Справа № 185/6389/17
Провадження № 2/185/198/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 грудня 2023 року м.Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Зінченко А.С., за участю секретаря судових засідань Падафи А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу ЄУ № 185/6389/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И В:

08 серпня 2017 року ОСОБА_1 надіслав на адресу суду засобами поштового зв`язку позовну заяву до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якому просить суд (згідно уточнених позовних вимог від 19 грудня 2017 року) стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача борг у сумі 2 431 131 грн., в рахунок погашення боргу звернути стягнення на нерухоме майно: двохкімнатна квартира АДРЕСА_1 , шляхом надання ОСОБА_1 права продажу від свого імені предмета іпотеки будь-якому покупцеві за ціною, визначеною на підставі оцінки майна суб`єктом оцінної діяльності, в порядку, визначеному ст. 38 Закону України «Про іпотеку», стягнути з відповідачів на користь позивача витрати по сплаті судового збору у сумі 8163,27 грн.

В обґрунтування заявленого позову позивач зазначив, що 08 травня 2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали у простій письмовій формі договір безпроцентної позики відповідно до якого та згідно розписці від 08 травня 2014 року ОСОБА_2 отримала від позивача 193120 грн., що становила на день укладення цього договору за курсом НБУ 16575 доларів США, з кінцевим строком повернення позичених коштів 08 серпня 2014 року. 08 травня 2014 року позивач та ОСОБА_2 у якості забезпечення виконання зобов`язань за договором позики уклали договір іпотеки, предметом якого є двохкімнатна квартира АДРЕСА_1 , з узгодженою сторонами вартістю предмета іпотеки у сумі 193120 грн., що на день укладення договору іпотеки було еквівалентно за курсом НБУ 16575 доларів США. 08 травня 2014 року у якості забезпечення виконання зобов`язань за договором позики був укладений у простій письмовій формі договір поруки, згідно якому ОСОБА_3 на добровільних засадах узяла на себе зобов`язання у повному обсязі солідарно з ОСОБА_2 відповідати перед позивачем за виконання зобов`язань за договором позики. 31 травня 2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали у простій письмовій формі договір безпроцентної позики відповідно до якого та згідно розписці від 31 травня 2014 року ОСОБА_2 отримала від позивача 190614 грн., що становила на день укладення цього договору за курсом НБУ 16188 доларів США, з кінцевим строком повернення позичених коштів 08 серпня 2014 року. 02 червня 2014 року позивач та ОСОБА_2 у якості забезпечення виконання зобов`язань за договором позики уклали договір про внесення змін до договору іпотеки від 08 травня 2014 року. 31 травня 2014 року у якості забезпечення виконання зобов`язань за договором позики від 31 травня 2014 року був укладений у простій письмовій формі договір поруки, згідно якого ОСОБА_3 на добровільних засадах узяла на себе зобов`язання у повному обсязі солідарно з ОСОБА_2 відповідати перед позивачем за виконання зобов`язань за договором позики 31 травня 2014 року. До спливу строку повернення позичених коштів ОСОБА_2 повернула позивачу частину боргу за договором позики від 08 травня 2014 року у сумі еквівалентній 2750 доларів США. Незважаючи на подальші звернення позивача до відповідачів, вони свої зобов`язання за договорами позики та поруки до цього часу належним чином не виконали.

У судове засідання позивач не з`явився, причиною неявки зазначив його перебуванням в якості біженця за кордоном у зв`язку з діючим воєнним станом в Україні, зазначив про неможливість взяти участь у розгляді справи в режимі ВКЗ, надав суду письмові пояснення листами електронної пошти без електронного підпису, позовні вимоги підтримав, раніше подавав заяву про розгляд справи без його участі.

Відповідачі у судове засідання повторно не з`явилися, були належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи всіма можливими способами (пошта, електронна пошта, смс, оголошення), про причину неявки суду не повідомили.

Представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Гур`єв В.М. надав письмові пояснення в яких зазначає, що з позовними вимогами не згоден. ОСОБА_3 не є належним відповідачем так як відповідно до ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки, який сплив 08.09.2014. Зазначає, що не погоджується з розрахунком боргу, так як сума позики повертається в еквіваленті доларам США на день повернення коштів, визначений в договорі позики, а саме розрахунок повинен проводитись за курсом долара США станом на 08.08.2014, та сума боргу за договором позики від 08.05.2014 буде складати 13825 доларів США * 12,6=174195 грн., сума боргу за договором позики від 31.05.2014 буде складати 16188 доларів США * 12,6= 203 968,8 грн. Щодо стягнення пені зазначає про застосування річного строку позовної давності, також так як ОСОБА_3 до 2015 року працювала та мешкала в м. Донецьк, потім змушена була виїхати, на підставі ст. 2 ЗУ «Про тимчасові заходи на період антитерористичної операції» з неї неможливо стягувати будь яку неустойку за договорами позики. Також подав заяву про застосування строків позовної давності, вважає, що позивач звернувся до суду за межами строку дії договору поруки, який діяв до 08.08.2014, в позові просить відмовити.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі Смірнов проти України, згідно з положеннями частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмет спору.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає що, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суду необхідно виходити з того, що реалізуючи п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава учасниця цієї Конвенції в праві встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Позивач не позбавлений можливість брати участь в судовому засіданні через представника (адвоката), за допомогою ВКЗ, але користуватись такою можливістю не бажає, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

З урахуванням зазначених вище обставин суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, представників, які були належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи всіма можливими способами.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 08 травня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір безпроцентної позики, відповідно до умов якого, позикодавець передає позичальнику 193120 грн., що становить на день укладання цього договору за курсом НБУ 16575 доларів США, з кінцевим строком повернення позики до 08 серпня 2014 року.

Згідно п. 2 договору позики, позика повертається в готівковому порядку шляхом передачі відповідних коштів позичальником позикодавцю у сумі, еквівалентній 16575 доларів США за курсом НБУ на день повернення позики. При цьому, можливі валютні ризики під час виконання зобов`язань за цим договором покладаються на позичальника.

Згідно п. 8 договору позики, у разі прострочення повернення повної суми боргу в зазначений в п. 2.2. цього договору термін позичальник повинен сплатити позикодавцю неустойку у розмірі 0,4 % від суми заборгованості, що залишилася, за кожен день прострочення до повного погашення суми боргу.

Відповідно до розписки ОСОБА_2 від 08 травня 2014 року нею отримано від ОСОБА_1 суму позики в розмірі 193120 грн., що становить за курсом НБУ 16575 доларів США, які вона зобов`язалася повернути не пізніше 08 серпня 2014 року відповідно до умов вказаного договору позики.

Виконання позичальником зобов`язань за договором позики від 08 травня 2014 року забезпечується договором поруки від 08 травня 2014 року, який був укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , згідно з яким поручитель на добровільних засадах бере на себе зобов`язання у повному обсязі відповідати перед позикодавцем за виконання зобов`язань позичальника за договором позики, який був укладений між позикодавцем та позичальником 08 травня 2014 року.

Відповідно до п. 7.1. договору поруки від 08.05.2014 договір набуває чинності з дати його підписання сторонами і діє до 08.08.2017 включно або до повного виконання позичальником або поручителем взятих на себе зобов`язань за цим договором та основним договором.

Згідно п. 4.1. договору позики від 08 травня 2014 року, поручитель несе солідарну з позичальником відповідальність перед позикодавцем за належне виконання позичальником забезпеченого цією порукою зобов`язання у разі невиконання позичальником забезпеченого порукою зобов`язання.

Також, виконання позичальником зобов`язань за договором позики від 08 травня 2014 року забезпечується договором іпотеки від 08 травня 2014 року, який було укладено між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , відповідно до умов якого, іпотекодавець передає в іпотеку іпотеко держателю у якості забезпечення виконання іпотекодавцем основного зобов`язання наступне нерухоме майно: двохкімнатну квартиру АДРЕСА_2 , житловою площею 31,3 кв.м., загальною площею 78,3 кв.м. Договір посвідчено приватним нотаріусом Макіївського міського нотаріального округу Донецької області Ісаєвим О.В. та зареєстровано в реєстрі за № 543. Згідно п.1.2 договору іпотеки сторонами обумовлено вартість предмета іпотеки у розмірі 193120 грн. Статею 4 зазначеного договору встановлено порядок звернення стягнення на предмет іпотеки та його реалізації.

Вищевказане підтверджується відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з п. 1.3.2 договору іпотеки, основне зобов`язання договір позики укладений сторонами 08 травня 2014 року у простій письмовій формі.

31 травня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договорі безпроцентної позики, відповідно до умов якого, позикодавець передає позичальнику 190614 грн., що становить на день укладання цього договору за курсом НБУ 16188 доларів США, з кінцевим строком повернення позики до 08 серпня 2014 року.

Згідно п. 2 договору позики, позика повертається в готівковому порядку шляхом передачі відповідних коштів позичальником позикодавцю у сумі, еквівалентній 16188 доларів США за курсом НБУ на день повернення позики. При цьому, можливі валютні ризики під час виконання зобов`язань за цим договором покладаються на позичальника.

Згідно п. 8 договору позики, у разі прострочення повернення повної суми боргу в зазначений в п. 2.2. цього договору термін позичальник повинен сплатити позикодавцю неустойку у розмірі 0,4 % від суми заборгованості, що залишилася, за кожен день прострочення до повного погашення суми боргу.

Відповідно до розписки ОСОБА_2 від 31 травня 2014 року нею отримано від ОСОБА_1 суму позики в розмірі 190614 грн., що становить за курсом НБУ 16188 доларів США, які вона зобов`язалася повернути не пізніше 08 серпня 2014 року відповідно до умов вказаного договору позики.

Виконання позичальником зобов`язань за договором позики від 31 травня 2014 року забезпечується договором поруки від 31 травня 2014 року, який був укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , згідно з яким поручитель на добровільних засадах бере на себе зобов`язання у повному обсязі відповідати перед позикодавцем за виконання зобов`язань позичальника за договором позики, який був укладений між позикодавцем та позичальником 31 травня 2014 року.

Відповідно до п. 7.1. договору поруки від 31.05.2014 договір набуває чинності з дати його підписання сторонами і діє до 08.08.2017 включно або до повного виконання позичальником або поручителем взятих на себе зобов`язань за цим договором та основним договором.

Згідно п. 4.1. договору позики від 31 травня 2014 року, поручитель несе солідарну з позичальником відповідальність перед позикодавцем за належне виконання позичальником забезпеченого цією порукою зобов`язання у разі невиконання позичальником забезпеченого порукою зобов`язання.

Також, виконання позичальником зобов`язань за договором позики від 31 травня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір про внесення змін до договору іпотеки, посвідченого 08 травня 2014 року, відповідно до умов якого, підпункт 1.3.2 пункту 1.3. договору іпотеки виклали у новій редакції, доповнивши наступним: основне зобов`язання договір позики укладений сторонами 31 травня 2014 року у простій письмовій формі.

Позичальник не виконав неналежним чином умови договорів.

ОСОБА_2 частково виконала умови договору позики від 08 травня 2014 року, так як сплатила позивачу 2750 доларів США, про що зазначено позивачем.

Як передбачено п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.

На підставі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Приймаючи рішення по суті заявленого позову, суд керується положеннями ч. 1 ст. 1046 ЦК України, згідно з якою, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій сторони (позичальникові) грошові кошти або інші речі, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно з вимогами ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання і при цьому порушенні наступають правові наслідки встановлені договором або законом.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручаєтьсяперед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Згідно з ч. 2 ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно з ч. 4 ст. 559 ЦК України (в редакції чинній на день виникнення правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Пунктами 7.1.1 договорів поруки від 08.05.2014 та від 31.05.2014 визначено, що порука набуває чинності з дати підписання сторонами і діє до 08.08.2017 включно або до повного виконання позичальником або поручителем взятих на себе зобов`язань за цим договором та основним договором.

Позивач звернувся до суду засобами поштового зв`язку, та відповідно до відмітки Укрпошти на конверті позовна заява була здана на пошту 08.08.2017, тобто в межах дії договорів поруки від 08.05.2014 та від 31.05.2014, тому підстави для застосування ч. 4 ст. 559 ЦК України відсутні.

