печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2023 року Печерський районний суд міста Києва

суддя Матійчук Г.О.

секретар судового засідання Музика В.П.

справа №757/63755/21-ц

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач 1: Державна казнечейська служба України

відповідач 2: Київська обласна прокуратура,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Київської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду, -

представник відповідача 2 - Касяненко В. П.

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2021 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просить стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію моральної шкоди в сумі 3 536 415, 24 грн, шляхом списання цих коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України.

В обґрунтування позову зазначено, що ГУ НП у Київській області за процесуального керівництва Прокуратури Київської області здійснювалося досудове розслідування кримінального провадження №0000360, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29.01.2014 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 5 ст. 191, ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 364, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 209 КК України.

Ухвалою слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду м. Києва від 14 березня 2018 року, справа №359/1849/18, прокурору відділу прокуратури Київської області Кузьо Назарію Васильовичу, іншим прокурорам групи прокурорів, слідчим слідчої групи у вказаному кримінальному провадженні за участю працівників ГУ БКОЗ СБ України із залученням працівників підрозділів спеціально призначення - надано дозвіл у кримінальному провадженні №0000360 внесеному до ЄРДР 29.01.2014 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 191, ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 367 КК України, на проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_1 , в приміщенні квартири, що на праві власності належить ОСОБА_2 та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчиненого кримінального правопорушення, відшукування, вилучення документів, які стосуються діяльності Державного підприємства «Радіопередавальний центр».

У ході проведення обшуку, який було розпочато 29.03.2018 року о 07 год. 22 хв., у помешканні ОСОБА_1 були вилучені ряд документів, які стосуються Державного підприємства «Радіопередавальний центр», мобільний телефон, флеш-накопичувач, а також документи, які не відносяться до відомостей та документів, які стосуються Державного підприємства «Радіопередавальний центр».

Разом з тим, 29.03.2018 року о 15 год. 00 хв. під час обшуку у вказаній квартирі, старшим слідчим СУ ГУНП в Київській області Арнаут Л.П. у порядку ст. 208 КПК України було затримано ОСОБА_1 , що підтверджується протоколом затримання.

Після затримания ОСОБА_1 був доставлений до СУ ГУНП у Київській області для проведення слідчих дій.

29.03.2018 року о 19 год. 13 хв. старший слідчий СУ ГУ НП в Київській області Слончак Д. О. повідомив ОСОБА_1 про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 5 ст. 191, ч. 4 ст. 28 ч.2 ст.364, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 209 КК України.

29.03.2018 року о 23 год. 40 хв. ОСОБА_1 був доставлений та поміщений до ізолятора тимчасового тримання ГУ НП у м. Києві.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 30.03.2018 року у справі №761/11466/18 йому обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 26.05.2018 року, визначено заставу у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 528 600, 00 грн та покладено додаткові обов?язки: не відлучатися за межі Київської області без дозволу слідчого, прокурора, слідчого судді або суду; повідомляти слідчого, прокурора, слідчого суддю чи суд про зміну свого місця проживання; прибувати за кожною вимогою до органу досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду; здати на зберігання слідчому свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; утримуватися від спілкування із свідками ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_21 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , ОСОБА_46 , ОСОБА_47 , ОСОБА_48 , ОСОБА_49 , ОСОБА_50 до завершення досудового розслідування.

Строк дії ухвали про тримання підозрюваного під вартою визначено до 26.05.2018 року включно.

02.04.2018 року ОСОБА_1 було доставлено до Державної установи «Київський слідчий ізолятор» та цього ж дня звільнено з-під варти на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 30.03.2018 року у справі №761/11466/18 під заставу, що підтверджується довідкою ДУ «Київський слідчий ізолятор» №102-Б-101 від 26.04.2021 року.

29.05.2018 року ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва, справа №761/19450/18, клопотання клопотання прокурора відділу прокуратури Київської області Кузьо Назарія Васильовича про продовження строку дії обов?язків покладених на ОСОБА_1 задоволено, продовжено до 25 липня 2018 року строк дії обов?язків, покладених на підозрюваного ОСОБА_1 ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва 30.03.2018 року у справі №761/11466/18.

