Провадження № 2/466/114/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«14» листопада 2023 року Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого - судді Кавацюка В.І.

при секретарі Молінській С.В., Настасяк Б.І., Хомляк О.П.

учасники справи: позивач АТ «ТАСКОМБАНК»

відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2

представник позивача ОСОБА_3

представники відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , Репецький В.В.

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

у с т а н о в и в:

У грудні 2019 року акціонерне товариство «ТАСКОМБАНК» (далі - АТ «ТАСКОМБАНК», позивач) звернулось в Шевченківський районний суд м.Львова з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування вимог позивач зазначив про те, що 27 червня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Електрон Банк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «ФОЛЬКСБАНК», правонаступником якого є публічне акціонерне товариством «ВіЕс Банк», правонаступником якого є акціонерне товариство «ТАСКОМБАНК» та ОСОБА_1 (далі - позичальник, боржник, відповідач-1) було укладено кредитний договір KF50453 (далі - кредитний договір), відповідно до умов якого, Банк надав позичальнику кредит у сумі 94 150,00 доларів США із терміном погашення не пізніше 27 червня 2033 року, а позичальник зобов`язався погашати кредит та сплачувати відсотки за користування кредитом згідно з умовами кредитного договору та відповідно до графіку, що був встановлений додатками до договору.

В забезпечення виконання зобов`язань за цим кредитним договором 29 грудня 2010 року між ОСОБА_1 та ПАТ «ФОЛЬКСБАНК», правонаступником якого є ПАТ «ВіЕс Банк», правонаступником якого є АТ «ТАСКОМБАНК», був укладений договір іпотеки, згідно умов якого відповідач ОСОБА_1 передала в іпотеку нерухоме майно, а саме, квартиру АДРЕСА_1 . Вказаний договір був посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Романчук-Василик В.Р. за реєстровим №1939.

Крім цього, 27 червня 2008 року між ВАТ «Електрон Банк», правонаступником якого є ПАТ «ФОЛЬКСБАНК», правонаступником якого є ПАТ «ВіЕс Банк», правонаступником якого є АТ «ТАСКОМБАНК» та ОСОБА_2 (далі поручитель, відповідач -2) був підписаний договір поруки, згідно якого ОСОБА_2 поручився перед банком за виконання позичальником ОСОБА_1 зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредиту, комісій, пені, штрафних санкцій та збитків, розмір термін та умови повернення та сплати яких встановлюється кредитним договором №КБ50453 від 27 червня 2008 року та додатковими угодами до нього.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно застосовуються.

Положеннями ст. 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з положеннями ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Однак, незважаючи на вищевказані норми законодавства, взяті на себе зобов`язання за кредитним договором позичальником ОСОБА_1 не виконані, кредитні кошти у встановлені договором строки не повернуті.

Станом на 16 жовтня 2019 року розмір заборгованості відповідачів перед позивачем за кредитним договором № КБ 50453 становить 1 424 026,62 грн., а тому АТ «ТАСКОМБАНК» вирішило звернутись в суд.

На підставі викладеного, просить позов задовольнити.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 грудня 2019 року вищевказану справу передано для розгляду судді Шевченківського районного суду м. Львова Глинській Д.Б.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова Глинської Д.Б. від 27 грудня 2019 року вищевказану позовну заяву АТ «ТАСКОМБАНК» прийнято до розгляду, відкрито загальне провадження та призначено підготовче судове засідання.

14 лютого 2020 року відповідач ОСОБА_1 подала до суду відзив на позовну заяву, в якому, зокрема, зазначила про те, що 27 червня 2008 року між нею та ВАТ «Електрон Банк» дійсно було укладено кредитний договір КТ50453, відповідно до якого їй було надано кредит у розмірі 94 150,00 доларів США. При зверненні до ВАТ «Електрон Банк» їй були потрібні гроші для своїх споживчих цілей, тобто ці кредитні кошти вона повинна була використати для розрахунку з іншими резидентами України.

