Справа № 147/921/22
Провадження № 2/147/41/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2023 року смт Тростянець

Тростянецький районний суд Вінницької області у складі:

головуючого судді Натальчук О.А.,

із секретарем Свистун А.П.,

за участю:

представника позивача, адвоката Гурба М.В.,

представника відповідачів, адвоката Забродець С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт Тростянець, у порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом Приватного підприємства "Агропромислова фірма "ІЗЗІЯ" до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю "Чарівна Нива" про визнання недійсним договору оренди землі, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2022 року ПП "АФ "ІЗЗІЯ" звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 , ТОВ "Чарівна Нива" про визнання недійсним договору оренди землі №84 від 01.06.2012 та додаткової угоди до договору оренди від 29.10.2018.

В обґрунтування позову зазначили, що ПП «АФ «ІЗЗІЯ» в жовтні 2005 року уклало з ОСОБА_1 договір оренди землі від 26.10.2005. Відповідно до умов договору, позивачу було передано належну відповідачу ОСОБА_1 земельну ділянку з кадастровим номером :01:006:0034, площею 1,9794 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Торканівської сільської ради Тростянецького району. Даний договір було укладено на 15 років. Та зареєстровано 13.06.2007 за №15 у Вінницькій регіональній філії центр ДЗК. Таким чином, строк дії договору оренди землі від 26.10.2005 та право ПП «АФ «ІЗЗІЯ» закінчувались 13.06.2022. Разом з тим зазначено, що під час дії воєнного стану строк дії договору оренди землі вважається поновленим на один рік без волевиявлення сторін відповідних договорів і без внесення відомостей про поновлення договору до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Таким чином, договір оренди землі від 26.10.2022, укладений між позивачем та відповідачем є поновлений на один рік та діє до 13.06.2023 в силу підпункту «б» пункту 27 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України, оскільки строк користування земельною ділянкою за вказаним договором закінчився після введення воєнного стану. Окрім того, ПП «АФ «ІЗЗІЯ» стало відомо, що між ОСОБА_1 та ТОВ «Чарівна Нива» було укладено договір оренди землі №84 від 01.06.2012 та додаткову угоду від 29.10.2018, відповідно до яких ОСОБА_1 передав в оренду ТОВ «Чарівна Нива» строком до 30.09.2032 земельну ділянку з кадастровим номером :01:006:0034, площею 1,9794 га. 19.05.2017 було здійснено державну реєстрацію права оренди (запис №20506210) за ТОВ «Чарівна Нива» на підставі договору оренди землі №84 від 01.06.2012 згідно з рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора Чечельницької селищної ради Чечельницького району Вінницької області Фаренюк С.А., індексний номер 35284607 від 22.05.2017. Таким чином позивач вважає, що договір оренди землі №84 від 01.06.2012 є недійсним, оскільки на час укладання та реєстрації оспорюваного договору оренди земельної ділянки між відповідачами, був чинний договір оренди цієї ж земельної ділянки, який укладений між ОСОБА_1 та ПП «АФ «ІЗЗІЯ» від 26.10.2005, який зареєстрований 13.06.2007 зі строком дії до 13.06.2023 і у встановленому законом порядку не припинений. Зазначено, що одночасне існування державної реєстрації кількох прав оренди на одну і ту ж саму земельну ділянку суперечить вимогам закону, який спрямований на забезпечення та захисту державою речових та інших прав, які підлягають державній реєстрації та призводять до порушення права позивача як орендаря.

На підставі викладеного, просив визнати недійсними договір оренди земельної ділянки №84 від 01.06.2012 та додаткову угоду до договору оренди землі від 29.10.2018, укладені між ТОВ «Чарівна Нива» та ОСОБА_1 щодо оренди земельної ділянки, кадастровий номер :01:006:0034, площею 1,9794 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Торканівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області, право оренди на підставі якого зареєстровано державним реєстратором Чечельницької селищної ради Чечельницького району Вінницької області 19.05.2017, номер запису 20506210. Також просив стягнути судові витрати.

Ухвалою Тростянецького районного суду Вінницької області від 03.10.2022 дану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. Витребувано від ТОВ "Чарівна Нива" належним чином засвідчену копію Договору оренди землі №84 від 01.06.2012 та додаткову угоду до Договору оренди землі від 29.10.2018, що укладені між ТОВ "Чарівна Нива" та ОСОБА_1 , щодо оренди земельної ділянки з кадастровим номером :01:006:0034, площею 1,9794 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Торканівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області.

19.10.2022 від представника позивачів, адвоката Забродець С.В. надійшли відзиви на позовну заяву ПП «АФ «Іззія» та клопотання про витребування доказів. Просив витребувати у Відділі №3 Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області правонаступника Відділу у Тростянецькому районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області належним чином засвідчену копію реєстраційної справи щодо реєстрації додаткової угоди (договору) про розірвання укладеного між ПП «Агропромислова фірма «ІЗЗІЯ» () та ОСОБА_1 договору оренди від 26.10.2005 земельної ділянки площею 1,9794 га, кадастровий номер :01:006:0034, яка знаходиться в адміністративних межах Торканівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області, а також належним чином засвідчену копію журналу реєстрації договорів оренди землі за період з 01.04.2012 по 01.11.2012 в частині реєстрації додаткової угоди (договору) про розірвання, укладеного між ПП «Агропромислова фірма «ІЗЗІЯ» (код ЄДПРОУ 32743603) та ОСОБА_1 , договору оренди від 26.10.2005 земельної ділянки площею 1,9794 га, кадастровий номер :01:006:0034.