Вказує, що таким чином, у період з 29.03.2018 року по 02.04.2018 року включно ОСОБА_1 на 5 (п?ять) днів було позбавлено волі, а у період з 02.04.2018 року по 31.07.2018 року, тобто 121 день на ОСОБА_1 було покладено ряд обов?язків, що суттєво обмежували його звичний спосіб життя, соціальні контакти, можливість вільно пересуватись по країні та за її межами, що також є необхідною складовою для його професійної діяльності арбітражного керуючого.

У подальшому, постановою заступника начальника відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів НП України Департаменту нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності Генеральної прокуратури України від 20.03.2019 року, кримінальне провадження №0000360 від 29.01.2014 року в частині підозри ОСОБА_51 , ОСОБА_1 , ОСОБА_52 , ОСОБА_53 , ОСОБА_54 , ОСОБА_55 та ОСОБА_56 закрито у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді та вичерпанням можливості їх отримати.

А також, постановою старшого слідчого в ОВС Головного слідчого управління НП України від 27.03.2019 року, прийнято рішення про закриття кримінальних правопорушень у кримінальному провадженні № 0000360, передбачених ч. 1 ст. 366, ч.1 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 364, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 209 КК України, у зв`язку з відсутністю складу кримінальних правопорушень, передбачених даними статтями.

Зазначає, що період перебування його під слідством та судом має бути обрахований за час, починаючи від 29.03.2018 року до 20.03.2019 року (11 місяців 20 днів), тобто з моменту затримання та вручення йому письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення до моменту закриття кримінального провадження за невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

За час перебування під слідством та судом у вказаному кримінальному провадженні він зазнав значних душевних страждань, втратив свою ділову репутацію, відбулись негативні зміни у особистому житті. Такі події призвели до погіршення/позбавлення можливостей реалізації його звичок і бажань, відбулось погіршення відносин з оточуючими людьми, мав місце факт проведення обшуку на його робочому місці та помешканні, що крім того завдало душевних переживань не лише йому, а й його дружині, що стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 30.11.2021 року позовну заяву залишено без руху, оскільки вона не відповідала вимогам ст. ст. 175, 177 ЦПК України, та надано позивачу строку для усунення недоліків позовної заяви протягом 10 днів з дня вручення ухвали (а.с. 42).

13.12.2021 року від позивача надійшла заява про усунення недоліків (а.с. 44-71).

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 12.12.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження та вирішено розглядати справу у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Встановлено строк 15 днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження, протягом якого відповідач має право направити: суду - відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази, висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову; позивачу - копію відзиву та доданих до нього документів (а.с. 72).

27.01.2022 року надійшов відзив відповідача 2 Київської обласної прокуратури на позов, у якому просить відмовити у задоволенні позову з підстав, зазанчених у ньому. Зокрема, у відзиві зазначено, що виходячи зі змісту позову та доданих до нього документів, ОСОБА_1 не надано жодного належного та допустимого доказу, який би підтверджував спричинення йому моральної шкоди у розмірі 3 536 415, 24 грн чи наявність причинно-наслідкового зв?язку між рішеннями, діями або бездіяльністю органів досудового розслідування і прокуратури та фактичним настанням негативних наслідків для позивача, у зв?язку з чим слід відмовити позивачу у задоволенні його позову в повному обсязі (а.с. 78-93).

07.02.2022 року надійшла відповідь позивача на відзив, у якій зазначено, що затримання, отримання повідомлення позивачем про підозру та взяття під варту з розміщенням в ізоляторі, разом з опублікуванням відомостей про це в засобах масової інформації, призвело до порушення його нормальних життєвих умов та зв`язків, вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, завдало душевних страждань, принизило честь, гідність, а також ділову репутацію, а тому позивач має право відшкодування завданої йому моральної шкоди за рахунок держави (а.с. 96-135).

07.02.2022 року надійшов відзив відповідача 1 Державної казначейської служби на позов, у якому просить відмовити у задоволенні позову з підстав, зазначених у ньому. Зокрема, у відзиві зазначено, що Казначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачеві не завдало (до того ж сам позивач не вказує на Казначейство як на порушника своїх прав). Відповідно до вимог Конституції України, ЦК України та інших актів законодавства, й обов`язкових висновків Конституційного суду України Казначейство не повинно нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу внаслідок незаконних дій, зокрема, інших державних органів. Також, позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу, який би підтверджував спричинення йому моральної шкоди у розмірі 3 536 415, 24 грн, розмір вказаної моральної шкоди значно завищено позивачем, а наданий позивачем розрахунок не є обґрунтованим (а.с. 131-143).