В подальшому між ПАТ «ФОЛЬКСБАНК» та нею, ОСОБА_1 , також було укладено іпотечний договір, який посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Романчук - Василик В.Р. та зареєстрований за №1939. За умовами вказаного договору вона передала в іпотеку в якості забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором № КР50453від 27 червня 2008 року квартиру АДРЕСА_2 .

АТ «ТАСКОМБАНК» звернулось до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості за вищевказаним кредитним договором №КР50453 від 27 червня 2008 року в сумі 1 424 026,62 грн. однак з такими вимогами вона не погоджується з наступних підстав.

Згідно із умовами кредитного договору №КБ50453 від 27 червня 2008 року, вказаний договір укладений у іноземній валюті. Укладаючи такий договір, вона повністю довіряла банку, вважала, що зростання курсу долара по відношенню до гривні за час дії кредитного договору не відбудеться, а також через необізнаність не розуміла, що у кредитному договорі відсутня інформація про валютні ризики, з якими, згідно з законодавством України банк зобов`язаний перед укладанням договору повідомити позичальника у письмовій формі.

В 2020 році вона, ОСОБА_1 , потрапила у важкий фінансовий стан, а тому тоді уважно ознайомилась з текстом договору та чинним законодавством України. Після такого ознайомлення вона дійшла до висновку, що кредитний договір укладений з порушенням вимог закону, а саме в частині обігу готівкової валюти на території України та відсутності інформаційного листа щодо валютних ризиків.

Банк не проінформував її, як того вимагає законодавство, зокрема, постанова Правління Національного банку України № 168 від 10 травня 2007 року «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», у письмовій формі під час процесу укладення кредитного договору про можливі ризики в разі можливої різкої зміни валютного курсу. Банк не міг не знати, що різка зміна валютного курсу є не на користь її, як позичальника, і зробить неможливим виконання кредитного договору, але всупереч вимогам закону письмово не повідомив її про можливість такого ризику, що може вважатися, як свідоме шахрайство з метою отримати надприбутків.

Згідно ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 ЦК України), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Якщо б позичальник знав, що валютні ризики несе він і що договори не відповідають діючому законодавству, то не укладав би цієї угоди, або уклав би на інших умовах.

За приписами ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Приписами ст. 627 ЦК України передбачено, що умови договору повинні бути визначені з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Згідно з вимогами ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Тобто цивільне законодавство розрізняє валюту зобов`язання та валюту виконання зобов`язання.

Посилаючись на викладені у відзиві норми законодавства, зазначає, що ВАТ «Електрон Банк» не мало права надавати їй кредит в іноземній валюті для розрахунків кредитними коштами з резидентами України, оскільки не мало індивідуальної ліцензії для розрахунків цією валютою з іншим резидентом України, що є порушенням банком своїх обов`язків агента валютного контролю, тобто порушенням Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» №15-93 від 1993 року.

Таким чином, вважає, що банк скористався (зловжив) її юридичною непоінформованістю, як позичальника, при укладанні кредитного договору, який за своїм змістом суперечить чинному законодавству.

Вона, ОСОБА_1 , неодноразово зверталась до АТ «ТАСКОМБАНК» у зв`язку з погіршенням її матеріального становища з 2018 року, так як її чоловік потребував лікування. На даний час він є пенсіонером (по вислузі років), та на сьогоднішній день потребує постійного лікування і немає можливості працевлаштуватись у зв`язку із станом здоров`я. Також, зазначає, що з моменту отримання коштів та до 2018 року, а саме до моменту погіршення стану здоров`я її чоловіка, всі платежі за кредитним договором здійснювались нею вчасно.

Враховуючи викладене, просить у задоволенні позову відмовити.

30 грудня 2020 року представник АТ «ТАСКОМБАНК» Подановський Т.Р. подав до суду заяву про зменшення позовних вимог у зв`язку з частковим погашенням 23 грудня 2020 року заборгованості. та просить стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ «ТАСКОМБАНК» заборгованість за кредитним договором №KF50453 від 27 червня 2008 року у розмірі 305 058,27грн., з яких: 104 541,07грн. заборгованість по тілу кредиту; 171 251,42грн. заборгованість по відсотках (в т.ч. прострочених); 29 265,78грн. пеня на суму простроченої заборгованості за період з 01 листопада 2017 року по 16 жовтня 2019 року.