Щодо стягнення неустойки суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно п. 8 договорів позики від 08.05.2014 та від 31.05.2014 у разі прострочення повернення повної суми боргу в зазначений в п. 2.2. цього договору термін позичальник повинен сплатити позикодавцю неустойку у розмірі 0,4 % від суми заборгованості, що залишилася, за кожен день прострочення до повного погашення суми боргу. Тобто виконання основного зобов`язання забезпечено неустойкою у виді пені.

Представник відповідача ОСОБА_3 посилається на застосування ст.2 ЗУ «Про тимчасові заходи на період антитерористичної операції», та зазначає, що ОСОБА_3 до 2015 року працювала та мешкала в м. Донецьк, потім змушена була виїхати, тому з неї неможливо стягувати будь яку неустойку за договорами позики.

Відповідно до ст. 2 ЗУ «Про тимчасові заходи на період антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Як вбачається з договорів поруки від 08.05.2014 та від 31.05.2014 адреса ОСОБА_3 зазначена: АДРЕСА_3 . Місто Краматорськ Донецької області не входить до переліку населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Будь яких даних та доказів, що ОСОБА_3 станом на 08.05.2014 та 31.05.2014 працювала та мешкала в м. Донецьк, який входить до переліку населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, потім змушена була виїхати, матеріали справи не містять, та стороною відповідача суду не надано.

Таким чином до даних правовідносин не застосовується ст.2 ЗУ «Про тимчасові заходи на період антитерористичної операції».

Також представником відповідача ОСОБА_3 заявлено про застосування строку позовної давності до вимог про стягнення пені.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтями 257, 258 ЦК України встановлено види позовної давності: загальна та спеціальна. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: 1) про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Таким чином, судом встановлено, що до даних правовідносин в частині стягнення пені застосовується спеціальна позовна давність в один рік.

За правилами ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Відповідно до ч. 2 ст. 524, ч. 2 ст. 533 ЦК України сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Позивач звернувся до суду 08.08.2017 з вимогою (відповідно до уточненого позову) про стягнення пені за період з 09.08.2014 до 08.08.2017, представником заявника заявлено про застосування строку позовної давності щодо вимог про стягнення пені, тому з урахуванням річного строку позовної давності з відповідачів на корить позивача підлягає стягненню пеня за рік з 09.08.2016 по 08.08.2017 (365 днів).

На виконання ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог. Позивачем заявлено вимоги про стягнення пені та розраховано розмір пені з еквівалента суми боргу в доларах США за курсом на 09.08.2014, тому з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню пеня за договором позики від 08.05.2014 в сумі 254 462 грн.=13825 доларів США*12,6068 (курс НБУ на 09.08.2014) *0,4% *365 днів, та за договором позики від 30.05.2014 в сумі 297 955 грн.= 16188 доларів США*12,6068 (курс НБУ на 09.08.2014) *0,4% *365 днів (в межах заявлених позовних вимог).

На виконання ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог. Позивачем заявлено вимоги про стягнення боргу за договорами позики в розмір боргу в еквіваленті суми боргу в доларах США за курсом на 08.08.2017, тому суд при розрахунку суми боргу використовує курс станом на 08.08.2017. Отже, відповідачі зобов`язання за договорами позики належним чином не виконали у зв`язку з чим у відповідачів перед позивачем станом на 08 серпня 2017 року утворилась заборгованість за договором позики від 08 травня 2014 року в сумі 610 938 грн., яка складається з основного боргу 13825 доларів США, що за курсом НБУ на 08 серпня 2017 року (25,7849) складає 356 476 грн., неустойка (пеня) 254 462 грн., заборгованість за договором позики від 31 травня 2014 року в сумі 715 360 грн., яка складається з основного боргу 16188 доларів США, що за курсом НБУ на 08 серпня 2017 року (25,7849) складає 417 405 грн., неустойка (пеня ) 297 955 грн., які підлягають солідарному стягненню з боржників в межах заявлених позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Частиною 1 ст.12 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Положеннями ч. 1 ст. 39 Закону «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Так, згідно з ч. 1 ст. 38 Закону України «Про іпотеку», якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі покупцеві, іпотекодержатель зобов`язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків.