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 03.08.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 174).

У судове засідання, призначене на 31.01.2023 року о 08-30 год. сторони не з?явились, повідомлялись належними чином.

На підставі п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу в судовому засіданні за відсутності позивача, з урахуванням його пояснень, наданих у судовому засіданні 24.01.2023 року, а також у відсутність представників відповідачів, з урахуванням пояснень представника відповідача 2 Касяненко Д. М., наданих нею у судовому засіданні 24.01.2023 року, та обставин, зазначених у відзивах на позовну заяву.

Заслухавши 24.01.2023 року в судовому засіданні пояснення позивача та представника відповідача 2, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи та характер спірних правовідносин, об`єктивно оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступних підстав.

За ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України).

За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, ГУ НП у Київській області за процесуального керівництва Прокуратури Київської області здійснювалося досудове розслідування кримінального провадження №0000360, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29.01.2014 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 5 ст. 191, ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 364, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 209 КК України.

Ухвалою слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду м. Києва від 14 березня 2018 року, справа №359/1849/18, прокурору відділу прокуратури Київської області Кузьо Назарію Васильовичу, іншим прокурорам групи прокурорів, слідчим слідчої групи у вказаному кримінальному провадженні за участю працівників ГУ БКОЗ СБ України із залученням працівників підрозділів спеціально призначення, надано дозвіл у кримінальному провадженні №0000360, внесеному до 29.01.2014 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 191, ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 367 КК України, на проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_1 , в приміщенні квартири, що на праві власності належить ОСОБА_2 та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчиненого кримінального правопорушення, відшукування, вилучення документів які стосуються діяльності Державного підприємства «Радіопередавальний центр».

У ході проведення обшуку, який було розпочато 29.03.2018 року о 07 год. 22 хв., у помешканні ОСОБА_1 були вилучені ряд документів, які стосуються Державного підприємства «Радіопередавальний центр», мобільний телефон, флеш-накопичувач, а також документи, які не відносяться до відомостей та документів які стосуються Державного підприємства «Радіопередавальний центр».

Разом з тим, 29.03.2018 року о 15 год. 00 хв. під час обшуку у вказаній квартирі, старшим слідчим СУ ГУНП в Київській області Арнаут Л.П. у порядку ст. 208 КПК України було затримано ОСОБА_1 , що підтверджується протоколом затримання.

Після затримания ОСОБА_1 був поставлений до СУ ГУНП у Київській області для проведення слідчих дій.

29.03.2018 року о 19 год. 13 хв. старший слідчий СУ ГУ НП в Київській області Слончак Д. О. повідомив ОСОБА_1 про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 5 ст. 191, ч. 4 ст. 28 ч.2 ст.364, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 209 КК України.

29.03.2018 року о 23 год. 40 хв. ОСОБА_1 був доставлений та поміщений до ізолятора тимчасового тримання ГУ НП у м. Києві.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 30.03.2018 року у справі №761/11466/18 йому обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 26.05.2018 року, визначено заставу у розмірі 300 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 528 600, 00 грн та покладено додаткові обов?язки: не відлучатися за межі Київської області без дозволу слідчого, прокурора, слідчого судді або суду; повідомляти слідчого, прокурора, слідчого суддю чи суд про зміну свого місця проживання; прибувати за кожною вимогою до органу досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду; здати на зберігання слідчому свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; утримуватися від спілкування із свідками ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_21 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , ОСОБА_46 , ОСОБА_47 , ОСОБА_48 , ОСОБА_49 , ОСОБА_50 до завершення досудового розслідування.

Строк дії ухвали про тримання підозрюваного під вартою, визначено - до 26.05.2018 року включно.

02.04.2018 року ОСОБА_1 було доставлено до Державної установи «Київський слідчий ізолятор» та цього ж дня звільнено з-під варти на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 30.03.2018 року у справі №761/11466/18 - під заставу, що підтверджується довідкою ДУ «Київський слідчий ізолятор» №102-Б-101 від 26.04.2021 року.

