Справа № 463/1212/23
Провадження № 2-о/463/95/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2023 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі:

головуючого судді Нора Н.В.

з участю секретаря судових засідань Заверуха О.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження в залі суду в м. Львові цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи ОСОБА_2 , Личаківський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції м. Львів про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території, -

встановив:

Заявниця звернулась до суду з заявою, про встановлення факту смерті ОСОБА_3 , місцем смерті якого є окупована територія, а саме м. Мелітополь Запорізької області, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заяву мотивує тим, що померлий був її батьком та перебував на тимчасово окупованій території України у м. Енергодар, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть від 14 листопада 2022 року № 195. Оскільки для підтвердження факту смерті ОСОБА_3 були надані документи, видані на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, тому заявник просить встановити відповідний факт у судовому порядку, який необхідний для подальшого оформлення спадщини. Тому просить заяву задоволити. У судове засідання заявник не з`явилась, заявою до суду просить справу слухати у її відсутності і заяву про встановлення факту задоволити в повному об`ємі. Враховуючи представлені документи, суд вважає можливим розглянути справу у її відсутності.

Представник заінтересованої особи, будучи належним чином повідомленим про час і місце судового розгляду, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи чи відзиву не подав.

За таких обставин, а також беручи до уваги обмежені строки розгляду справ даної категорії визначені в ч. 2 ст. 317 ЦПК України, суд вважає за можливе провести судове засідання у відсутності представника заінтересованої особи та ухвалити рішення на підставі доказів, які знаходяться в матеріалах справи, відносно чого заявник не заперечив.

Заслухавши пояснення заявника, перевіривши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд приходить до переконання, що заява підлягає до задоволення, виходячи з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_3 був батьком ОСОБА_1 , що стверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 .

На підтвердження факту смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , заявником надано копію лікарського свідоцтва про смерть від 14 листопада 2022 року № 195, згідно з яким останній помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , в місті Мелітополь Запорізької області, тобто на тимчасово окупованій території України.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-який акт (рішення, документ), виданий органами, передбаченими на тимчасово окупованій території, є недійсними і не створює правових наслідків.

Отримані документи на підтвердження факту смерті ОСОБА_3 , є недійсними на території України, оскільки видані незаконно створеними органами на тимчасово окупованій території України, а відомості про смерть особи не внесенні до Державного реєстру актів цивільного стану громадян.

З огляду на вказане, зареєструвати факт смерті ОСОБА_3 в органах державної реєстрації актів цивільного стану громадян Міністерства юстиції України заявник не в змозі, оскільки довідка про причину смерті, яка видана незаконним органом, не є документом, на підставі якого можливо провести державну реєстрацію смерті особи, а отже не створює жодних юридичних наслідків.

Згідно з ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «Намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republicof Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defacto органів та інститутів (окупаційної влади) далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою)» (Mozer v. the Republicof Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

Враховуючи наведене, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, а тому приходить до висновку, що факт смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 на тимчасово окупованій території України - у м. Донецьку є доведеним та підлягає встановленню.

До такого висновку суд прийшов на підставі доказів наданих заявником, які досліджені в судовому засіданні та описані судом і пояснень заявника, яким суд надає віри, оскільки такі є послідовними, логічними, не містять суперечностей, знаходяться в об`єктивному взаємозв`язку з іншими доказами, які досліджені судом, нічим не спростовані, а тому не викликають у суду сумніву щодо їх правдивості.

У відповідності до ч. 4 ст. 317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

Згідно з п. 21 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються заявники - у справах за заявами про встановлення фактів, що мають юридичне значення, поданих у зв`язку із збройною агресією, збройним конфліктом, тимчасовою окупацією території України, надзвичайними ситуаціями природного чи техногенного характеру, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно.

Враховуючи наведене, беручи до уваги положення ч. 7 ст. 294 ЦПК України судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 293, 294, 315, 317, 319 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи ОСОБА_2 , Личаківський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції м. Львів про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території задовольнити.

Встановити факт смерті ОСОБА_3 , місцем смерті якого є окупована територія, а саме м. Мелітополь Запорізької області, смерть настала ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Допустити негайне виконання рішення суду.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду через Личаківський районний суд м. Львова шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги.

Суддя: Нор Н. В.