ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2023 року

м. Черкаси

Справа № 692/1038/22
Провадження № 22-ц/821/346/23
Категорія: скарга на ухвалу

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В.

суддів: Василенко Л.І., Бородійчука В.Г.

за участю секретаря: Мунтян К.С.

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом): ОСОБА_1

відповідач (позивач за зустрічним позовом): ОСОБА_2

представник відповідача: адвокат Прокопчук Олег Петрович

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Прокопчука Олега Петровича на ухвалу Драбівського районного суду Черкаської області від 06 лютого 2023 року (постановлену під головуванням судді Левченко Л.О. в приміщенні Драбівського районного суду Черкаської області) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,-

в с т а н о в и в :

07 грудня 2022 року ОСОБА_1 звернулась до Драбівського районного суду Черкаської області із позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

21 січня 2023 року ОСОБА_2 подав до суду зустрічну позовну заяву про поділ майна подружжя, в якій просить прийняти зустрічний позов до спільного розгляду з первісним позовом та поділити між сторонами спільне майно згідно доданого переліку (всього 96 найменувань майна).

Вважає, що вказане у переліку майно є спільним майном подружжя, набутим під час шлюбу і спільний розгляд позову ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та поданого ним зустрічного позову про поділ майна подружжя є доцільним, оскільки позови взаємопов`язані та виникли з одних правовідносин, а задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Ухвалою Драбівського районного суду Черкаської області від 06 лютого 2023 року у прийнятті зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що заявлені позовні вимоги сторін не є взаємопов?язаними, можуть бути розглянуті окремо незалежно одна від іншої, та задоволення зустрічного позову жодним чином не впливає на задоволення первісного позову.

Суд прийшов до висновку, що спільний розгляд таких позовних вимог є недоцільним, такий розгляд утруднить розгляд первісного позову та призведе до його затягування.

Крім того, суд першої інстанції вважає, що зазначене ОСОБА_2 у зустрічному позові майно не є спільно нажитим майном подружжя, оскільки згідно з рішенням Драбівського районного суду Черкаської області від 12 липня 2022 року по справі № 692/939/21 таке майно витребовувалось Фермерським господарством «Степове» у фізичної особи ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі, поданій 07 лютого 2023 року, представник ОСОБА_2 адвокат Прокопчук О.П., із посиланням на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали, просить скасувати ухвалу Драбівського районного суду Черкаської області від 06 лютого 2023 року про відмову у прийнятті зустрічної позовної заяви та направити матеріали справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що вимоги за зустрічним та первісним позовом виникли з одних правовідносин - з приводу поділу набутого сторонами за час шлюбу майна, оскільки предметом первісного позову є визнання спільним майном подружжя двох автомобілів, що належать кожному з подружжя, а у зустрічному позові заявлено вимогу про поділ між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 спільного рухомого майна подружжя згідно переліку (96 найменувань).

Скаржник вважає, що у даній справі вбачається взаємопов`язаність первісного позову із зустрічним та доцільність їх сумісного розгляду.

Крім того, особа що подала апеляційну скаргу, зазначає, що суд помилково на стадії вирішення питання про прийняття зустрічного позову надав оцінку доказам, якими відповідач обґрунтовує свої вимоги.

Так, встановлення судом наявності чи відсутності порушення прав особи, що звертається за судовим захистом, обґрунтованості позову, перевірки доказів, характеру та суб`єктів порушення здійснюється виключно під час розгляду справи по суті, а не на стадії вирішення питання про прийняття зустрічного позову до спільного розгляду з первісним.

Відзив на апеляційну скаргу до Черкаського апеляційного суду не надходив.

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до положень частини другої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. З рештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_2 адвоката Прокопчука О.П. підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Конституційне право на судовий захист передбачає, як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких установлена в належній судовій процедурі та формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному обсязі та забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Так, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмежене, особливо щодо умов прийнятності скарги.

Проте, право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати легітимну мету та гарантувати пропорційність між їх використанням і такою метою (mutatis mutandis, рішення Європейського суду з прав людини у справі Мельник проти України (Melnyk v. Ukraine заява № 23436/03, § 22, від 28 березня 2006 року).

Виходячи з приписів статей 55, 129 Конституції України, застосування та користування правами на судовий захист здійснюється у випадках та в порядку, встановлених законом.

Тобто, реалізація конституційного права, зокрема, на судовий захист ставиться у залежність від положень процесуального закону, у цьому випадку норм ЦПК України.

Право на пред`явлення зустрічної позовної заяви не є абсолютним; подаючи зустрічну позовну заяву, заявник повинен дотримуватись вимог ЦПК України щодо її подання.

Відповідно до частин першої, другої та четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з частиною першою статті 49 ЦПК України сторони користуються рівними процесуальними правами.