Відзив обґрунтований тим, що у 2012 році договір оренди землі від 26.10.2005 було розірвано за згодою сторін, а тому укладення ОСОБА_1 договору оренди землі за №84 від 01.06.2012, державна реєстрація якого була проведена 01.10.2012, не суперечить чинному на той час законодавству України та не порушило жодні права позивача. Починаючи з 2012 року ОСОБА_1 отримував орендну плату у ТОВ «Чарівна Нива» і земельною ділянкою користувалося саме це підприємство, а не позивач. Разом з тим, позивач не вказав у позові та не надав суду жодних доказів на підтвердження виплати орендної плати власнику землі. Окрім того, позивач звернувся до суду у вересні 2022 року та посилається на те, що на його думку, договір оренди землі закінчується 13.06.2023, оскільки він автоматично поновлений. Водночас строк дії договору від 26.10.2005 мав закінчитись 13.06.2022 і лише в силу відповідних законодавчих змін термін його автоматично поновлено, однак це не звільняло орендаря від обов`язку завчасно повідомити орендодавця про намір скористатися своїм переважним правом на укладання договору оренди на новий строк. До позову не долучено жодного доказу направлення ОСОБА_1 повідомлення про намір скористатися правом на укладення договору на новий строк, тому подача позову без наявності підтвердження звернення до власника земельної ділянки із загальним повідомленням, з урахуванням тієї обставини, що договір закінчується, означає, що судовим рішенням, яким би воно не було, неможливо поновити права позивача в силу закінчення строку дії відповідного правочину.

З урахуванням викладеного, у задоволенні позовних вимог просив відмовити (а.с.39,40, 47-49).

31.10.2022 до суду від представника ПП «АФ «ІЗЗІЯ» надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що відповідачі стверджують, що на момент укладення та державної реєстрації оспорюваного договору оренди землі №84 від 01.06.2012 право позивача порушені не були, оскільки були відсутні інші правочини щодо користування земельною ділянкою з кадастровим номером :01:006:0034. В тому числі, представник відповідачів стверджує, що договір оренди землі від 26.10.2005, укладений між ОСОБА_1 та ПП «АФ «ІЗЗІЯ» був розірваний за згодою сторін. Вказані твердження не відповідають дійсності. Зокрема, на момент укладання між відповідачами оспорюваного договору оренди землі, діяв договір оренди землі від 26.10.2005, який було зареєстровано 13.06.2007 за №15 у Вінницькій регіональній філії центр ДЗК. Окрім того, у позивача відсутні будь-які дані про розірвання даного договору оренди. Відповідачі також не надають доказів на підтвердження своїх тверджень. Також, у відзиві, заперечуючи проти позову, відповідачі посилаються на те, що ОСОБА_1 з 2012 року отримував орендну плату від ТОВ «Чарівна Нива». Проте вказана обставина не має жодного значення для вирішення спору, оскільки предметом позову є визнання недійсним договору оренди земельної ділянки №84 від 01.06.2012 та додаткової угоди до даного договору. Відповідно предметом доказування є факт існування договору оренди, укладеного між позивачем та ОСОБА_1 на момент вчинення оспорюваних правочинів, що укладені між відповідачами. Також, користування земельною ділянкою та сплата орендної плати не свідчать про дотримання вимог закону під час укладення оспорюваного договору та додаткової угоди. Щодо посилань на відсутність порушень переважного права на поновлення договору оренди, то вказані твердження вважає безпідставними. Зокрема, договір оренди землі від 26.10.2005 є поновленим на один рік та діє до 13.06.2023 в силу підпункту «б» пункту 27 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України, оскільки строк користування земельною ділянкою за вказаним договором закінчився після введення воєнного стану. У зв`язку з цим ПП «АФ «ІЗЗІЯ» має право на користування земельною ділянкою, яка належить ОСОБА_1 до 13.06.2023. З огляду на це, у позивача відсутні підстави для звернення до нього з повідомленням про намір скористатися правом про укладання договору оренди на новий строк. В порядку, визначеному п.8 договору оренди від 26.10.2005. В свою чергу, правовий висновок у справі №610/1030/18, на який звертає увагу представник відповідачів, стосується випадку завершення дії договору оренди землі на момент ухвалення судового рішення. Обставини справи у даній справі є іншими, а тому вказаний правовий висновок від 01.04.2020 не може бути застосований (а.с.91-93).

09.11.2022 від головного спеціаліста Відділу 3 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області надійшов лист за №1550/14-22 в якому зазначено, що реєстраційна справа щодо реєстрації додаткової угоди (договору) про розірвання договору оренди землі, укладеного між ОСОБА_1 та ПП «АФ «ІЗЗІЯ» у відділі відсутній.

22.11.2022 закрито підготовче провадження в справі та призначено її до судового розгляду по суті.

