Житомирський апеляційний суд
Справа №278/2848/21 Головуючий у 1-й інст. Дубовік О. М.
Категорія 30 Доповідач Микитюк О. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Микитюк О. Ю. суддів Борисюка Р.М.

Галацевич О.М.

при секретарі Чішман А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі справу №278/2848/21

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння

за апеляційною скаргою адвоката Вернидуба Дмитра Вікторовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 ,

на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 22 грудня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Дубовік О.М. у м.Житомирі,

встановив:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання недійсним договору купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1 , укладеного 15.01.2019 між ОСОБА_2 , який діяв від імені ОСОБА_1 , та ОСОБА_3 та витребування квартири від ОСОБА_4 , яка набула її за договором дарування від 21.06.2019. В обґрунтування позову зазначив, що 28.12.2018 оформив на ім`я ОСОБА_2 нотаріальну довіреність на право продажу квартири. Останній відчужив квартиру дружині ОСОБА_3 , тобто всупереч положенням ч.3 ст.238 ЦК України діяв в своїх інтересах, оскільки квартира придбана у спільну сумісну власність подружжя. Вважає, що внаслідок цього договір є недійсним. Крім того, на думку позивачf договір укладений в результаті зловмисної домовленості відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 22 грудня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі адвокат Вернидуб Д.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , просить скасувати рішення суду і ухвалити нове рішення про задоволення позову. Апелянт посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги норми ст.60 СК України і зробив помилковий висновок, що довіритель не діяв у своїх інтересах. Суд не перевірив доводи позивача щодо неотримання ним коштів від продажу квартири в сумі 288966 грн.

У відзиві адвокат Рудзей Ю.В., який діє в інтересах ОСОБА_4 , просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, а також стягнути витрати на правничу допомогу.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлено, що нотаріально посвідченою довіреністю від 28.12.2018 ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_2 оформити відповідними документами та продати за ціною та на умовах, йому відомих, у порядку, передбаченому чинним законодавством, і з додержанням при цьому відповідних вимог і правил, належну ОСОБА_1 на праві власності квартиру АДРЕСА_1 . Для цього надано представнику певні повноваження, які детально перелічені в довіреності, яка була видана строком на 1 рік.

15 січня 2019 року ОСОБА_2 , що діяв по довіреності від імені ОСОБА_1 , як продавець передав (продав), а ОСОБА_3 , як покупець, придбала у власність (купила) однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 . Договір купівлі - продажу посвідчений 15.01.2019 приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Житомирської області Доброльожею В.В. та зареєстрований за реєстровим № 50.

Як вбачається з п. 11 договір купівлі-продажу укладено за наявності письмової згоди подружжя покупця ОСОБА_2 , згідно якої придбана квартира буде спільною власністю подружжя.

21.06.2019 між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір дарування квартири, посвідчений приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Андрусом А.В. за реєстровим №348.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21.06.2019 року за №171322782, спірна квартира належить на праві приватної власності ОСОБА_4 .

Суд першої інстанції зробив правильний висновок про недоведеність позивачем підстав для визнання недійсним договору купівлі-продажу в порядку ст.232 ЦК України, проте помилився щодо відсутності іншої підстави для задоволення позову .

Як передбачено ч.3 ст.328 ЦК України, представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах При цьому, якщо представник вчинив правочин не в інтересах довірителя, а у своїх власних, то це є підставою для визнання такого правочину недійсним. Правило, передбачене частиною третьою статті 238 ЦК України, покликане гарантувати інтереси особи, яку представляють, від можливих зловживань з боку представника. До такого висновку прийшов Верховний Суд при розгляді справи №4021/2995/16 від 16.05.2019 року.

Внаслідок договору купівлі-продажу ОСОБА_2 відповідно до ст.60 СК України набув разом із дружиною ОСОБА_3 право спільної сумісної власності на квартири АДРЕСА_1 .

Отже, здійснюючи продаж, належної на праві власності ОСОБА_1 спірної квартири, ОСОБА_2 мав на меті набуття даної квартири у власність в інтересах своєї сім`ї, оскільки покупцем була його дружина, якій він надав нотаріально завірену згоду на придбання майна, тобто переслідував особисту мету, діяв не в інтересах довірителя.

За правилом ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема ч.1 ст.203 цього Кодексу, відповідно до якої зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Суд першої інстанції зробив необґрунтований висновок про відсутність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним з підстав, передбачених ч.3 ст.238, ч.1 ст.215, ч.1 ст.203 ЦК України.

Майно може бути витребувано від добросовісного набувача з підстав, визначених ст.388 Цивільного кодексу України.

Відповідно до п.3 ч.ч.1,3 ст.388 ЦК України, якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Оскільки вибуття спірної квартири володіння позивача відбулось всупереч положенням ч.3 ст. 238 ЦК України, поза його волею.

За таких обставин рішення належить скасувати і ухвалити нове судове рішення про задоволення позову, розподіливши судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України між відповідачами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в рівних частинах.

Оскільки відповідачка ОСОБА_4 є добросовісним набувачем, то судові витрати в даній справі на неї судом не покладаються.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381 - 384, 389 - 391 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Вернидуба Дмитра Вікторовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити.

Скасувати рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 22 грудня 2022 року і ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Визнати недійсним договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 15.01.2019 між ОСОБА_2 , який діяв від імені ОСОБА_1 , та ОСОБА_3 (посвідчений приватним нотаріусом Доброльожею В.В. і зареєстрований за №50).

Витребувати від ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір по 3533грн.50коп.з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча: Судді: