ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/6352/22 Номер провадження 22-ц/814/3494/23Головуючий у 1-й інстанції Шаповал Т.В. Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Одринської Т.В.,

суддів Панченка О.О., Пікуля В.П.

за участю секретаря Сальної Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава у режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південна залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення моральної шкоди

за апеляційними скаргами Акціонерного товариства «Українська залізниця» та адвоката Тарасенко Віри Юріївни в інтересах ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 05 квітня 2023 року,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 15.11.2017 біля 10:50 годин в районі роз`їзду 6-го км. пілону №2 між платформами Диканівська та Новосьолівська напроти будинку АДРЕСА_1 стався наїзд електропоїздом «ЕР2Р», реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 на громадянина ОСОБА_3 , який приходиться позивачу рідним дідом.

Внаслідок указаної транспортної події, ОСОБА_3 , загинув на місці.

Вказувала, що вона є рідною онукою загиблого, яка проживала з ним і була зареєстрована за однією адресою на день його смерті.

Враховуючи, що втрата близької людини є для неї незворотною втратою, що спричиняла, спричиняє і буде спричиняти їй довготривалі сильні душевні страждання, просила стягнути з АТ «Українська Залізниця» в рахунок відшкодування моральної шкоди 992 400 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 05 квітня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 30 000 грн..

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави судовий збір у розмірі 992 грн. 40 коп.

Не погодившись з вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_1 через адвоката Тарассенко В.Ю., яка посилаючись на незаконність і необґрунтованість рішення, порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення Київського районного суду м. Полтави від 05 квітня 2023 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги вказувала, що при ухваленні рішення судом не враховано висновки Верховного суду викладені у постановах в подібних правовідносинах.

Вказувала, що позивачем обґрунтовано, що дідусь був для неї дуже важливою у житті людиною, фактично замінив батька. Відповідно, у неї була спільна сім`я з загиблим, спільні права і обов`язки, спільний побут.

Враховуючи той факт, що втрата близької людини із яким разом проживали в одному помешканні є для ОСОБА_1 незворотною втратою, що спричиняла, спричиняє і буде спричиняти їй довготривалі сильні душевні страждання, тому йому спричинена суттєва моральна шкода, яка потребує відшкодуванню у грошовій формі.

При оцінці розміру моральної шкоди, яку позивач просить стягнути з відповідача, вона посилалась на судову практику Верховного Суду щодо розгляду аналогічних справ, детальні посилання на яку наведені у тексті позовної заяви.

Оцінюючи моральну шкоду, позивач посилалась на фінансовий стан відповідача та його суттєві фінансові можливості.

Також вказане рішення оскаржило АТ «Укрзалізниця», посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, вважає, що рішення ухвалено на підставі неправильного встановлення обставин, які мають значення для справи, та ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що суд не взяв до уваги доводи представника відповідача в тій частині, що загибель потерпілого відбулася внаслідок його власного умислу, оскільки доказів існування умислу загиблого на спричинення йому смерті не було встановлено під час досудового розслідування кримінального провадження.

Також суд не взяв до уваги, висновок №1024 від 28 лютого 2018 року комісійної судової залізнично-транспортної експертизи, проведеної Львівським НДІСЕ на підставі постанови слідчого, по кримінальному провадженню №0001466 за фактом ДТП - наїзду поїздом «ЕР2Р» на пішохода.

Вказувало, що потерпілий сам порушив п.п. 2,2; 2.3. 2.5 Правил безпеки громадян.

Зазначало, що судом першої інстанції, всупереч ст. 23 Цивільного Кодексу України, не було враховано вимоги розумності та справедливості, а тому розмір 30000 грн. відшкодування моральної школи, не відповідає характеру правопорушення, глибини душевних страждань позивача, ступеня вини відповідача та відсутністю будь - яких доказів існування моральної шкоди, а також інших обставин справи.

Крім того, позивач не надала жодних належних і допустимих доказів на підтвердження факту її проживання однією сім`єю з загиблим на час смерті останнього.

Ураховуючи викладене, прохало скасувати рішення Київського районного суду м. Полтави від 05 квітня 2023 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «Укрзалізниця», представник ОСОБА_1 - адвокат Тарасенко В.Ю. зазначила, що апеляційна скарга подана відповідачем виключно з метою ухилитись від відповідальності за відшкодування шкоди позивачу, завданої внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки смертю її близької людини - дідуся.

Вважає, що судом першої інстанції правильно зроблені висновки про те, що позивачем доведено факт її проживання разом із померлим станом на день його смерті однією сім`єю.

Вказувала, що твердження відповідача про те, що в матеріалах справи відсутні письмові докази, які б підтверджували моральні страждання позивача щодо смерті близької їй людини, є безпідставні.

Прохала апеляційну скаргу АТ «Укрзалізниця» залишити без задоволення.

Відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не надходив.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.

Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивач ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є онукою ОСОБА_3 , який ІНФОРМАЦІЯ_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 21.11.2017 року.

Згідно висновку експерта ХОБСМЕ № 3040-ДМ/17 від 21 грудня 2017 року причиною смерті ОСОБА_3 стала сукупна тупа травма тіла, з переломами ребер, хребта, черепа, з розривами внутрішніх органів, аорти.