19.12.2022 від представника відповідача надійшла заява про застосування строку позовної давності у даній справі, яку обґрунтував тим, що оспорюваний договір укладено 01.06.2012, а додаткова угода до нього - 29.10.2018. Доказів виплати орендної плати за 2012-2021 роки, а також доказів користування земельною ділянкою протягом 2012-2021 років позивачем до суду не надано. Тобто, не використовуючи з 2012 року земельну ділянку та не здійснюючи виплату власнику земельної ділянки орендної плати, позивач мав довідатись про існування оспорюваного правочину ще у 2012 році. При цьому в суд останній звернувся лише у вересні 2022 року. Зазначив, що Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 22.05.2019 року (справа №234/3341/15-ц) навів наступний правовий висновок: «Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб?єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного). Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися» дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов?язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суди, недостатньо. Аналогічна позиція висловлена у Постановах Верховного Суду від 27.11.2019 року (справа No397 / 1401/15-ц) та від 06.02.2020 року (справа Nol41/176/17). 3 урахуванням викладеного, на підставі положень статей 256, 257, 261, 267 ЦК України, просив суд застосувати у справі позовну давність та відмовити в задоволенні позову у зв?язку з пропуском позивачем строку звернення до суду за захистом своїх прав.

02.01.2023 від представника ПП «АФ «ІЗЗІЯ» надійшло пояснення по справі в якому зазначено, що позивачем не порушено строків позовної давності з огляду на наступні обставини. Так, між позивачем та ОСОБА_1 укладено договір оренди землі від 26.10.2005, відповідно до якого останній передав в користування позивача належну йому на праві власності земельну ділянку. Відповідно до п.29 договору, ОСОБА_1 зобов`язався не вчиняти дій, які б перешкоджали орендарю користуватися земельною ділянкою.

Всупереч взятим на себе зобов?язанням ОСОБА_1 уклав з відповідачем ТОВ

«Чарівна Нива» договір оренди землі № 84 від 01.06.2012 та додаткову угоду від 29.10.2018. Укладення оскаржуваного договору між відповідачами порушує права позивача на користування земельною ділянкою ОСОБА_1 . Вказане порушення триває в часі та існує на момент звернення до суду з позовом, оскільки договір оренди землі від 26.10.2005, укладений між позивачем ОСОБА_1 , діє до теперішнього часу. Також звертав увагу на те, що перешкоджання відповідачем у використані позивачем земельною ділянкою шляхом укладення оспорюваного договору оренди землі - це протиправні дії, які тривають у часі, існують на момент звернення позивача до суду та ухвалення рішень судом. Отже, протягом строку дії договору оренди землі орендар не може бути обмежений у праві звернутися до суду з позовом, покликаним усунути порушення його прав щодо використання земельної ділянки, зокрема і шляхом визнання недійсним інших договорів оренди щодо відповідної земельної ділянки. Такий позов може бути пред?явлений протягом всього строку дії договору (та існування обумовленого таким договором обов?язку виконувати зобов`язання щодо утримання від перешкод в використанні земельною ділянкою.

Аналогічна підхід до застосування строків позовної давності під час захисту прав сторони в договорі оренди викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 2.11.2022 у справі № 922/3166/20.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити з підстав, викладених у позові. Додатково зазначив, що у зв`язку зі зміною кінцевого бенефіціару наприкінці 2021 на початку 2022 року було проведено інвентаризацію документів ПП «АФ «ІЗЗІЯ» та виявлено декілька договорів оренди, де предметом є земельні ділянки, відомості про використання яких відсутні. Після проведення перевірки було виявлено, що у Державному реєстрі на земельну ділянку, належну ОСОБА_1 наявний запис про реєстрацію договору оренди з іншим підприємством, який було укладено безпосередньо під час дії договору із позивачем. Дане порушення унеможливлює виконання позивачем умов договору та фактичне використання земельної ділянки. Крім того, дане порушення є триваючим, а тому права позивача підлягають захисту.

Щодо твердження представника відповідачів про те, що ТОВ "Чарівна Нива" фактично використовує земельну ділянку ОСОБА_1 та сплачує орендну плату, зазначив, що дана обставина підтверджена довідкою відповідача, яка не є первинним бухгалтерським документом. Разом з тим, сплата чи не сплата орендної плати не є підставами для звернення до суду, оскільки аргументом порушення прав позивача є укладення та реєстрація договору оренди між відповідачами у період, коли фактично діяв інший договір, що порушує права ПП «АФ «ІЗЗІЯ».

Крім того, зазначив, що до ОСОБА_1 із повідомленням про намір продовжити строк дії договору оренди не звертались, оскільки строк дії договору оренди, згідно вимог законодавства, не закінчився.

Представник відповідачів в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог ПП «АФ «ІЗЗІЯ». Пояснив, що у 2012 році між відповідачами було укладено договір оренди землі, який є предметом позовних вимог. Починаючи з дня укладення даного договору ТОВ "Чарівна Нива" фактично використовувало земельну ділянку, що є предметом договору та сплачувало орендну плату вчасно та в повному обсязі. З урахуванням означеного, вважає, що будь -які права позивача порушено не було оскільки земельну ділянку вони тривалий період не використовували. Вважає, що так, як ТОВ "Чарівна Нива" фактично використовує землю з 2012 року, тому станом на день звернення до суду із даним договором сплив строк позовної давності, так як саме з цього часу позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав.

