КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 756/3115/17

провадження № 22-ц/824/915/2023

21 березня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Кирилюк Г.М.,

суддів: Рейнарт І. М., Семенюк Т. А.

при секретарі Кошель К. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката Кірячок Інесси Олександрівни на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 25 травня 2020 року в складі судді Майбоженко А. М.,

встановив:

02.03.2017 ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, в якому просила стягнути з відповідача на свою користь основну суму боргу в розмірі 1 485 000 грн, що еквівалентно 55 000 дол. США, з урахуванням індексу інфляції в розмірі 2 423 520 грн; 3% річних від простроченої суми в розмірі 96 301 грн 23 коп., всього 2 519 821 грн 23 коп.

25.01.2019 ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, в якому просила стягнути з відповідача на свою користь заборгованість в розмірі 1 112 427,74 грн, з яких: інфляційні нарахування на прострочену заборгованість за договором позики з 02.03.2017 по 25.01.2019 в сумі 311 850 грн; 3% річних, нарахованих на прострочену заборгованість з 02.03.2017 по 25.01.2019 в сумі 84 828,08 грн; проценти відповідно до ст. 1048 ЦК України з 25.01.2016 по 25.01.2019 в сумі 715 749,66 грн.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 19 серпня 2019 року вказані справи об`єднано в одне провадження (а.с. 4-5 т.2).

09.09.2019 ОСОБА_1 подала заяву, в якій остаточно визначила позовні вимоги та просила стягнути з ОСОБА_2 на свою користь заборгованість в розмірі 3 448 353,08 грн, з яких: заборгованість за позикою в сумі 1 485 000 грн, що еквівалентно 55 000 дол. США за курсом НБУ на 02.03.2017 ( 1 долар США =27,10 грн) ; інфляційні збитки, нараховані на прострочену заборгованість за позикою з 01.01.2015 по 25.01.2019 в сумі 1 066 230 грн; 3% річних, нарахованих на прострочену заборгованість за позикою, з 01.01.2015 по 25.01.2019 в сумі 181 373,42 грн; проценти відповідно до ст. 1048 ЦК України з 25.01.2016 по 25.01.2019 в сумі 715 749,66 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_1 посилалася на те, що 07 липня 2014 року між нею та ОСОБА_2 був укладений договір позики грошових коштів, за умовами якого позикодавець передала позичальнику у борг грошові кошти в розмірі 55 000, 00 дол. США зі строком повернення до 31 грудня 2014 року, при цьому сторони домовилися, що позичені кошти повертаються позивачу у повному обсязі в гривнях в еквіваленті згідно з курсом НБУ на момент повернення.

Станом на березень 2017 року позичальник грошових зобов`язань за договором позики не виконав, а тому виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 55 000 доларів США, що за курсом НБУ на 02 березня 2017 року становило 1 485 000 грн.

Крім вказаної заборгованості, вона має право вимагати від відповідача сплатити їй інфляційні збитки, нараховані на прострочену заборгованість за позикою з 01 січня 2015 року до 25 січня 2019 року в розмірі 1 066 230 грн, та 3 % річних, нараховані на прострочену заборгованість за позикою з 01 січня 2015 року до 25 січня 2019 року, що становить 181 373,42 грн. На думку позивача, вона також має право на отримання процентів від суми позики у розмірі 715 749,66 грн. У зв`язку з цим просила позов задовольнити.

Оболонський районний суд м. Києва рішенням від 25 травня 2020 року позов задовольнив частково. Стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу в розмірі 1 485 000 грн та 3 % річних у розмірі 181 373,42 грн. Вирішив питання про розподіл судових витрат. В іншій частині позову відмовив.

Суд першої інстанції в частині задоволених позовних вимог мотивував рішення тим, що позовні вимоги про стягнення основної заборгованості за договором позики є обґрунтованими та доведеними, оскільки відповідач у визначений договором строк не виконав своїх зобов`язань та не повернув позивачу отримані в борг грошові кошти. У зв`язку з цим суд також дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних на підставі статті 625 ЦК України.

26.06.2020 представник відповідача - адвокат Кірячок І. О. звернулась з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати рішення Оболонського районного суду міста Києва від 25 травня 2020 року та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Також просила призначити в справі судово-почеркознавчу експертизу розписки від 07 липня 2014 року, оскільки відповідач стверджує, що жодних коштів в борг від позивача він не отримував (а. с. 79 т.2).

Посилалась на ті підстави, що суд першої інстанції відступив від принципу змагальності сторін, не вирішив клопотання відповідача про витребування оригіналу розписки від 07 липня 2014 року та про призначення почеркознавчої експертизи, оскільки відповідач стверджує, що жодних коштів від позивача не отримував. 25 травня 2020 року відповідач з поважних причин не з`явився до суду для відбору зразків підписів для проведення експертизи.

Також зазначала про те, що оскаржуване судове рішення не містить відображення позовних вимог, які було заявлено в рамках об`єднаної справи.

