Справа № 463/4753/21 Головуючий у 1 інстанції: Нор Н.В.
Провадження № 22-ц/811/256/23 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2023 року м. Львів

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Копняк С.М.,

суддів: Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана адвокатом Воробцем Святославом Івановичем, на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 21 грудня 2022 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення збитків,

В С Т А Н О В И В:

в квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення збитків. Просила суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на її користь збитки в розмірі 3 240,00 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, вказувала, що вона є забудовником - замовником об`єкта будівництва «Будівництво багатоквартирного житлового будинку з вбудованими торговими та офісними приміщеннями, підземними автостоянками зі знесенням існуючого будинку на АДРЕСА_1 ». Згідно Декларації про готовність об`єкта до експлуатації, зареєстрованої Департаментом ДАБІ у Львівській області 27 травня 2015 року № ЛВ 69, зазначений об`єкт закінчений будівництвом та готовий до експлуатації.

У відповідності до рішення зборів співвласників багатоквартирного будинку за місцезнаходженням: АДРЕСА_1 (протокол №1 від 22 жовтня 2018 року) з метою забезпечення надання комунальних послуг та функціонування будинку, до моменту укладення співвласниками (власниками квартир) прямих договорів із постачальниками відповідних комунальних послуг, а також до створення ОСББ чи укладення договору з управителем - співвласники здійснюють компенсацію балансоутримувачу (забудовнику) вартості наданих комунальних послуг та інших витрат на забезпечення Функціонування будинку.

Відповідач ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_2 , в якій проживає разом із сім`єю.

16 квітня 2018 року відповідачем пошкоджено двері щитової шафи на 3-му поверсі в ж/б АДРЕСА_1 , в якій знаходиться електролічильники. Вартість проведеного ремонту пошкодженої відповідачем шафи, у якій знаходиться прилад обліку електроенергії, становить 3 240,00 грн. Зазначена сума була оплачена позивачем 21 червня 2018 року.

Так як відповідач відшкодувати заподіяні позивачу збитки в добровільному порядку відмовляється, а тому позивач з метою захисту своїх порушених прав звернулася до суду з відповідним позовом, який просить задовольнити.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 21 грудня 2022 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення збитків, відмовлено.

Дане рішення оскаржила ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Воробець С.І., подавши апеляційну скаргу, в якій просить рішення Личаківського районного суду м. Львова від 21 грудня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що сторона позивача не погоджується із висновками суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог, внаслідок застосування наслідків спливу строку позовної давності.

Так, на думку заявника, судом першої інстанції помилково не враховано, що Законом України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (СОVID -19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОУШ-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786,1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID -19, спричиненої коронавірусом SARS - СоV -2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Постановою Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2022 р. № 1423 строк карантину продовжено до 30 квітня 2023р.

Отже, строк дії карантину, запровадженого із 12 березня 2020 року не закінчився, що є загальновідомою обставиною у розумінні частини третьої статті 82 ЦПК України. Відтак, строк позовної давності, визначений статтею 257 ЦК України, для позивача продовжився на строк дії карантину.

В лютому 2023 року від адвоката Тацишина І.Б. в інтересах відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу. Аналіз змісту відзиву на апеляційну скаргу свідчить про згоду із рішенням суду першої інстанції, представник сторони вважає таке законним та обґрунтованим, ухваленим із дотриманням вимог матеріального і процесуального права. У зв`язку з чим, просить рішення Личаківського районного суду м. Львова від 21 грудня 2022 року залишити без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана адвокатом Воробець С.І. на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 21 грудня 2022 року - без задоволення.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно пунктів 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення зазначеним вимогам відповідає не в повній мірі

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, місцевий суд виходив з того, що при розгляді даної справи судом з`ясовано, що право позивача, за захистом якого остання звернулася до суду, було порушене, а відтак наявні підстави для задоволення позовної вимоги. Однак, у зв`язку із пропуском строку на звернення до суду у даній справі та з урахуванням поданої відповідачем заяви про застосування наслідків спливу позовної давності, слід відмовити в задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності.

Проте, з такими висновками суду колегія суддів не погоджується, враховуючи таке.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За приписами частини п`ятої цієї статті Кодексу, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

У статті 253 ЦК України зазначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався.

Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина.

Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»).

Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Цей Закон набрав чинності 02 квітня 2020 року. При цьому карантин на території України встановлено з 12 березня 2020 року (постанова Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» (назва в редакції, чинній на дату прийняття) від 11 березня 2020 року № 211).

У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

Виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, колегія суддів дійшла висновку, що пункт 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, підлягає застосуванню у тому випадку, коли строк позовної давності не сплив на момент встановлення карантину на території України (12 березня 2020 року).

Близькі за змістом висновки викладено в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21 (провадження № 61-5238св22) та від 26 вересня 2022 року у справі № 372/3235/20 (провадження № 61-6797св22).

З матеріалів справи убачається, що підставою звернення в суд із позовом до відповідача стало заподіяння останнім збитків, яке мало 16 квітня 2018 року, позов подано позивачем 27 квітня 2021 року, коли на території України був введений карантин у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відтак строк позовної давності, визначений статтею 257 ЦК України, для позивача ОСОБА_1 продовжився на строк дії карантину.