Крім того, зазначає, що договір оренди між ПП «АФ «ІЗЗІЯ» та ОСОБА_1 було розірвано у 2012 році, однак додаткова угода про розірвання договору не збереглась, що вказує на правомірність укладення договору між відповідачами.

Щодо посилання представника позивача на те, що вони не повинні були у лютому - березні 2022 року звертатись до ОСОБА_1 із повідомленням про намір продовжити строк дії договору оренди, оскільки договір фактично продовжено на один рік через введення воєнного стану, зазначає, що воєнний стан було введено 24.02.2022 року, а зміни з приводу продовження строку дії договору внесено лише 07.04.2022 року, тобто у разі продовження строку дії договору повинні були повідомити про наміри орендодавця в силу вимог законодавства станом на лютий - березень 2022 року.

Зазначив також про те, що відомості з Державного реєстру речових прав є відкритими з 2013 року, а тому позивач повинен був дізнатись про наявність оспорюваних договорів саме у цей час.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Дослідивши матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У ч. 1 ст. 5 ЦПК України встановлено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 4 ст. 10 ЦПК України і ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і докази не збирає.

Судом встановлено такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

З договору оренди землі №84 від 01.06.2012 встановлено, що орендодавець ОСОБА_1 передав орендарю ТОВ «Чарівна Нива» в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Торканівської сільської ради. Кадастровий номер земельної ділянки :01:006:0034, загальна площа 1,9794 га, у тому числі 1,9794 га ріллі. Згідно п.3.1 договору, останній укладено строком на 10 років. (а.с.50-54).

Факт прийому-передачі земельної ділянки в оренду підтверджено актом від 01.06.2012, який підписаний ОСОБА_1 та генеральним директором ТОВ «Чарівна Нива» (а.с.55).

29.10.2018 між ОСОБА_1 та ТОВ «Чарівна Нива» було укладено додаткову угоду до договору оренди землі №84 від 01.06.2012. А саме, сторони досягли домовленості з приводу того, що договір оренди землі укладений на строк до 30.09.2032 з урахуванням періоду ротації основної сівозміни (а.с.56).

Із копії інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухомого майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 12.09.2022 встановлено, що на земельну ділянку, кадастровий номер :01:006:0034, площею 1.9794 га., що розташована на території Торканівської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, державним реєстратором Фаренюком С.А., Чечельницька селищна рада Чечельницького району Вінницької області, зареєстровано договір оренди землі за №84 від 01.06.2012 та додаткову угоду до договору оренди землі від 29.10.2018. Рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 22.05.2017, індексний номер 35284607, номер запису про інше речове право: 20506210 від 19.05.2017 (а.с.11 звор.).

Аналогічна інформація міститься у Витязі з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 24.01.2020 №197558743, який долучений представником відповідачів до відзиву на позов (а.с.57).

Із копії договору оренди землі №б/н від 26.10.2005 встановлено, що між орендодавцем ОСОБА_1 та ПП «АФ «ІЗЗІЯ» було укладено договір, відповідно до якого було передано позивачеві в строкове платне користування земельну ділянку для сільськогосподарського використання, яка знаходиться на території Торканівської сільської ради, загальною площею 1,9794 га. Строк дії договору 15 років, що передбачено п.8 (а.с.8,9).

Окрім того з договору від 26.10.2005 вбачається, що він зареєстрований у Тростянецькому районному відділі земельних ресурсів Вінницькій регіональній філії центр ДЗК 13.06.2007 за №15.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Сторонами не заявлено клопотань про витребування інших доказів, виклик свідків чи призначення судових експертиз, а тому суд вирішив справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно до ст.ст.12, 13 ЦПК України.

Оцінюючи всі докази в їх сукупності, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими і такими, що підлягають до задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 20 ЗУ «Про оренду землі» договір оренди землі підлягає державній реєстрації (в редакції чинній станом на дату укладення договору оренди землі з ПП «АФ «ІЗЗІЯ»).

Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, який підлягає державній реєстрації, є укладеним з моменту його державної реєстрації (в редакції чинній станом на дату укладення договору оренди землі з ПП «АФ «ІЗЗІЯ»).

Відповідно до ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ст. 202 Земельного кодексу України (в редакції чинній станом на дату укладення договору оренди землі з ПП «АФ «ІЗЗІЯ»), державний реєстр земель складається з двох частин:

а) книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі із зазначенням кадастрових номерів земельних ділянок;

б) поземельної книги, яка містить відомості про земельну ділянку.

Пунктом 1.2 Тимчасового порядку ведення державного реєстру земель, затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 02.07.2003 №174, чинного на момент укладення договору оренди землі від 26.10.2005 визначено, що книга записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів

оренди землі (далі - книга реєстрації) - це документ, який є

складовою частиною державного реєстру земель та містить відомості

про зареєстровані державні акти на право власності на земельну

ділянку, на право постійного користування земельною ділянкою та

договори оренди (суборенди) землі із зазначенням кадастрових

номерів земельних ділянок.