Згідно з частинами першою та другою статті 193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин, або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Статтею 194 ЦПК України унормовано, що зустрічна позовна заява, яка подається з додержанням загальних правил пред`явлення позову, повинна відповідати вимогам статей 175 і 177 цього Кодексу.

До зустрічної позовної заяви, поданої з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї статті, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

Зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої статті 193 цього Кодексу, ухвалою суду повертається заявнику. Копія зустрічної позовної заяви долучається до матеріалів справи.

Таким чином, зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом за наявністю одночасно двох умов:

1) обидва позови взаємопов`язані;

2) спільний їх розгляд є доцільним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі №916/3245/17 зазначено, що ознаками зустрічного позову є його взаємопов`язаність із первісним позовом і доцільність його спільного розгляду з первісним позовом, зокрема коли позови виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом можуть різнитися з вимогами первісного позову, але вони об`єднуються в одне провадження з первісним позовом ухвалою суду.

У постанові від 20 березня 2019 року у справі №910/2987/18 Велика Палата Верховного Суду також вказала, що взаємопов`язаність зустрічного та первісного позовів може виражатися у підставах цих позовів або поданих доказах, а також у тому, що вимоги за зустрічним і первісним позовами можуть зараховуватись. Подання зустрічного позову, задоволення якого виключатиме повністю або частково задоволення первісного позову, має на меті довести відсутність матеріально-правової підстави для задоволення первісного позову через відсутність матеріальних правовідносин, з яких випливає суб`єктивне право позивача за первісним позовом.

Як вбачається з оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції відмовив у прийнятті зустрічного позову з підстав не пов`язаності позовних вимог та недоцільності розгляду зустрічного позову з первісним у зв`язку з тим, що зазначене у зустрічному позові майно не є спільно нажитим майном подружжя.

Суд першої інстанції встановив, що єдиним доказом переліку майна, яке відповідач вважає спільним майном подружжя є подане ним рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 12 липня 2022 року у справі №692/939/21, яке стосувалось витребування Фермерським господарством «Степове» майна у фізичної особи ОСОБА_1 .

З викладеного слідує, що суд першої інстанції на стадії вирішення питання про прийняття зустрічного позову до розгляду фактично надав оцінку обґрунтованості його вимог та доданих до нього доказів.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що такі процесуальні дії місцевого суду не узгоджуються з вимогами цивільного процесуального законодавства, а ухвала суду не може залишатися в законній силі.

Так, Велика Палата Верховного Суду вже неодноразово звертала увагу, що визначення предмета, підстав позову та відповідача у спорі це право, яке належить позивачу; натомість установлення обґрунтованості позову це обов`язок суду, який здійснюється під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Таких висновків Велика Палата Верховного Суду дійшла, зокрема, у постановах від 28 листопада 2018 року у справі № 607/6092/18 (провадження № 14-483цс18), від 05 червня 2019 року у справі № 607/6865/2018 (провадження № 14-212цс19), від 11 червня 2-19 року у справі №917/1338/18 (провадження № 12-23гс19).

Крім того, аналіз конструкції ч.2 ст.193 ЦПК вказує на її імперативність, тобто суд позбавлений широкого розсуду щодо доцільності прийняття зустрічного позову; умовою цього є посилання у зустрічному позові на обставини, за якими задоволення зустрічного позову матиме наслідком повну або часткову відмову у задоволенні первісного позову, та виникнення позовів з одних правовідносин.

За змістом вимог первісного та зустрічного позову вбачається, що останні виникли з приводу поділу набутого майна за час шлюбу, а отже виникли з одних правовідносин.

Отже, встановлення наявності чи відсутності порушень прав особи, що звертається за судовим захистом, обґрунтованості позовних вимог, оцінки доказів, встановлення майна, яке підлягає поділу, визначення його вартості та належності сторонам у справі здійснюється судом під час розгляду справи по суті, а не на стадії прийняття зустрічного позову до провадження.

Відтак суд першої інстанції в оскаржуваному судовому рішенні неправильно застосував ст.193 ЦПК України, не врахував зазначені вище правові позиції Верховного Суду, що призвело до постановлення незаконного судового рішення.

За таких обставин, апеляційний суд прийшов до висновку, що ухвала суду першої про відмову у прийнятті зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя є такою, що прийнята з порушенням норм процесуального права, підлягає скасуванню з поверненням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відповідно до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено: якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що апеляційний суд зробив висновок про скасування ухвали Драбівського районного суду Черкаської області від 06 лютого 2023 року, то судові витрати, понесені ОСОБА_2 за подання апеляційної скарги в сумі 536,80 грн., необхідно компенсувати з Державного бюджету України у зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст. ст.141, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Прокопчука Олега Петровича задовольнити.

Ухвалу Драбівського районного суду Черкаської області від 06 лютого 2023 року скасувати, матеріали справи направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 536,80 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча О.В. Карпенко

Судді В.Г. Бородійчук

Л.І. Василенко