29.05.2018 року ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва, справа №761/19450/18, клопотання клопотання прокурора відділу прокуратури Київської області Кузьо Назарія Васильовича про продовження строку дії обов?язків покладених на ОСОБА_1 задоволено, продовжено до 25 липня 2018 року строк дії обов?язків покладених на підозрюваного ОСОБА_1 ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва 30.03.2018 року у справі №761/11466/18.

Постановою заступника начальника відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів НП України Департаменту нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності Генеральної прокуратури України від 20.03.2019 року, кримінальне провадження №0000360 від 29.01.2014 року в частині підозри ОСОБА_51 , ОСОБА_1 , ОСОБА_52 , ОСОБА_53 , ОСОБА_54 , ОСОБА_55 та ОСОБА_56 в частині підозри ОСОБА_51 , ОСОБА_1 , ОСОБА_52 , ОСОБА_53 , ОСОБА_54 , ОСОБА_55 та ОСОБА_56 закрито у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді та вичерпанням можливості їх отримати.

Постановою старшого слідчого в ОВС Головного слідчого управління НП України від 27.03.2019 року, прийнято рішення про закриття кримінальних правопорушень у кримінальному провадженні № 0000360, передбачених ч. 1 ст. 366, ч.1 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 364, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 209 КК України, у зв`язку з відсутністю складу кримінальних правопорушень.

Так, судом встановлено, що період перебування ОСОБА_1 під слідством та судом має бути обрахований за час, починаючи від 29.03.2018 року до 20.03.2019 року (11 місяців 20 днів), тобто з моменту затримання та вручення йому письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення до моменту закриття кримінального провадження за невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Статтею 56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Поняття моральної (немайнової) шкоди і порядок її відшкодування визначається статтею 23 ЦК України. Зокрема, підставами для відшкодування моральної шкоди можуть бути порушення майнових, особистих немайнових прав особи, а також зобов`язань у випадках, передбачених договором або законом.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно із ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадках: встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

У наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода (п. 5 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону).

За змістом статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду`відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зав`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Частинами 2, 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Розмір моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, необхідно визначати, виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до набрання виправдувальним вироком законної сили або ухвали про закриття кримінального провадження. Такий правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 року, справа № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18).

Початок перебігу строку перебування під слідством суд рахує з моменту пред`явлення ОСОБА_1 підозри з 29.03.2018 року по 20.03.2019 року) дата винесення постанови про закриття кримінального провадження, а тому загальний строк перебування позивача під слідством складає повних 11 місяців та 20 днів.

Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» установлено, що з 01.01.2023 року розмір мінімальної заробітної плати становить 6 700 грн.

Враховуючи викладене, ту обставину, що при визначені розміру моральної шкоди суд має керуватися принципами поміркованості, розумності, справедливості, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення, має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи, тому, враховуючи строк перебування ОСОБА_1 під слідством, мінімальний розмір компенсації моральної шкоди становить 78 166, 67 грн (6 700, 00 грн х 11 місяців) + (6 700, 00 грн : 30 місяців х 20 днів).

Що стосується посилань позивача на втрату клієнтів за весь час його перебування під слідством, втрату його ділової репутації, тощо, суд зазначає таке.

Як роз`яснено у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Визначення розміру моральної шкоди не в мінімальному розмірі є правом суду із урахуванням ст. 23 ЦК України та Постанови пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Таким чином, законом визначений мінімальний розмір моральної шкоди, яка відшкодовується, та не встановлено граничний розмір такої шкоди.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, межі якого визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, слід виходити з розміру мінімальної заробітної плати, що був установлений на час розгляду справи, з урахуванням обставин викладених у вищевказаній Постанові Пленуму Верховного Суду України.

Разом з тим, такий розмір має визначатись з урахуванням вимог розумності і справедливості такого відшкодування, оскільки мінімальний розмір такого відшкодування визначається в ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Дана норма Закону не зобов`язує суд визначати розмір відшкодування моральної шкоди в межах мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, а лише встановлює найнижчу межу розміру такого відшкодування.

При цьому, суд враховує, що визначений законом розмір - є мінімальним, який гарантований державою, а тому суд, виходячи із обставин конкретної справи може визначити і більший розмір відшкодування, оскільки обмежень щодо максимального розміру закон не містить.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) зазначено, що межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

При цьому, суд наголошує, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її надмірного збагачення за рахунок держави.