Згідно розпорядження № 126 від 02 березня 2021 року щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ та згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02 березня 2021 року матеріали цивільної справи за позовом АТ «ТАСКОМБАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, передано для розгляду судді Кавацюку В.І.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова Кавацюка В.І. від 03 березня 2021 року матеріали вищевказаної цивільної справи прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою підготовчого судового засідання від 16 серпня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні 06 листопада 2023 року представник позивача АТ «ТАСКОМБАНК» Подановський Т.Р. позовні вимоги, які зазначені в заяві про зменшення позовних вимог від 30 грудня 2020 року, підтримав, зіславшись на обставини, які викладені в позовній заяві та в заяві про зменшення позовних вимог.

Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Репецький В.В. в судовому засіданні 06 листопада 2023 року проти позову заперечив, зіславшись на доводи, викладені у відзиві на позовну заяву.

Крім цього, зазначив, що в грудні 2021 року позивач в позасудовому порядку зареєстрував за собою право власності на квартиру АДРЕСА_2 , в якій проживають відповідачі, а тому подав заяву про зменшення позовних вимог. Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №761/36873/18, після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання згідно з ч.4 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» є недійсними.

З огляду на це, вважає, що оскільки позивач, як іпотекодержатель, в позасудовому порядку набув право власності на предмет іпотеки (квартиру відповідачів), то інші вимоги АТ «ТАСКОМБАНК», які викладені в заяві про зменшення позовних вимог, є безпідставними, а тому в їх задоволенні просить відмовити.

Відповідач ОСОБА_2 в судові засідання жодного разу не з`явився з невідомих суду причин.

В судове засідання, яке після оголошення перерви було призначено на 14 листопада 2023 року о 12.00 год. представник позивача ОСОБА_3 не з`явився та подав заяву про завершення розгляду справи без його участі та просить позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 та її представник адвокат Репецький В.В. в судове засідання, яке було призначено на 14 листопада 2023 року о 12.00 год. не з`явились та представник ОСОБА_5 подав заяву про розгляд справи у їх відсутності та просить в позові відмовити.

У відповідності до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання 14 листопада 2023 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_6 , представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Репецького В.В., з`ясувавши обставини, на які сторони покликаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

У відповідності до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом ч.ч.1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Положеннями ч.ч.1-4 ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Аналогічні приписи щодо обов`язку доказування і подання доказів також зазначено в ч.1 ст. 81 цього Кодексу.

У відповідності до ч.ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з положеннями ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

За змістом ч.1 ст. 78 цього Кодексу суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Відповідно до ст. ст. 79, 80 ЦПК України, які регулюють достовірність та достатність доказів, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Під час розгляду справи судом встановлено, що 27 червня 2008 року між ВАТ «Електрон Банк», правонаступником якого є ПАТ «ФОЛЬКСБАНК», правонаступником якого є ПАТ «ВіЕс Банк», правонаступником якого є АТ «ТАСКОМБАНК» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір KF50453, відповідно до умов якого, Банк надав позичальнику кредит у сумі 94 150,00 доларів США із терміном погашення не пізніше 27 червня 2033 року, а позичальник зобов`язався погашати кредит та сплачувати відсотки за користування кредитом згідно з умовами кредитного договору та відповідно до графіку, що був встановлений додатками до договору.

В забезпечення виконання зобов`язань за цим кредитним договором 29 грудня 2010 року між ОСОБА_1 та ПАТ «ФОЛЬКСБАНК», правонаступником якого є ПАТ «ВіЕс Банк», правонаступником якого є АТ «ТАСКОМБАНК», був укладений іпотечний договір, згідно умов якого відповідач ОСОБА_1 передала в іпотеку нерухоме майно, а саме, квартиру АДРЕСА_3 . Вказаний договір був посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Романчук-Василик В.Р. за реєстровим №1939.

