Справа № 502/596/23
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 травня 2023 року м. Кілія
Кілійський районний суд Одеської області
головуючого - судді Масленикова О.А.
секретаря судового засідання Скрипкіної А.Ю.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору:
Чорноморський відділ державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)
стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дитини
13.04.2023 року до Кілійського районного суду Одеської області надійшов позов ОСОБА_1 , підписаний її представником ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Чорноморський відділ державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дитини.
В обґрунтування поданого позову вказано, що 02.06.2020 року укладений між сторонами шлюб було розірвано. Сторони мають спільну доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання шлюбу донька, проживає разом з позивачем та знаходиться на повному її утриманні, участі у вихованні дитини відповідач не приймає.
16.03.2022 року Кілійським районним судом Одеської області у справі № 502/1913/21 винесено рішення, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання малолітньої доньки - ОСОБА_4 , щомісячно аліменти у розмірі 2000 гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого законодавством для дитини відповідного віку, починаючи з дати звернення позивача з позовом -18.11.2021 року і до досягнення дитиною віку повноліття - ІНФОРМАЦІЯ_2 .
18.04.2022 року Кілійським районним судом Одеської області було видано виконавчий лист у справі № 502/1913/21, з яким позивач звернулась до Чорноморського відділу державної виконавчої служби в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) (надалі - Відділ) за відповідним місцем реєстрації проживання відповідача.
14.11.2022 року, державним виконавцем Чорноморського відділу державної виконавчої служби в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) Сальник Інною Михайлівною, відкрито виконавче провадження № 70319152 з виконання вищевказаного рішення.
14.11.2022 року державним виконавцем Чорноморського відділу державної виконавчої служби в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси), винесено постанову про розмір мінімальних витрат вказаного виконавчого провадження, а також арешт майна боржника та арешт коштів боржника у виконавчому провадженні № 70319152 від 14.02.2023 року.
24.03.2023 року, державним виконавцем винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, також про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами та про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споруджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, у виконавчому провадженні № 70319152 від 14.02.2023 року.
Також, як вказує позивач, відповідач тривалий час офіційно не працює і будь-якої матеріальної допомоги на утримання доньки не надає та не приймає жодної участі у вихованні (як особистої, так і фінансової).
Внаслідок невиконання відповідачем рішення Кілійського районного суду Одеської області від 16.03.2022 року за ним утворилася заборгованість по виплаті аліментів на утримання малолітньої доньки за період з 18 листопада 2021 року по 28 лютого 2023 року в розмірі 30 866 гривень 67 копійок. Розмір заборгованості відповідача по сплаті аліментів, підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню за № 70319152 від 28 лютого 2023 року, який виданий Чорноморським відділом державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси).
За проведеними розрахунками за період з 18.11.2021 року по 06.04.2023 року, за 505 днів прострочення, неустойка за несвоєчасну сплату аліментів складає 10 100 гривень.
На підставі вищезазначеного представник позивача просив суд: стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 10 080 (десять тисяч вісімдесят) гривень 00 копійок по виконавчому провадженню № 70319152, а також понесені витрати на правову допомогу у розмірі 7 500 гривень.
Ухвалою судді Кілійського районного суду Одеської області від 14.04.2023 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд у порядку спрощеного позовного провадження, про що повідомлені сторони.
Беручи до уваги, що відповідач належним чином повідомлений про строк подання відзиву та не подав відзив, суд ухвалює заочне рішення по справі.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи в порядку спрощеного позовного провадження за відсутністю всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши надані письмові докази та розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог судом достовірно встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини:
Рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 16.03.2022 року по справі № 502/1913/21, позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт серії НОМЕР_4 виданий Кілійським РС ГУДМС України в Одеській області від 18.09.2015 року, РНОКПП НОМЕР_1 на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , щомісячно аліменти у розмірі 2000 гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого законодавством для дитини відповідного віку, починаючи з дати звернення позивача з позовом 18.11.2021 року і до досягнення дитиною віку повноліття ІНФОРМАЦІЯ_2 . Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , - 992,40 гривень судового збору в дохід держави /а.с. 17-19/.

18.04.2022 року Кілійським районним судом Одеської області був виданий виконавчий лист по справі № 502/1913/21 /а.с. 20/.

Постановою державного виконавця Чорноморського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Сальник І.М. від 14.11.2022 року було відкрито виконавче провадження № 70319152 з виконання вищевказаного рішення /а.с. 21/.

14.11.2022 року постановою державного виконавця Чорноморського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Сальник І.М. визначено для боржника ОСОБА_2 розмір мінімальних витрат виконавчого провадження № 70319152 /а.с. 22/.

Постановою державного виконавця Чорноморського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Сальник І.М. від 14.02.2023 року накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 в рамках виконавчого провадження № 70319152 /а.с. 23/.