Відповідно до положень Тимчасового порядку державна реєстрація договорів оренди земельної ділянки вважається здійсненою з моменту внесення даних до книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі.

Факт державної реєстрації засвідчується присвоєнням реєстраційного номеру, скріпленням печаткою реєструючого органу з підписом уповноваженої на це особи та зазначенням дати реєстрації. Печатка, підпис, реєстраційний номер ставляться на всіх примірниках договору.

Після засвідчення факту державної реєстрації договір реєструється у Книзі записів державної реєстрації, яка ведеться державним органом земельних ресурсів.

Датою реєстрації договору у Книзі записів є дата засвідчення факту державної реєстрації.

Таким чином, договір оренди земельної ділянки, загальною площею 1,9794 га, що укладені ОСОБА_1 26.10.2005 з позивачем ПП «АФ «ІЗЗІЯ» зареєстровані у передбачений чинним законодавством спосіб.

Отже, строк дії договору оренди землі, умовами якого передбачено, що відлік строку оренди настає з моменту державної реєстрації цього договору, починається після набрання ним чинності.

Набрання договором чинності є моментом у часі, коли виникають права та обов`язки за договором, тобто коли на підставі договору (як підстава виникнення правовідносин та письмова форма, в якій зафіксовані умови договору) виникають правовідносини, на виникнення яких було спрямоване волевиявлення сторін.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2018 року по справі №697/1767/17, провадження № 61-783св18

Відповідно до п.8 договору оренди землі №б/н від 26.10.2005, укладеного між ОСОБА_1 та ПП «АФ «ІЗЗІЯ» було визначено, що договір укладено на строк 15 років.

У п. 43 договору оренди землі від 26.10.2005 зазначено, що договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. Тобто, строк дії договору мав закінчитися 13.06.2022, оскільки його реєстрація проведена Вінницькою регіональною філією центр ДЗК 13.06.2007 за №15.

У позовній заяві представник позивача посилається на те, що у зв`язку із введенням воєнного стану на території України, договір від 26.10.2005 є поновлений на один рік та діє до 13.06.2023.

Відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 року №64/2022, затвердженого Законом України №2102-IX від 24.02.2022 року, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, та в подальшому неодноразово було продовжено, востаннє Указом Президента України від 07.11.2022 р. № 758/2022 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб, тобто до 19 лютого 2023 року.

З метою врегулювання проблеми продовження договорів оренди, в умовах відключених реєстрів, Верховною Радою було прийнято зміни до Земельного кодексу України, а саме: закон 2145-IXвід 24.03.22 року Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану. Цим законом до Розділу X Перехідні положення Земельного кодексу України було доповнено пунктами 27 такого змісту: «27. Під час дії воєнного стану земельні відносини регулюються з урахуванням таких особливостей: 1) вважаються поновленими на один рік без волевиявлення сторін відповідних договорів і без внесення відомостей про поновлення договору до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно договори оренди, суборенди, емфітевзису, суперфіцію, земельного сервітуту, строк користування земельними ділянками щодо яких закінчився після введення воєнного стану, щодо земельних ділянок сільськогосподарського призначення: а) державної, комунальної власності, невитребуваних, нерозподілених земельних ділянок, а також земельних ділянок, що залишилися у колективній власності і були передані в оренду органами місцевого самоврядування; б) приватної власності;…».

Наведеним Законом встановлено, що договори оренди, суборенди, емфітевзису (право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб), суперфіцію (право забудови земельної ділянки), земельного сервітуту (право користування), строк користування земельними ділянками щодо яких закінчився після введення воєнного стану, щодо земельних ділянок сільськогосподарського призначення вважаються пролонгованими (поновленими) на один рік без волевиявлення сторін відповідних договорів.

Такий спосіб поновлення договорів оренди земельних ділянок може бути застосований як до земельних ділянок приватної власності, так і до земельних ділянок державної, комунальної власності, невитребуваних, нерозподілених земельних ділянок, а також земельних ділянок, що залишилися у колективній власності і були передані в оренду органами місцевого самоврядування.

Слід звернути увагу, що припинення або скасування воєнного стану в Україні або у відповідних окремих її місцевостях не буде підставою для припинення дії автоматично пролонгованого договору.

Таким чином, договір оренди землі від 26.10.2005, укладений між ПП «АФ «ІЗЗІЯ» та ОСОБА_1 є поновленим на один рік та діє до 13.06.2023 в силу пп.б ч.1 п.27 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України, оскільки строк користування земельною ділянкою за даним договором мав закінчитися після введення та в період дії воєнного стану на території України.

Відповідно до частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

В силу ст. 13 Закону України «Про оренду землі» - договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

У відповідності до п. 3 ч. 2 ст. 24 Закону України «Про оренду землі»- орендодавець зобов`язаний не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою.

Згідно зі ст. 27 Закону України «Про оренду землі», орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.

Відповідно до ч.4 ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Статтею 125 ЗК України визначено, що право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ч.5 ст.6 Закону України «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Згідно з п.2 ч.1ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації прав підлягають право оренди (суборенди) земельної ділянки.

