відмова в державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав, не передбачених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», заборонена.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 24 цього Закону наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно є підставою для відмови в державній реєстрації прав. Однак, відповідно до пункту 1 частини четвертої зазначено норми у чинній на час проведення оспорюваної реєстрації прав редакції, відмова в державній реєстрації прав з підстави, зазначеної у пункті 6 частини першої цієї статті, не застосовується у разі державної реєстрації речових прав на нерухоме майно на підставі судового рішення щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до пункту 22 Порядку державної реєстрації речових прав та їх обтяжень виявлені записи про наявні обтяження не перешкоджають реєстрації права власності, тож державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію, у разі необхідності відкриває розділ, реєструє заявлене право і здійснює перенесення таких записів щодо майна іншого власника. Згідно із наказом Міністерства юстиції України № 1844/5 від 14 грудня 2012 року перенесення записів з Реєстрів до Державного реєстру прав здійснюється державним реєстратором прав у разі, коли наявні у Реєстрах записи є чинними та ідентифікують об`єкт нерухомого майна або суб`єкта речових прав, їх обтяжень (пункт 6 Порядку використання даних Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек та Державного реєстру обтяжень рухомого майна).

Відтак,якщо державний реєстратор при відкритті розділу та реєстрації права власності виявив наявність у спеціальному розділі записів про обтяження чи іпотеку щодо нерухомого майна, він переносить знайдені записи до розділу Державного реєстру прав, що й було здійснено державним реєстратором при проведенні оспорюваних реєстраційних дій. Зазначені вище заборони щодо спірного нерухомого майна не були підставою для відмови у проведенні реєстраційних дій щодо цього майна з наведених вище мотивів.

З урахуванням зазначеного, не можна погодитися із мотивами суду першої інстанції, що з урахуванням наявності заборони на вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо об`єкта нерухомого майна, державний реєстратор не мав правових підстав для проведення державної реєстрації та вчинення оспорюваного запису, що є підставою для визнання державної реєстрації незаконної та її скасування.

Також належить зазначити, що обтяження нерухомого майна, застосовані ухвалою судді, передбачали заборону здійснювати будь-які дії щодо відчуження, продажу та реєстраційні дії щодо відчуження будь-яким способом (в т.ч. шляхом продажу, дарування, поділу, виділу, внесення до статутного капіталу, передачі у володіння та користування третім особам, припинення будь-якого іншого обтяження, передачі в іпотеку, будь-якого іншого обтяження стосовно нерухомого майна, скасування записів, поновлення записів, відкриття розділів, продажу з аукціонів, відкритих торгів, тощо). Реєстрація права власності за ОСОБА_10 проводилася на підставі рішення суду. Реєстрація не стосувалася відчуження нерухомого майна, а стосувалася права власності спадкодавця, яке виникло у 2013 році на підставі рішення Залізничного районного суду від 2 жовтня 2013 року у цивільній справі №462/5935/13-ц за позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_8 про поділ майна подружжя, яке набрало законної сили.

Суд першої інстанції мотивував оскаржене рішення тим, що реєстраційний номер був змінений з 01 на номер 101. Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна є 01, а щодо наявності об`єкта нерухомого майна під номером 101 відомості у цьому реєстрі відсутні. Відтак, вважати, що реєстраційний номер спірного об`єкта нерухомого майна змінений державним реєстратором Мудраком Є.М. відсутні підстави.

Висновки Верховного Суду, наведені у постановах від 7 квітня 2021 року (справа № 640/12313/19-ц), від 26 травня 2021 року (справа № 204/3503/19), від 7 жовтня 2021 року (справа № 753/4093/20), на які посилається суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні, стосуються не таких самих правовідносин. Зазначені висновки стосуються реєстрації на підставі договорів (кредитних, іпотечних), а не на підставі рішення суду. У зазначених справах спірні правовідносини стосувалися вимог про витребування майна.

У цій справі реєстраційні дії були вчиненні на виконання рішення суду, на підставі якого виникло право власності на спірне майно у спадкодавця ОСОБА_10 .

У постанові ОП КГС ВС від 24 січня 2020 року (справа № 910/10987/18) Верховним Судом наведено такий правовий висновок.

Відповідно до частини першої статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає.

У разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно спадкодавця спадкоємець має право згідно із пунктом 66 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме тайно та їх обтяжень звернутися до суб`єкта державної реєстрації прав або державного реєстратора прав на нерухоме майно із заявою про державну реєстрацію права власності спадкодавця, що було набуто останнім за життя.

Згідно із пунктом 4 частини першої статті 2 Закону в процедурі державної реєстрації прав серед інших є спадкоємець у разі оформлення спадщини, до складу якої входять речові права на нерухоме майно, що підлягають державній реєстрації згідно з законом.