Крім цього, 27 червня 2008 року між ВАТ «Електрон Банк», правонаступником якого є ПАТ «ФОЛЬКСБАНК», правонаступником якого є ПАТ «ВіЕс Банк», правонаступником якого є АТ «ТАСКОМБАНК» та ОСОБА_1 , як боржником, ОСОБА_2 , як поручителем, було також укладено договір поруки №РО94634, згідно якого ОСОБА_2 поручився перед банком за виконання позичальником ОСОБА_1 зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредиту, комісій, пені, штрафних санкцій та збитків, розмір термін та умови повернення та сплати яких встановлюється кредитним договором №КБ50453 від 27 червня 2008 року та додатковими угодами до нього.

Вищевказані обставини стверджуються поясненнями представника позивача ОСОБА_3 , долученими до справи копіями кредитного договору №KF50453 від 27 червня 2008 року, додатковими угодами до цього кредитного договору, копіями іпотечного договору від 29 грудня 2010 року та договору про внесення змін до іпотечного договору від 01 листопада 2017 року, копіями договору поруки №PO 94634 від 27 червня 2008 року та додаткових угод до договору поруки та обставини щодо факту укладення таких договорів ніким з учасників процесу в судовому засідання не оспорювалися.

Приписами ч.1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з положеннями ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Положеннями ст. 554 ЦК України передбачено. що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до приписів ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно положень ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Приписами ст. 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з вимогами ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У відповідності до положень ч.ч.1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

У відповідності до ч.1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Судом встановлено, що умови кредитного договору позичальником ОСОБА_1 належним чином не виконані та загальна сума заборгованості відповідачів перед АТ «ТАСКОМБАНК», після звернення в позасудовому порядку в грудні 2020 року на користь позивача предмета іпотеки, складає 305 058,27 грн., з яких: 104 541,07 грн. заборгованість по тілу кредиту; 171 251,42 грн. заборгованість по відсотках (в т.ч. прострочених); 29 265,78грн. пеня на суму простроченої заборгованості за період з 01 листопада 2017 року по 16 жовтня 2019 року.

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У разі укладення сторонами кредитного договору, предметом якого є іноземна валюта, суд має ухвалити рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті. Визначення у рішенні еквівалента суми боргу за користування кредитними коштами в національній валюті не відповідає вимогам законодавства. Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 521/21255/13-ц, провадження № 14-600цс18.

Суд не приймає доводи представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Репецького В.В. про те, що оскільки позивач, як іпотекодержатель, в позасудовому порядку набув право власності на предмет іпотеки (квартиру відповідачів), то інші вимоги АТ «ТАСКОМБАНК» про стягнення залишку заборгованості за кредитним договором є безпідставними, виходячи з того, що в справі, яка розглядається судом, основне зобов`язання за кредитним договором було забезпечено не лише іпотечним договором від 29 грудня 2010 року, а й договором поруки від 27 червня 2008 року. Оскільки стягнення на предмет іпотеки на потягло повного задоволення вимог позивача, то останній має право на реалізацію своїх прав щодо повернення суми боргу за всіма іншими видами забезпечення виконання основоног зобов`язання.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що позов АТ «ТАСКОМБАНК» і підставним та таким, що підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 3, 4, 5, 10, 12, 13, 76, 77, 78, 79, 81, 82, 83, 89, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, ст. ст. 3, 11, 15, 16, 509, 525, 526, 530, 553, 554, 559, 598, 610, 1047, 1050, 1054, 1055 ЦК України, суд

у х в а л и в:

Позов акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в користь акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» 305 058,27 грн. (триста п`ять тисяч п`ятдесят вісім гривень двадцять сім копійок) заборгованості за кредитним договором №KF50453 від 27 червня 2008 року та 21 360,40 грн. (двадцять одну тисячу триста шістдесят гривень сорок копійок) витрат по оплаті судового збору.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Учасники справи:

позивач: АТ «ТАСКОМБАНК», адреса місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30, ;

відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ;

відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: 81645, Львівська область, Миколаївський район, с. Держів.

Повний текст судового рішення складено 28 листопада 2023 року.

Суддя В. І. Кавацюк