Справа № 352/1539/20
Провадження № 22-ц/4808/173/23
Головуючий у 1 інстанції СТРУТИНСЬКИЙ Р. Р.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 січня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Бойчука І.В., Мальцевої Є.Є.

з участю секретаря Шандалович В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Тисменицького районного суду від 17 листопада 2022 року, вскладі судді Струтинського Р.Р., у справі за поданням приватного виконавця виконавчого округу Івано-Франківської області Безрукого Олега Васильовича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника - ОСОБА_2 ,

в с т а н о в и в:

28 лютого 2022 року приватний виконавець виконавчого округу Івано-Франківської області Безрукий О.В. звернувся в суд із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2 без вилучення паспортного документа.

В обгрунтування подання зазначив, що на його виконанні знаходиться виконавче провадження № 64489619 з примусового виконання виконавчого листа №352/1539/20, виданого Тисменицьким районним судом 01.02.2021 про стягнення з ОСОБА_2 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 заборгованості по орендній платі та наданих комунальних послугах відповідно до договору оренди нерухомого майна №10 від 21.06.2017 в загальній сумі 94530,78 грн, та судового збору у сумі 945,31 грн.

11.02.2021 ним відкрито виконавче провадження з примусового виконання даного виконавчого листа. Пунктом 2 постанови було зобов`язано боржника подати декларацію про доходи та майно, попереджено боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження боржнику було направлено пам`ятку про його права та обов`язки, а також виклик з вимогою з`явитися 19.02.2021. Боржник ОСОБА_2 не виконала зазначені вимоги приватного виконавця, про що було складено акт від 19.02.2021.

Згідно вимог Закону України «Про виконавче провадження» боржник належним чином повідомлена про початок примусового виконання виконавчого листа №352/1539/20, виданого 01.02.2021. Постановою приватного виконавця від 11.02.2021 накладено арешт на кошти боржника, що містяться на відкритих рахунках в банківських установах. У зв`язку з цим, 20.04.2021 боржник зверталась до приватного виконавця із заявою про зняття арешту з банківського рахунку, що використовується нею для отримання соціальних виплат та заробітної плати. Таким чином, їй було відомо про виконавче провадження та обов`язки покладені на неї як боржника. Згідно постанови від 20.04.2021 приватним виконавцем знято арешт з рахунку боржника. У подальшому боржник ОСОБА_2 на виклики приватного виконавця не з`являлась. На даний час рішення суду не виконане, декларацію боржником не подано, будь яких дій, спрямованих на його виконання не здійснено. Згідно відповіді Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС України в Івано-Франківській області від 05.04.2021 за боржником зареєстровано один транспортний засіб NISSAN PRIMERA, н.з. НОМЕР_1 . 06.02.2018 постановою приватного виконавця даний транспортний засіб оголошено в розшук. Згідно відповіді ГУ Держпродспоживслужби в Івано-Франківській області від 14.04.2021 за боржником відсутня зареєстрована техніка. Згідно відповіді ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області від 05.04.2021 за боржником станом на 01.01.2013 перебувала у власності земельна ділянка з кадастровим номером 020020763 в АДРЕСА_1 . За повідомленням Державної міграційної служби України від 08.04.2021 ОСОБА_2 має паспорт громадянина України для виїзду за кордон. 11.02.2021 постановою приватного виконавця накладено арешт на майно боржника. Враховуючи, що боржник не виконує рішення суду, просить тимчасово обмежити ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон.

Ухвалою Тисменицького районного суду від 17 листопада 2022 року в задоволенні подання відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду стягувач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій посилається на те, що ухвала прийнята з порушенням норм матеріального права, просить її скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити подання про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

В обгрунтування апеляційної скарги вказує, що приватним виконавцем було проведено ряд заходів з примусового виконання рішення суду, а саме повторно направлялись вимоги про повідомлення свого майнового стану, подачі декларації про майно та доходи, направлено вимогу про пред`явлення належного боржнику транспортного засобу з метою проведення його опису, арешту та примусової реалізації, однак вказані вимоги ОСОБА_2 проігноровані.

Наголошує на тому, що дії боржника ОСОБА_2 по несплаті суми боргу та приховуванню місцезнаходження транспортного засобу, свідчить про те, що остання ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї рішенням суду. ОСОБА_2 не вживає жодних заходів щодо виконання такого за рахунок належного їй майна і доходів.