Відповідно до ч.1ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Частиною 1 ст. 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно ч.1 ст. 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до п. 2 ч. 2ст. 16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання правочину недійсним.

Згідно зі ст. 31 ЗУ «Про оренду землі» договір оренди землі припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено; викупу земельної ділянки для суспільних потреб та примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря; смерті фізичної особи - орендаря, засудження його до позбавлення волі та відмови осіб, зазначених у статті 7 цього Закону, від виконання укладеного договору оренди земельної ділянки; ліквідації юридичної особи - орендаря; відчуження права оренди земельної ділянки заставодержателем; набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці. Договір оренди землі припиняється також в інших випадках, передбачених законом. Договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

Відповідно до ст.17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ратифікованого Україною 17.07.1997 року, передбачена необхідність захисту права власності: кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Висновок про те, що право оренди за змістом належить до категорії майна, що охороняється Конвенцією, Європейський Суд з прав людини зробив у рішенні від 30 червня 2005 року у справі №45036/98 Bosphorus Hava Yollari Turizm Ve Ticaret Anonim Sirketi v. Irelan.

Отже, у категорію майно за змістом ст.1 Протоколу №1 включається не тільки майно, що належить особі на праві власності, а й майно, на яке в особи є інше законне право, в тому числі і право оренди.

Так, в судовому засіданні було встановлено та не заперечувалося сторонами, що договір оренди землі від 26.10.2005, укладений між ОСОБА_1 та ПП «АФ «ІЗЗІЯ» та договір оренди землі від 01.06.201 №84, додаткова угода від 29.10.2018, які укладені між ОСОБА_1 то ТОВ «Чарівна Нива» стосувалися однієї і тієї ж земельної ділянки загальною площею 1,9794 га, з кадастровим номером :01:006:0034, що розташована на Торканівської сільської ради.

Разом з тим, в судовому засіданні не знайшла підтвердження посилання представника відповідачів у відзиві на ту обставину, що у 2012 році договір оренди землі від 26.10.2005 було розірвано за згодою сторін, а тому укладення ОСОБА_1 договору оренди землі за №84 від 01.06.2012, не суперечить чинному законодавству та порушує права позивача.

Суд звертає увагу, що за клопотанням представника відповідача, адвоката Забродець С.В., було витребувано від Відділу №3 Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області (пров.Високовича,2, м.Гайсин, Вінницька область, 23700, електронна пошта ) правонаступника Відділу у Тростянецькому районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області належним чином засвідчену копію реєстраційної справи щодо реєстрації додаткової угоди (договору) про розірвання, укладеного між ПП «Агропромислова фірма «ІЗЗІЯ» () та ОСОБА_1 , договору оренди від 26.10.2005 земельної ділянки площею 1,9794 га, кадастровий номер :01:006:0034, яка знаходиться в адміністративних межах Торканівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області, а також належним чином засвідчену копію журналу реєстрації договорів оренди землі за період з 01.04.2012 по 01.11.2012 в частині реєстрації додаткової угоди (договору) про розірвання, укладеного між ПП «Агропромислова фірма «ІЗЗІЯ» (код ЄДПРОУ 32743603) та ОСОБА_1 договору оренди від 26.10.2005 земельної ділянки площею 1,9794 га, кадастровий номер :01:006:0034.

09.11.2022 від головного спеціаліста Відділу 3 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області надійшов лист за №1550/14-22 в якому зазначено, що реєстраційна справа щодо реєстрації додаткової угоди (договору) про розірвання договору оренди землі, укладеного між ОСОБА_1 та ПП «АФ «ІЗЗІЯ» у відділі відсутній.

Отже, на момент укладання між відповідачами ОСОБА_1 то ТОВ «Чарівна Нива» оспорюваного договору №84 та додаткової угоди, діяв договір оренди землі від 26.10.2005, укладений між ПП «АФ «ІЗЗІЯ» та ОСОБА_1 , а тому право позивача було порушено, що й стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Не заслуговують на увагу також посилання представника відповідача, що ПП «АФ «ІЗЗІЯ» не сплачувало ОСОБА_1 орендну плату, як власнику землі, оскільки предметом розгляду даної справи є саме визнання недійсним договору оренди землі від 01.06.2012 та додаткової угоди, а не порушення умов договору оренди землі від 26.10.2005, зокрема в частині невиплати орендної плати.

Представник позивача вірно зазначив, що предметом доказування у цій справі є факт існування договору оренди, укладеного між ОСОБА_1 та ПП «АФ «ІЗЗІЯ», на момент вчинення оспорюваних правочинів, укладених між відповідачами.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що укладенням оспорюваного договору оренди землі №84 від 01.06.2012 та додаткової угоди від 29.10.2018 під час дії договору оренди землі від 26.10.2005 відповідачі порушили права позивача - ПП «АФ «ІЗЗІЯ», як орендаря земельної ділянки, які підлягають захисту шляхом визнання недійсним укладеного ОСОБА_1 договору оренди землі №84 від 01.06.2015 та відповідної додаткової угоди до нього із новим орендарем ТОВ «Чарівна Нива» на земельну ділянки кадастровий номер: :01:006:0034.