Судом також не було враховано того факту, що ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 31 березня 2017 року в справі №756/3115/17 вже була винесена ухвала про забезпечення позову та ухвалою від 09 квітня 2019 року в справі №756/1047/19 повторно накладено арешт на арешт відповідача.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - адвокат Проценко М. М. просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Зазначав, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні клопотання про призначення експертизи, оскільки відповідач протягом останніх чотирьох судових засідань в судове засідання для відібрання зразків підписів не з`являвся, що є свідченням його ухилення від участі в експертизі. Оригінал розписки від 07 липня 2014 року був наданий суду для огляду в судовому засіданні 25 травня 2020 року.

Постановою Київського апеляційного суду від 02 грудня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 залишено без задоволення, а рішення Оболонського районного суду м. Києва від 25 травня 2020 року без змін.

Постановою Верховного Суду від 16 червня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Постанову Київського апеляційного суду від 02 грудня 2020 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення основної суми боргу за договором позики та 3 % річних скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

При цьому суд касаційної інстанції погодився з доводами касаційної скарги, що суд апеляційної інстанції безпідставно та необґрунтовано відхилив клопотання ОСОБА_2 про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 - адвокат Сухарко А. В. апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Ганган В. Г. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Переглянувши справу за наявними та додатково наданими доказами, дослідивши оригінал розписки, що міститься в матеріалах кримінального провадження за №0001125 від 15.07.2021 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України (а.с.79), перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною першою статті 1049 ЦК України визначено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 07 липня 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір позики, за умовами якого відповідач позичив у позивача 55 000 доларів США, які зобов`язався повернути до 31.12.2014, про що свідчить власноручно написана позичальником боргова розписка.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги в частині стягнення основної заборгованості за договором позики та 3 % річних є обґрунтованими і доведеними, оскільки відповідач у визначений договором строк не виконав своїх зобов`язань та не повернув позивачу отримані в борг грошові кошти.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно та необґрунтовано відхилив клопотання відповідача про призначення в справі судової почеркознавчої експертизи, Київський апеляційний суд ухвалою від 02 серпня 2022 року таке клопотання задовольнив, призначивши у справі почеркознавчу експертизу.

Відповідно до висновку експертів за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи у цивільній справі №756/3115/17 від 13.02.2023 №3731/3732/23-32, складеного експертами КНДІСЕ, рукописний текст, що розпочинається словами: "Расписка. Я ОСОБА_2..." та закінчується словами: " ОСОБА_2 " в розписці від 07.07.2014, виконаній ОСОБА_2 . Підпис від імені ОСОБА_2 , що міститься між рукописними записами "07.07.14г." та " ОСОБА_2 " в розписці від 07.07.2014, виконаний ОСОБА_2 (а.с.172 - 180 т.4).

Частиною третьою статті 12 та частиною першою статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідач не довів, що рукописний текст та підпис на розписці від 07.07.2014, яка була надана позивачем на підтвердження укладення між сторонами договору позики, були виконані не ним, а іншою особою.

Також є необґрунтованими доводи представника відповідача, що зазначена в розписці сума цифрами - 55 тисяч і прописом - п`ятдесят п`ять дол. США не доводить факт отримання відповідачем суми позики у визначеному позивачем розмірі.

Текст наданої відповідачем розписки не дає підстав для сумніву про отримання відповідачем в борг саме суми 55 тисяч доларів США.

Установивши факт існування між сторонами договірних правовідносин з приводу позики, а також факту невиконання позичальником своїх зобов`язань перед кредитором, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача суми позики та 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України.

Розрахунки сум, що підлягають стягненню з відповідача, останнім під час розгляду справи не спростовані.

Доводи апеляційної скарги про невідповідність змісту рішення суду першої інстанції вимогам ст. 265 ЦПК України, а також щодо вжиття заходів забезпечення позову не зважаючи на те, що вже було накладено арешт на майно відповідача є необґрунтованими.

Оскаржуване судове рішення містить зазначення вимог та позиції позивача та заперечення відповідача. Не зазначення у вступній частині рішення про вжиття судом заходів забезпечення позову, не відноситься до обов`язкових підстав, визначених ч. 3 ст. 376 ЦПК України для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Крім цього, ухвала Оболонського районного суду м. Києва від 09 квітня 2019 року ( справа №756/1047/19) про вжиття заходів забезпечення даного позову була предметом перегляду судом апеляційної інстанції та постановою Київського апеляційного суду від 18 червня 2019 року залишена без змін.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про стягнення основної суми боргу за договором позики та 3% річних залишити без змін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки у цій справі оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, розподіл судових витрат апеляційний суд не здійснює.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Кірячок Інесси Олександрівни залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 25 травня 2020 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення основної суми боргу за договором позики та 3% річних залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22 березня 2023 року.

Суддя-доповідач Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. А. Семенюк