Тому з метою недопущення ухилення боржника від виконання судового рішення, просить забезпечити тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за межі України.

У судовому засіданні апеляційного суду апелянт стягувач ОСОБА_1 та приватний виконавець Безрукий О.В. підтримали доводи апеляційної скарги з мотивів наведених у апеляційній скарзі.

Боржник ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилась, про час та місце слухання справи повідомлена у встановленому законом порядку.

Заслухавши доповідача, пояснення апелянта та приватного виконавця, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення із наступних підстав.

Частиною третьою статті З ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, суд виходив з того, що матеріали подання не містять доказів ухилення боржника від виконання зобов`язання.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Івано-Франківської області Безрукого О.В. знаходиться виконавче провадження № 64489619 з примусового виконання виконавчого листа № 352/1539/20, виданого Тисменицьким районним судом 01.02.2021 про стягнення з ОСОБА_2 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 заборгованості по орендній платі та наданих комунальних послугах відповідно до договору оренди нерухомого майна №10 від 21.06.2017 в загальній сумі 94530,78 грн, та судового збору у сумі 945,31 грн.

Звертаючись до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, приватний виконавець посилався на те, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання зобов`язань покладених на неї судовим рішенням.

Право громадян України на пересування, в тому числі і залишення території України, закріплено у статті 33 Конституції України. У той же час Конституція України передбачає можливість обмеження наданих громадянинові прав у випадках, що не заборонені законом.

Пунктом 5 статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» передбачено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням - до виконання зобов`язань.

В розумінні пункту 19 частини 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», ухиленням, є навмисне чи інше свідоме невиконання боржником обов`язків за рішенням суду, у зв`язку з чим і здійснюється примусове виконання та є підставою про застосування до боржника тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

В силу статті 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Також статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Відповідно до частин 1, 3 статті 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково. Ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об`єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб`єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов`язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Необхідною умовою для застосування до боржника такого обмеження у праві на виїзд за межі України, є навмисне та свідоме невиконання боржником рішення суду.

Ухиленням від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням суду, є будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини. Особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Відповідно до положення частини 3 статті 12 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови «доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання».

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

У зв`язку із цим про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених ч. 6 ст. 12 Закону, зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Матеріали подання приватного виконавця не містять належних доказів того, що боржник ОСОБА_2 умисно ухиляється від виконання зобов`язань покладених на неї рішенням суду.

Зокрема до подання долучено копії постанов приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження, вимоги про надання декларації про доходи та майно, про виклик приватного виконавця, які надіслані на адресу боржника ОСОБА_2 , однак докази отримання таких останньою відсутні.

Крім того, до подання долучено заяву ОСОБА_2 від 15.04.2021 року, адресовану приватному виконавцю, у якій вона просить зняти накладений арешт із рахунку в АТ КБ «ПриватБанк», так як використовує його для отримання соціальних виплат. А відтак, боржник ОСОБА_2 з`являлася до приватного виконавця з приводу виконання виконавчого листа, однак будь-яких пояснень у ОСОБА_2 щодо виконання виконавчого листа приватним виконавцем не відібрано, а також не вручено під розписку інші документи виконавчого провадження, які б беззаперечно свідчили про обізнаність боржника щодо покладення на неї ряду обов`язків пов`язаних із виконанням виконавчого листа.

Колегія суддів зауважує також, що 09 квітня 2021 року приватним виконавцем оголошено в розшук , належний боржниці транспортний засіб NISSAN PRIMERA 2005 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 , постанова надіслана в поліцію для виконання.

Таким чином, зазначені обставини в їх сукупності дають підстави для висновку, що приватним виконавцем не доведено факт умисного ухилення боржником ОСОБА_2 від виконання покладеного на неї обов`язку, а відтак підстави для обмеження боржника у зв`язку з цим для виїзду за кордон відсутні.

З огляду на зазначене, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення подання приватного виконавця.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Таким чином підстави для скасування оскаржуваної ухвали, з мотивів наведених в апеляційній скарзі, відсутні.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Івано-Франківської області Безрукого Олега Васильовича залишити без задоволення, а ухвалу Тисменицького районного суду від 17 листопада 2022 року - без зміни.

Постанова в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 05 січня 2023 року.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: І.В. Бойчук

Є.Є. Мальцева