Номер провадження: 22-ц/813/4378/23
Головуючий у першій інстанції Громік Д.Д.
Доповідач Назарова М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.03.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Кострицького В.В., Лозко Ю.П.,

за участю секретаря Пінькової К.Ю.,

учасники справи: позивач - ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 09 грудня 2022 року,

постановлену Малиновським районним судом м. Одеси у складі: судді Громік Д.Д. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на частину майна,

в с т а н о в и в:

Предметом апеляційного перегляду є ухвала Малиновського районного суду м. Одеси від 09 грудня 2022 року, якою заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено частково.

Накладено арешту на:

- 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , яка на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 виданого 27.02.2014 Реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції належить відповідачці ОСОБА_2 ;

- 1/2 частку квартири АДРЕСА_2 , яка на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_2 виданого 27.02.2014 Реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції належить відповідачці ОСОБА_2 ;

- 1/2 частку автомобіля «SsangYong Korando» державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , 2012 року випуску, який належить ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 09 грудня 2022 року про забезпечення позову.

Доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що відповідно до ч. 3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позовними вимогами; при постановленні оскаржуваної ухвали було враховано виключно інтереси позивача, а інтереси скаржниці не враховано взагалі; суд усунувся від формулювання в тексті оскаржуваної ухвали її мотивувальної частини, невмотивованість ухвали суду в частині арешту майна залишає нез`ясованим факт існування обставин стосовно того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а також викликає сумніви в обґрунтованості ухвали.

Крім того, ОСОБА_2 зазначає, що судом першої інстанції допущено порушення процесуального та матеріального права, а саме майно, на яке накладено арешт для забезпечення позову, не відповідає майну, яке заявлено позивачем у позовній заяві.

Від позивача надійшов відзиву на апеляційну скаргу відповідачки, в якому зазначено, що ухвала суду від 09.12.2022 постановлена судом у повній відповідності до норм цивільно-процесуального законодавства, суд пересвідчився у тому, що між сторонами існує спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду, застосував вид забезпечення позову, передбачений ст. 150 ЦПК України, який у повній мірі відповідає виниклим правовідносинам, і вказане не заважає відповідачці користуватись належним їй майном, а тому просить суд відхилити апеляційну скаргу та залишити ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 09 грудня 2022 року без змін.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Сторони, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, не з`явилися, що відповідно до вимог частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є недоведеність висновків, викладених у рішення суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України)

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Реалізація права на судовий захист, гарантованого кожному статтями 55, 124 Конституції України, багато в чому залежить від належного правового механізму, складовою якого, зокрема, є інститут забезпечення позову в судовому процесі.

За змістом статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом. За заявою сторони у справі, яка передана на розгляд міжнародного комерційного арбітражу, третейського суду, суд може вжити заходів забезпечення позову у порядку та з підстав, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до роз`яснень п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому, зважаючи на практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову, під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, має пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 11 серпня 2022 року у справі № 522/1514/21.

Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Зазначений висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17.

Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази.

Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення.

Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

Обґрунтовуючи свою заяву про забезпечення позову, позивач ОСОБА_1 зазначив, що предметом позову виступає частка вказаного рухомого та нерухомого майна, титульним одноособовим власником якого на даний час є відповідачка, тому вона має можливість розпорядитися даним майном, що може ускладнити або унеможливити подальше виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Суд першої інстанції погодився з доводами ОСОБА_1 про наявність обставин, які свідчать, що невжиття заходів забезпечення позову може в подальшому зробити не можливим виконання рішення суду.

Колегія суддів вважає правильним такий висновок суду про необхідність задоволення заяви про забезпечення позову. Судом першої інстанції надано заявнику можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист його законних прав та інтересів.

Застосування вказаного виду забезпечення позову є адекватним, відповідає змісту порушеного права та є співмірним із заявленими вимогами ОСОБА_1 , оскільки між сторонами дійсно виник спір з приводу спільного нерухомого та рухомого майна, а саме 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 , 1/2 частки квартири АДРЕСА_2 .

Вид забезпечення позову, який просить застосувати позивач по даній справі є співмирним та відповідає обсягу заявленим позовним вимогам та існують об`єктивні ризики можливого відчуження та/або приховування майна, яке є предметом розгляду справи.

Крім того, колегія суддів наголошує, що забезпечення позову є тимчасовим обмеженням щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача. Таке тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 14 лютого 2022 року у справах № 644/3734/21, № 367/3628/21.

Не спростовують правильних висновків суду доводи апеляційної скарги про те, що при постановленні оскаржуваної ухвали було враховано виключно інтереси позивача, а інтереси скаржниці не враховано взагалі, оскільки вказаний захід забезпечення позову є адекватним, відповідає змісту порушеного права та є співмірним із заявленими вимогами ОСОБА_1 , оскільки між сторонами дійсно виник спір з приводу спільного нерухомого та рухомого майна, а саме 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 , 1/2 частки квартири АДРЕСА_2 .

Суд вірно застосував до правовідносин сторін відповідні норми права, що регулюють такі відносини, та зазначив про існування реальної загрози утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, і що таке незабезпечення шляхом накладення арешту на предмет спору в тій частині, на яке претендує позивач, є доцільним, тому довід скарги про те, що суд усунувся від формулювання в тексті оскаржуваної ухвали її мотивувальної частини, невмотивованість ухвали суду в частині арешту майна, спростовується змістом оскаржуваної ухвали.

Проте, слушним є довід апеляційної скарги про невідповідність майна, на яке накладено арешт для забезпечення позову, майну, заявленому позивачем у позовній заяві, оскільки як вбачається з позовної заяви про зменшення позовних вимог від 23.11.2022, предметом спору є лише вказаних спірних квартир, натомість частки автомобіля «SsangYong Korando» державний реєстраційний номер НОМЕР_3 не є предметом спору.

Отже, наведене є підставою для часткового задоволення апеляційної скарги та скасуванню ухвали суду в наведеній частині.

Питання про розподіл судових витрат наразі колегією суддів не вирішується, оскільки має здійснюватися під час закінчення розгляду справи у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. 367, 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 09 грудня 2022 року в частині накладення арешту на 1/2 частки автомобіля «SsangYong Korando» державний реєстраційний номер НОМЕР_3 скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на 1/2 частки автомобіля «SsangYong Korando» державний реєстраційний номер НОМЕР_3 відмовити.

В іншій частині ухвалу суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови 14 березня 2023 року.

Головуючий М.В. Назарова

Судді: В.В.Кострицький

Ю.П. Лозко