У Постановах ВСУ №21-1434а15 від 30.03.2016 та №825/1287/15-а від 15.11.2016 та їх правових позиціях, у яких суд дійшов висновку, що одночасне існування державної реєстрації кількох прав оренди на одну і ту ж земельну ділянку суперечить вимогам Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який спрямований на забезпечення визнання та захисту державою речових та інших прав, які підлягають державній реєстрації, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна.

Оскільки договір оренди землі №84 від 01.09.2012 та додаткова угода від 29.10.2018, укладені ОСОБА_1 із ТОВ «Чарівна Нива» на земельну ділянку з кадастровим номером: :01:006:00343, в порушення вимог ст. ст. 15, 18, 20, 33 Закону України «Про оренду землі», ст. ст. 93, 124 ЗК України, ст. ст. 626, 638, 770 ЦК України та під час дії попереднього договору від 26.10.2005 із ПП «АФ «ІЗЗІЯ», то є правові підстави для визнання їх недійсними.

Крім того, законодавством України не передбачено порядку подвійної реєстрації договорів оренди земельних ділянок - в даному випадку подвійна реєстрація є незаконною.

Частиною 3 ст. 10 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державний реєстратор: - встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом, відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав, відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих документах, наявність обтяжень прав на нерухоме майно та наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; - перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; - під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно де законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних інформаційних систем, документів та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником. Органи державної влади, підприємства, установи та організації зобов`язані безоплатно протягом трьох робочих днів з моменту отримання запиту надати державному реєстратору запитувану інформацію в паперовій та (за можливості) в електронній формі; - під час проведення державної реєстрації прав на земельні ділянки використовує відомості Державного земельного кадастру шляхом безпосереднього доступу до нього у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Із системного аналізу законодавчо закріпленого порядку державної реєстрації вбачається, що однією із умов є встановлення відсутності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. І для перевірки цієї інформації з метою недопущення одночасного існування подвійної державної реєстрації прав необхідно зокрема, запитувати від відповідних органів інформацію, які відповідно до чинного на момент оформлення права законодавства проводили таке оформлення, вимагати у разі потреби подання додаткових документів тощо.

Імперативними приписами п.4 ч.1 ст.24 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» наведено перелік підстав для відмови в державній реєстрації прав зокрема у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12.06.2018 у справі №823/378/16 (справа №75241943) зробила наступний правовий висновок: "Із системного аналізу законодавчо закріпленої компетенції державного реєстратора убачається, що одним із його обов`язків є встановлення відсутності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. І для перевірки цієї інформації з метою недопущення одночасного існування подвійної державної реєстрації прав державний реєстратор не лише вправі, а й повинен, зокрема, запитувати від відповідних органів інформацію, які відповідно до чинного на момент оформлення права законодавства проводили таке оформлення, вимагати у разі потреби подання додаткових документів тощо. Такий обов`язок узгоджується із закріпленими частиною першою статті 3 Закону № 1952-IV засадами державної реєстрації прав, зокрема гарантуванням державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження (пункт 1)".

Отже, в порушення вимог статей 10, 24, 27 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» було зареєстровано право на земельну ділянку, кадастровий номер: :01:006:0034 і здійснено подвійну реєстрацію права оренди на земельну ділянку за ТОВ «Чарівна Нива».

Відповідно до ч.1 ст. 27 ЗУ «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.

Відповідно до статті 14 Конституції України, право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

За положенням статей 41 Конституції України та 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.

На підставі ч.2 ст.5 ЦПК України суд відповідно до викладених в позові вимог вважає ефективним і таким, що не суперечить закону саме такий спосіб захисту порушеного права позивача, який заявлений ПП «АФ «ІЗЗІЯ». Це не виходить за межі заявлених позовних вимог і не порушує вимог ст. 5 ЦПК України.

Відповідно до ст. 9 ЗУ «Про оренду землі» реалізація переважного права купівлі земельних ділянок сільськогосподарського призначення здійснюється в порядку, передбаченому Земельним кодексом України. У разі передачі земельної ділянки в оренду особою, якій належить право емфітевзису, орендар не має переважного права на отримання такої земельної ділянки у власність.

Суд вважає, що наявні достатні правові підстави в межах заявлених позовних вимог для визнання недійсними спірного договору оренди землі та додаткової угоди до нього, як ефективний спосіб захисту порушеного права позивача.

Відповідно до ч. 4 ст. 18 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.

Верховний Суд України неодноразово висловлювали правову позицію про те, що під час проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно необхідно перевірити інформацію про наявність або відсутність вже зареєстрованих речових прав з метою недопущення одночасного існування їх подвійної державної реєстрації, і що факт чинності попередніх договорів оренди землі унеможливлює державну реєстрацію прав оренди згідно договорів оренди землі, укладених пізніше (постанови ВС України від 29 вересня 2015 року у справі №802/37191, від 30 березня 2016 року у справі №21-1434а15, від 15 листопада 2016 року у справі №825/1287/15-а).

Отже, одночасне існування державної реєстрації кількох прав оренди на одну і ту ж земельну ділянку суперечить вимогам закону, який спрямований на забезпечення визнання та захисту державою речових та інших прав, які підлягають державній реєстрації та призводить до порушення права позивача, як орендодавця.