З постанови від 15 березня 2018 року про закриття кримінального провадження старшого слідчого в ОВС відділу розслідування злочинів у сфері транспорту ГУ НП в Харківській області Шоста О.В. досудовим розслідуванням встановлено, що 15 листопада 2017 року близько 10:50 в районі роз`їзду 6-го км. пілону №3 між платформами Диканівська та Новосьолівська напроти будинку № 12 по вул. Лелюківська в м. Харкові стався наїзд електропоїздом «ЕР2Р», реєстр. номер 7043, який є джерелом підвищеної небезпеки, під керуванням ОСОБА_2 на пішохода ОСОБА_3 , внаслідок чого останній загинув на місці пригоди. Подія трапилась на ділянці залізничного шляху, де є закруглення шляху та обмежена видимість для машиніста. Під час наїзду електропоїздом на пішохода ОСОБА_3 останній рухався по залізничній колії в попутному з електропоїздом напрямку. Перед наїздом на пішохода машиніст ОСОБА_2 застосував екстрене гальмування, подав звуковий сигнал пішоходу, однак останній не відреагував, чим позбавив машиніста технічної можливості запобігти наїзду на пішохода.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач є онукою померлого ОСОБА_3 , яка на момент його смерті проживала з ним однією сім`єю, тому вона має право на відшкодування моральної шкоди, яку слід стягнути з АТ «Українська залізниця», як володільця джерела підвищеної небезпеки.

Визначаючи суму грошового відшкодування моральної шкоди суд врахував, що факт смертельного травмування ОСОБА_3 сталося внаслідок його необережності, а також не доведення позивачем обставин, які б вказували на те, що смерть діда вплинула на її життєдіяльність, сон, а також перебування її в постійному стресі, проте суд взяв до уваги , що позивачці завдано душевні страждання пов`язані з втратою рідної людини, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, оцінив моральні страждання в розмірі 30000 грн.

Колегія суддів повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції, як і погоджується з визначеним судом до стягнення розміром моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, з огляду на таке.

Вимоги частин 2 та 3 статті 23 ЦК України передбачають, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Відповідно до роз`яснень, наведених у пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

За змістом пункту 1 частини 2 статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до частини 2 статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо).

Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків).

Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу.

З аналізу змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі частини першої статті 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування.

У даній справі встановлено, що позивач з жовтня 2003 року зареєстрована станом на 15 листопада 2017 за адресою: АДРЕСА_2 разом з її матір`ю - ОСОБА_5 , сестрою - ОСОБА_6 та дідом ОСОБА_3 (а.с.23).

Отже, помилковими є доводи апеляційної скарги відповідача про недоведеність факту проживання позивача однією сім`єю з загиблим.

Посилання на положення ст.1200 ЦК України також не відповідають правовідносинам, що виникли у даній справі.

Встановлено, що причиною нещасного випадку на залізниці стала необережність ОСОБА_3 , який порушив Правила безпеки громадян на залізничному транспорті України, а саме: рухався залізничною колією та не реагував на звукові сигнали локомотиву. Однак, оскільки дідусь позивача загинув внаслідок ДТП, яка мала місце на залізниці, висновок суду першої інстанції про те, що саме АТ «Українська залізниця», з яким машиніст перебував у трудових відносинах, має нести відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, колегія суддів вважає правильним і повністю з ним погоджується.

Колегія суддів погоджується з визначеним судом першої інстанції розміром моральної шкоди завданої ОСОБА_1 у сумі 30 000 грн, так як остання не надала належних та допустимих доказів, що смерть дідуся спричинила, як зазначено останньою, довготривалі душевні страждання які вона оцінює в 992 400 грн. Посилання позивача на практику Верховного Суду в аналогічних справах не звільняє останню від обов`язку доказування обставин на які вона посилається.

Доводи відповідача про те, що ОСОБА_3 рухаючись залізничною колією усвідомлював настання шкідливих наслідків для нього, що звільняє відповідача від відповідальності, колегія суддів відхиляє, так як матеріали справи не містять доказів які б вказували, що загиблий свідомо потрапив під потяг. Окрім того, АТ «Українська залізниця», є власником джерела підвищеної небезпеки, та на нього покладено обов`язок відшкодувати завдану шкоду.

На думку колегії суддів, розмір моральної шкоди визначено судом першої інстанції виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, судом враховано конкретні обставини по справі, моральні страждання ОСОБА_1 , яка втратила дідуся, судом врахована і наявність вини самого заглиблого, тому не можуть бути прийняті до уваги посилання сторін, що визначений судом розмір стягнутої моральної шкоди є необґрунтований належним чином.

Суд першої інстанції при ухваленні рішення встановив обставини справи, дав їм належну оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального закону, обґрунтовано дійшов висновку, що позивачу заподіяна моральна шкода у зв`язку зі смертю діда, яка пов`язана з належним відповідачу джерелом підвищеної небезпеки, тому саме АТ «Українська залізниця» зобов`язана відшкодувати моральну шкоду.

Суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин та фактичні обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які б були обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає, оскільки воно ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 383, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги Акціонерного товариства «Українська залізниця» та адвоката Тарасенко Віри Юріївни в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 05 квітня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 05/09/2023.

Головуючий Т.В. Одринська

Судді В.П. Пікуль

О.О. Панченко

Виготовлено з АСДС 05/09/2023

Помічник судді: О.М.Жолонка