Частиною 5 вищеназваної статті установлено, що дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця.

Водночас у ч. 6 ст. 38 Закону «Про іпотеку» закріплено, що ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.

Частинами 1, 2 ст. 43 Закону «Про іпотеку» установлено, що прилюдні торги проводяться в двомісячний строк з дня одержання організатором прилюдних торгів заявки державного виконавця на їх проведення. Початкова ціна продажу предмета іпотеки встановлюється рішенням суду або за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а якщо вони не досягли згоди, на підставі оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність, при цьому початкова ціна продажу майна не може бути нижчою за 90 відсотків його вартості, визначеної шляхом його оцінки.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постановах від 27 травня 2015 року у справі № 6-61цс15, від 08 червня 2016 року у справі № 6-1239цс16, виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм ст. ст. 38, 39 Закону України «Про іпотеку», у розумінні норми ст. 39 Закону України «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмета іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою ч. 6 ст. 38 цього Закону.

Враховуючи те, що відповідачі не виконали взяті на себе зобов`язання по сплаті заборгованості за договорами позики, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість вимог позивача в частині звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір та судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 89,133,141,258-265,212,280-289 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний податковий номер: НОМЕР_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_4 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний податковий номер: НОМЕР_2 яка проживає за адресою: АДРЕСА_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний податковий номер: НОМЕР_3 , який проживає за адресою: АДРЕСА_5 , суму боргу за договором позики від 08 травня 2014 року, яка утворилася станом на 08 серпня 2017 року, в розмірі 610 938 (шістсот десять тисяч дев`ятсот тридцять вісім) грн., яка складається з основного боргу 356 476 грн., неустойка (пеня) 254 462 грн.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний податковий номер: НОМЕР_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_4 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний податковий номер: НОМЕР_2 яка проживає за адресою: АДРЕСА_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний податковий номер: НОМЕР_3 , який проживає за адресою: АДРЕСА_5 , суму боргу за договором позики від 31 травня 2014 року, яка утворилася станом на 08 серпня 2017 року, в розмірі 715 360 (сімсот п`ятнадцять тисяч триста шістдесят) грн., яка складається з основного боргу 417 405 грн., неустойка (пеня ) 297 955 грн.

В рахунок погашення заборгованості за договором позики від 08 травня 2014 року у розмірі 610 938 (шістсот десять тисяч дев`ятсот тридцять вісім) грн., яка складається з основного боргу 356 476 грн., неустойка (пеня) 254 462 грн., та договором позики від 31 травня 2014 року у розмірі 715 360 (сімсот п`ятнадцять тисяч триста шістдесят) грн., яка складається з основного боргу 417 405 грн., неустойка (пеня ) 297 955 грн., що у сумі складає 1326298 грн., звернути стягнення на нерухоме майно - двохкімнатну квартиру АДРЕСА_2 , житловою площею 31,3 кв.м., загальною площею 78,3 кв.м., відповідно до договору іпотеки від 08.05.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Макіївського міського нотаріального округу Донецької області Ісаєвим О.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 543, яка належить іпотекодавцю на підставі договору дарування, посвідченого 17 квітня 2014 року приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Соболєвою Л.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 1326, шляхом надання ОСОБА_1 права на продаж предмету іпотеки будь-якій особі-покупцеві в порядку встановленому ст. 38 ЗУ "Про іпотеку", з початковою ціною реалізації, визначеною на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності в порядку, встановленому ст. 38 ЗУ "Про іпотеку".

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний податковий номер: НОМЕР_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_4 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний податковий номер: НОМЕР_3 , який проживає за адресою: АДРЕСА_5 , судові витрати в сумі 4081 (чотири тисячі вісімдесят одна) грн. 63 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний податковий номер: НОМЕР_2 яка проживає за адресою: АДРЕСА_3 , на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 4081 (чотири тисячі вісімдесят одна) грн. 63 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк, з дня його проголошення, апеляційної скарги.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга може бути подана через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження відповідно та в порядку і строки, визначені ст. 354 ЦПК України.

Рішення знаходиться в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя А. С. Зінченко