Приймаючи до уваги вищевикладене, враховуючи час перебування позивача під слідством і судом, беручи до уваги статус позивача, його ділову репутацію, місце у суспільстві, з огляду на засади розумності та справедливості та з урахуванням практики ЄСПЛ, суд прийшов до висновку, що в даному випадку підлягає стягненню моральна шкода в розмірі 120 000, 00 грн.

Відповідно до статті 2 ЦК України держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року в справі 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18) вказано, що кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (ч. 1 ст. 2 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Резолютивні частини рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання.

Схожий за змістом висновок міститься у постановах Верховного Суду від 06 лютого 2019 року в справі № 199/6713/14-ц, від 11 серпня 2021 року в справі № 352/2255/19, від 18 серпня 2021 року в справі № 591/6891/18, від 18 серпня 2021 року в справі № 200/8310/18, від 08 вересня 2021 року в справі № 751/7182/19.

Згідно з ч. 2 ст. 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Тлумачення ч. 2 ст. 48 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, заподіяною органом державної влади, їх посадовою або службовою особою є держава як учасник цивільних відносин. При цьому держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого заподіяну шкоду.

Отже, моральна шкода, завдана під час проведення досудового розслідування у рамках кримінального провадження №0000360 від 29 січня 2014 року, підлягає відшкодуванню за рахунок держави Україна, яку у цій справі представляли компетентні органи.

Так, суд вважає за необхідне наголосити, що кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивна частина судового рішення не повинна містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено стягнення коштів.

Анатолічний висновок зроблено у постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 липня 2022 року, справа № 757/24363/20-ц, провадження № 61-20822св21.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, як встановлено ч. 2 ст. 77 ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦПК України, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Таким чином, доказуванням є процесуальна і розумова діяльність суб`єктів доказування, яка здійснюється в урегульованому цивільному процесуальному порядку і спрямована на з`ясування дійсних обставин справи, прав і обов`язків сторін, встановлення певних обставин шляхом ствердження юридичних фактів, зазначення доказів, а також подання, прийняття, збирання, витребування, дослідження і оцінки доказів; докази і доказування виступають процесуальними засобами пізнання в цивільному судочинстві.

Процес доказування (на достовірність знань про предмет) відбувається у межах передбачених процесуальних форм і структурно складається з декількох елементів або стадій, які взаємопов`язані й взаємообумовлені. Виділяються такі елементи: твердження про факти; визначення заінтересованих осіб щодо доказів; подання доказів; витребування доказів судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі; дослідження доказів; оцінка доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Позивачу були спричинені моральні страждання, що безумовно змінило його нормальний життєвий ритм, ділові зв`язки, громадське життя, тощо, отже, враховуючи характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, виходячи із засад розумності та виваженості, суд вважає що позивачам не мотивовано заподіяння йому моральної шкоди в розмірі 3 536 415, 24 грн, однак суд вважає, що відшкодування в розмір 120 000, 00 грн буде співмірним з понесеними позивачем моральними втратами.

Розподіл судових витрат між сторонами, регулюється ст. 141 ЦПК України. Зокрема: судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В даному випадку судові витрати віднесені за рахунок держави.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 56 Конституції України, ст. ст. 2, 23, 1176 ЦК України, ст. ст. 1, 2, 4, 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», ст. ст. 2, 4, 12, 13, 15, 76-82, 89, 95, 141, 174, 258-259, 263-265, 352-355, 15.5) Перехідних положень ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Київської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду - задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 120 000, 00 грн компенсації моральної шкоди.

В задоволенні іншої частини позову - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду або через Печерський районний суд м. Києва, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України в редакції від 15 грудня 2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному вебпорталі судової влади України за вебадресою: http://court.gov.ua/fair/sud2606.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач 1: Державна казначейська служба України, адреса: вул. Бастіонна, 6, м. Київ, 01014, .

Відповідач 2: Київська обласна прокуратура, адреса: бульвар Лесі Українки, 27/2, м. Київ, 01014, .

Повний текст рішення складено 31.01.2023 року.

Суддя Г.О. Матійчук