Постановою державного виконавця Чорноморського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Сальник І.М. від 14.02.2023 року накладено арешт на грошові кошти, що належать боржнику ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в рамках виконавчого провадження № 70319152 /а.с. 24/.

Постановою державного виконавця Чорноморського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Сальник І.М. від 24.03.2023 року встановлено тимчасове обмеження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у праві виїзду за межі України в рамках виконавчого провадження № 70319152 /а.с. 25/.

Постановою державного виконавця Чорноморського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Сальник І.М. від 24.03.2023 року встановлено тимчасове обмеження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у праві керування транспортними засобами в рамках виконавчого провадження № 70319152 /а.с. 26/.

Постановою державного виконавця Чорноморського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Сальник І.М. від 24.03.2023 року встановлено тимчасове обмеження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у праві полювання в рамках виконавчого провадження № 70319152 /а.с. 27/.

Постановою державного виконавця Чорноморського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Сальник І.М. від 24.03.2023 року встановлено тимчасове обмеження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споруджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії в рамках виконавчого провадження № 70319152 /а.с. 28/.

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, складеного державним виконавцем Чорноморського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Сальник І.М. від 24.03.2023 року вбачається, що заборгованість зі сплати аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 становить 30 866, 67 гривень /а.с. 29/.

При ухваленні рішення суд керувався наступними правовими нормами:

У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання.

Як передбачає ч. 1 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частина 2 цієї ж статті наголошує, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом положень ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Частиною 1 ст.196 СК України передбачено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

За змістом статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.

Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки.

Згідно з частиною першою статті 196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

При цьому, за змістом ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Так, у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) Велика Палата Верховного Суду дійшла наступного правового висновку. Передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.

Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.

Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток.

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №572/1762/15-ц., загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за такою формулою:

p = (A1 х 1% х Q1) + (A2 х 1% х Q2) + ……. (An х 1% х Qn), де:

p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів (обраховується позивачем на момент пред`явлення позову);

A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць;

Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць;

A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць;

Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;

An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед пред`явленням позову;

Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.

Отже, з урахуванням вимог ст. 196 СК України, факт наявності заборгованості зі сплати аліментів станом на 06.04.2023 року (на день подання позову) підтверджується належними доказами та суд погоджується із розрахунком заборгованості, зробленим в позові, і відповідачем не спростовано вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів, у зв`язку з чим, суд задовольняє вказану вимогу у повному обсязі та стягує неустойки (пені) на несвоєчасну сплату аліментів на утримання дитини.

Щодо стягнення витрат на правову допомогу, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Згідно ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно із ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

У частині першій статті 59 Конституції України закріплено право кожного на правову допомогу (професійну правничу допомогу).

Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України таке право є гарантованою Конституцією України можливістю фізичної особи одержати юридичні (правові) послуги (абзац другий пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000). Це право є одним із конституційних, невід`ємних прав людини і має загальний характер; реалізація права на правову допомогу не може залежати від статусу особи та характеру її правовідносин з іншими суб`єктами права; вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати; конституційне право кожного на правову допомогу за своєю суттю є гарантією реалізації, захисту та охорони інших прав і свобод людини і громадянина, і в цьому полягає його соціальна значимість (абзаци третій, четвертий, п`ятий підпункту 3.1, абзац перший підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009). Звернення до суду для захисту конституційного права кожного на правову допомогу безпосередньо на підставі частини третьої статті 8 Конституції України гарантується.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95), рішення від 06 липня 2015 року у справі «Заїченко проти України»). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, оформлені у встановленому законом порядку, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо), розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

Таким чином, склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

Позивачем заявлено вимогу про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 7500 грн., в підтвердження чого представлено договір про надання правової допомоги № 29/09 від 29.09.2022 року, а також додаткову угоду № 1 до договору про надання правової допомоги № 29/09 від 29.09.2022 року, згідно якого встановлено, що сторони визначили, що обсяг та вартість роботи, яку клієнт доручає адвокату становить загалом 7500,00 гривень /а.с. 30-31/.

Ухвалюючи рішення судом надана відповідна оцінка доводам та доказам позивача, також суд враховує, що справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Отже, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з конкретних обставин справи, суд приходить до висновку про необхідність зменшення розміру стягнення цих витрат до суми 1500 гривень.

Судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави згідно ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 195, 196 СК України, ст.ст. 5, 10-13, 19, 76-81, 137, 141, 258, 259, 264, 265, 273, 280-282 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_3 , що зареєстрований в АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , що проживає в АДРЕСА_2 , неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 10 080 (десять тисяч вісімдесят) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_3 , що зареєстрований в АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , що проживає в АДРЕСА_2 , понесені витрати на правову допомогу в розмірі 1500 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_3 , що зареєстрований в АДРЕСА_1 , 1073,60 гривень судового збору в дохід держави.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Кілійський районний суд Одеської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Кілійського районного суду О. А. Маслеников