Суд першої інстанції зазначив, що порушене право позивача обумовлено тривалим невиконанням рішення суду відповідачем ОСОБА_8 та її не бажанням виконувати зобов`язання за договором позики, та не врахував, що для скасування державної реєстрації права власності, порушене право особи має полягати в порушенні її права особи на спірне майно. Зазначене відповідає висновку КГС ВС, наведеному у постанові від 21 січня 2021 року (справа № 925/1222/19), де зазначено, що спір про скасування рішення про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно має розглядатись як спір, пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване аналогічне право щодо того ж нерухомого майна.

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Частиною першою статті 1297 ЦК Україн передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина 3 статті 1296 ЦК України).

Спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, набуває право володіння та користування спадковим майном з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права. Спір про скасування рішення та/або запису про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно за іншою особою є цивільно-правовим та залежно від суб`єктного складу має бути вирішений за правилами цивільного або господарського судочинства, (правова позиція, викладена у постанові ВП ВС від 4 грудня 2019 року (справа№823/588/16 та постанові КГС ВС від 21 січня 2021 року (справі № 925/1222/19)).

Державна реєстрація речового права є необхідною, але вона є похідною умовою від певного юридичного факту, на підставі якого у особи право власності виникає чи переходить. Сама державна реєстрація не є підставою для виникнення права власності.

Спосіб захисту порушеного права втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав (пункт 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 905/2260/17).

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини 2 статті 16 ЦК України).

Згідно з частиною 1 та 2 статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.

У рішенні від 31 липня 2003 року ЄСПЛ у справі «Дорани проти Ірландії» зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. Як ефективний засіб (спосіб) належить розуміти такий, що призводить до потрібних результатів або наслідків, дає найбільший ефект. Ефективність означає як попередження стверджуваного порушення чи його продовження, так і надання відповідного відшкодування за будь-яке порушення, яке вже відбулося (рішення ЄСПЛ від 26 жовтня 2000 року у справі «Кудла проти Польщі»).

Вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Тому визначення та обрання ефективного способу є запорукою поновлення порушеного права особи, а у разі такої неможливості - отримання нею відповідного відшкодування. Ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства.

Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини 3 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

У розумінні положень наведеної норми права належними нині способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є скасування рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав.

Задоволення судом позовних вимог позивача про визнання незаконною та скасування державної реєстрації за ОСОБА_10 прав на спірне нерухоме майно не відновить прав позивача на стягнення із ОСОБА_8 коштів на виконання рішення суду. ОСОБА_10 і ОСОБА_6 не є боржниками позивача. У померлого ОСОБА_10 залишилися невиконаними зобов`язання перед ОСОБА_12 .

З урахуванням встановленого, колегія суддів прийшла до висновку, що позивачем обрано неналежний та неефективний спосіб захисту своїх прав, оскільки право на спірне нерухоме майно, звернення стягнення на яке позивач розглядає як єдиний можливий спосіб задоволення своїх вимог щодо стягнення заборгованості із ОСОБА_8 шляхом його реалізації, з часу набрання законної сили рішенням Залізничного районного суду м.Львова у справі № 462/5935/13-ц від 2 жовтня 2013 року виникло у ОСОБА_10 , який не є боржником позивача.

Тому висновок суду першої інстанції, що обраний позивачем спосіб захисту його порушених прав та інтересів через скасування рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації прав є помилковим.

Колегією суддів не встановлені порушення норм процесуального права, які полягають у тому, що в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і підстави його відводу визнані апеляційним судом обґрунтованими. Тому підстави для скасування оскаржуваного рішення із зазначених мотивів, наведених в апеляційній скарзі, відсутні.

З урахуванням встановленого, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково та скасувати оскаржуване рішення в частині задоволених позовних вимог з прийняттям у цій частині нового рішення про відмову в позові.

Керуючись: ст.ст. 158, 367, п.1, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 376, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 , підписану представником ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 2 вересня 2022 року в частині задоволених вимог ОСОБА_7 про визнання незаконною та скасування державної реєстрації, проведеної 9 серпня 2021 року Державним реєстратором прав на нерухоме майно Пустомитівської міської ради Львівського району Львівської області Мудраком Є.В. за №101 на нерухоме майно: лазню-пральню площею 543,7 кв.м., котельню площею 134,3 кв.м., розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_13 ,- скасувати та в цій частині прийняти нове рішення про відмову в позові.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 2 вересня 2022 року в частині стягнення із ОСОБА_8 і ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 1816 грн. (по 908 грн. з кожного) судових витрат, - скасувати.

В решті рішення залишити без змін.

Скасувати заходи забезпечення позову у виді арешту нерухомого майна: земельної ділянки площею 0,3494 га, кадастровий номер кадастровий :06:018:0128, реєстраційний номер 01; будівлі лазні-пральні площею 543,7 кв. м, позначених літерами А-1 і А-1 та котельні площею 134,3 кв. м під літерою Б-1 за адресою: АДРЕСА_1 реєстраційний номер 01, застосовані ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 28 жовтня 2020 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 14 лютого 2023 року.

Головуючий

Судді