Така позиція суду відповідає позиції Верховного суду викладеній в постанові від 02.10.2019 у цивільній справі № 587/2331/16-ц.

Тобто, право позивача на час звернення до суду з даним позовом дійсно було порушено.

Щодо клопотання представника відповідача, адвоката Забродець С.В. про застосування наслідків спливу строку позовної давності, то суд прийшов до таких висновків.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною першою статті 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості захистити своє право в примусовому порядку через суд.

Враховуючи викладене та застосувавши статтю 261 ЦК України, початок перебігу строку позовної давності необхідно обчислювати з моменту, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 907/50/16 (провадження № 12-122гс18) зазначено, що можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті 15, 16, 20 ЦК України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права. Аналіз статті 261 ЦК України дає підстави для висновку, що початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов. Велика Палата Верховного Суду зазначає, що позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення відповідного права можна було отримати раніше".

В матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про те, що про наявність оспорюваного договору оренди землі від 01.06.2012 позивач дізнався раніше ніж 2021-2022, оскільки лише з інформаційної довідки (а.с.11) йому стало відомо про вибуття з його користування земельної ділянки, а згідно до ст.257 ч.1 ЦК України загальна позовна давність становить три роки.

Твердження відповідача про те, що позивач не використовуючи з 2012 року земельну ділянку та не здійснюючи виплату власнику земельної ділянки орендної плати, мав довідатись про існування оспорюваного правочину ще у 2012 році, не можуть бути підставою для застосування вказаних наслідків, оскільки сторонам не заперечується того, що позивач не використовував земельну ділянку, однак це не підтверджує факту обізнаності про наявність оспорюваного договору.

Крім того, позивачем вказано про зміну власника (кінцевого бенефіціару) ПП «АФ «ІЗЗІЯ» наприкінці 2021 року, що не оспорюється відповідачами, а отже саме з дати зміни власника останній міг дізнатись про порушення права підприємства проводячи інвентаризацію земель та документів.

Невикористання земельної ділянки чи несплата орендної плати орендодавцю не спростовує факту порушення вимог закону під час укладення та реєстрації оспорюваного правочину.

Зважаючи на недоведеність тієї обставини, що позивач знав про існування оспорюваного договору раніше ніж зазначена ним дата, суд не вбачає підстав для застосування наслідків пропуску строку позовної давності та відмову в задоволенні позову з цієї підстави.

Зазначене також узгоджується з висновками, викладеними в постановах Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 479/127/16-ц (провадження №61-4080ск18), від 03 березня 2020 року у справі № 420/1833/18 (провадження №61-18444ск19).

Зважаючи на викладене, суд вважає, що договір оренди землі від 01.06.2012 є недійсними, оскільки він укладений до закінчення дії договору оренди тієї ж земельної ділянки, укладеного між ПП «АФ «ІЗЗІЯ» та ОСОБА_1 ще 26.10.2005, а відтак позовна вимога про визнання вказаного договору недійсними підлягає задоволенню.

Оскільки позовні вимоги позивача задоволено повністю, судові витрати, понесені позивачем і документально підтверджені, за правилами ст.141 ЦПК України підлягають відшкодуванню із відповідачів пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, підлягає стягненню із відповідачів на користь позивача судовий збір у розмірі 2481,00 грн. тобто з ОСОБА_1 та ТОВ «Чарівна Нива» по 1240,50 грн. з кожного.

Доказів понесення інших судових витрат представником позивача подано не було, а тому суд їх не вирішує.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 82, 141, 263, 264, 265 ЦПК України, і на підставі ст. ст. 20, 32 ЗУ «Про оренду землі», ст. 124, 125 ЗК, ст. 203 ЦК України, ст. 41 Конституції України, суд,-

у х в а л и в :

Позов Приватного підприємства "Агропромислова фірма "ІЗЗІЯ" до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю "Чарівна Нива" про визнання недійсним договору оренди землі, задовольнити.

Визнати недійсним договір оренди землі № 84 від 01 червня 2012 року та та додаткову угоду до договору оренди землі від 29 жовтня 2018, які укладені між Товариством з обмеженою відповідальність «Чарівна Нива» та ОСОБА_1 щодо оренди земельної ділянки, кадастровий номер :01:006:0034, площею 1,9794 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Торканівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області, право оренди на підставі якого зареєстровано державним реєстратором Чечельницької селищної ради Чечельницького району Вінницької області 19.05.2017, номер запису 20506210

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного підприємства "Агропромислова фірма "ІЗЗІЯ" 1240 (одну тисячу двісті сорок) грн. 50 коп. судового збору.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Чарівна Нива» на користь Приватного підприємства "Агропромислова фірма "ІЗЗІЯ" 1240 (одну тисячу двісті сорок) грн. 50 коп. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Приватне підприємство «Агропромислова фірма «Іззія», місцезнаходження якої: 21007, Вінницька область, м.Вінниця, вул.Некрасова, 25, .

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП- НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Чарівна Нива», юридична адреса: с.Буди, вул. Незалежності, 70, Гайсинського району Вінницької області, .

Повний текст рішення складено 17.02.2023.

Суддя О.А. Натальчук