У цьому зв`язку, колегія суддів не може погодитись з мотивами оскаржуваного рішення про те, що строк позовної давності для позивача ОСОБА_1 сплив.

Перевіряючи законність оскаржуваного судового рішення по суті заявлених позовних вимог, колегія суддів враховує таке.

З матеріалів справи убачається, що позивач ОСОБА_1 є забудовником - замовником об`єкта будівництва «Будівництво багатоквартирного житлового будинку з вбудованими торговими та офісними приміщеннями, підземними автостоянками зі знесенням існуючого будинку на АДРЕСА_1 ».

Згідно долученої позивачем до матеріалів позову копії Декларації про готовність об`єкта до експлуатації, зареєстрованої Департаментом ДАБІ у Львівській області 27 травня 2015 року № ЛВ69, зазначений вище об`єкт закінчений будівництвом та готовий до експлуатації.

У відповідності до рішення зборів співвласників багатоквартирного будинку за місцезнаходженням: АДРЕСА_1 (протокол №1 від 22 жовтня 2018 року), копія якого долучена позивачем до матеріалів справи, з метою забезпечення надання комунальних послуг та функціонування будинку, до моменту укладення співвласниками (власниками квартир) прямих договорів із постачальниками відповідних комунальних послуг, а також до створення ОСББ чи укладення договору з управителем - співвласники здійснюють компенсацію балансоутримувачу (забудовнику) вартості наданих комунальних послуг та інших витрат на забезпечення Функціонування будинку.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 14 вересня 2022 року у справі № 463/4754/21 (провадження № 2/463/52/22), яке набрало законної сили у встановленому законом порядку, відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування протоколу зборів співвласників багатоквартирного будинку №1 від 22 жовтня 2018 року

Згідно долученої до матеріалів справи інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_2 .

Обґрунтовуючи вмотивованість та підставність заявлених вимог про стягнення збитків, позивач зазначає про те, що 16 квітня 2018 року відповідачем було пошкоджено двері щитової шафи на третьому поверсі в ж/б АДРЕСА_1 , в якій знаходяться електролічильники. Вартість проведеного ремонту пошкодженої відповідачем шафи обліку електроенергії становить 3 240,00 грн. Зазначена сума 21 червня 2018 року була оплачена позивачем, як балансоутримувачем (забудовником) на виконання вимог рішення зборів співвласників багатоквартирного будинку за місцезнаходженням: АДРЕСА_1 (протокол №1 від 22 жовтня 2018 року). Вказане стверджується долученими позивачем до матеріалів справи копіями документів: листа від 07 травня 2018 року за № 5852/3918 Личаківського ВП ГУНП у Львівській області; висновком від 24 квітня 2018 року, затвердженим начальником Личаківського ВП ГУНП у Львівській області; актом виконаних робіт від 04 червня 2018 року; рахунком-фактурою № 44 від 04 червня 2018 року; платіжним дорученням № 10043212 від 20 червня 2018 року.

Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно із частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частини статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

У пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» вказано, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

У спорах про відшкодування шкоди діє презумпція вини заподіювача шкоди, а на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Такої думки дотримується також Верховний Суду постанові від 21 лютого 2018 року у справі № 461/9006/15-ц; 16 квітня 2018 року справа № 369/3076/17-ц.

Співвласник багатоквартирного будинку - це власник житлового або ж нежитлового приміщення в даному будинку.

Спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю, тобто воно не може бути розділене між мешканцями.

До спільного майна багатоквартирного будинку можемо віднести всі приміщення загального користування (у тому числі допоміжні). Це, до прикладу, колясочні, комори, підвали, шахти ліфтів, горища, сміттєкамери та інші підсобні і технічні приміщення. Все механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку також є спільно власністю, при умові, що воно обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (стаття 81 ЦПК України).

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Надавши оцінку заявленим позовним вимогам, провівши аналіз долучених до матеріалів позовної заяви наданих позивачем доказів, зокрема, висновку Личаківського ВП ГУ НП у Львівській області від 24 квітня 2018 року, із якого убачається, що працівниками поліції встановлено, що 16 квітня 2018 року о 17 год. 30 хв. мало місце злом замків в шафі, де зберігаються електролічильники, а не самої шафи обліку електроенергії, вартість ремонту якої просить стягнути позивач з відповідача відповідно до акту виконаних робіт від 04 червня 2018 року, те, що останньою не надано належних документів, які посвідчують право її вимоги до відповідача ОСОБА_2 на відшкодування шкоди щодо майна, яке є у спільній сумісній власності всіх власників квартир, а надані позивачем докази не є такими, що підтверджують про порушене право саме позивача та підставність заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні таких саме з цих підстав.

Відповідно до вимог пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення, або змінює рішення.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За приписами частини другої статті 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню; порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову, однак виходячи при цьому з невірних підстав, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення належить змінити в мотивувальній частині з викладенням її у редакції цієї постанови. В решті рішення слід залишити без змін.

Оскільки суд апеляційної інстанції змінює судове рішення, але виключно у частині мотивів його прийняття, то новий розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 376, 382 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана адвокатом Воробцем Святославом Івановичем, задовольнити частково.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 21 грудня 2022 року змінити, виклавши мотивувальну частину такого в редакції цієї постанови.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 02 березня 2023 року.

Головуючий С.М. Копняк

Судді: С.М. Бойко

А.В. Ніткевич