ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді -Березовенко Р.В.,
суддів:Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

з участю секретаря Щавлінського С.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Ізумруд», поданою представником - адвокатом Магдичем Віталієм Петровичем, на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 16 березня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Ізумруд» про зобов`язання усунути перешкоди в користуванні спільним майном, стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 07 грудня 2022року у справі за позовом ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Ізумруд» про зобов`язання усунути перешкоди в користуванні спільним майном, стягнення моральної шкоди в задоволенні позовних вимог відмовлено.

13.03.2023року до суду надійшла заява представника відповідача адвоката Магдича Віталія Петровича, за якою він просить відшкодувати витрати на професійну правову допомогу згідно ст. 141 ЦПК України та стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСББ «Ізумруд» витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 16 березня 2023 року заяву представника відповідача Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Ізумруд» адвоката Магдича Віталія Петровича про ухвалення додаткового рішення щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у справі за позовом ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Ізумруд» про зобов`язання усунути перешкоди в користуванні спільним майном, стягнення моральної шкоди залишено без розгляду.

Не погодившись з указаною ухвалою суду першої інстанції, Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Ізумруд», через представника - адвоката Магдича Віталія Петровича, подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, не з`ясування всіх фактичних обставин справи, просило скасувати ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 16 березня 2023 року та ухвалити нове судове рішення, яким заяву представника відповідача про ухвалення додаткового рішення щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу задовольнити у повному обсязі, стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСББ «Ізумруд» витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що в судове засідання, яке було призначене на 07 грудня 2022 року о 12 год. 45 хв. прибув представник відповідача та позивач, однак з причин аварійних відключень світла судом не було проведено судового засідання. Позивачці та представнику відповідача біля залу судового засідання повідомили, що суддя прийме рішення без участі сторін у справі з підстав відсутності електроенергії у приміщенні суду, а рішення суду буде відправлено сторонам процесу. Вказує, що про прийняте судом рішення представник відповідача дізнався 28 лютого 2023 року із Єдиного державного реєстру судових рішень. 01 березня 2023 року представником відповідача до суду першої інстанції подано заяву про видачу копії судового рішення у справі, а 07 березня 2023 року отримано його копію.

Апелянт зазначає, що не оголошення судом сторонам процесу рішення суду є поважною причиною пропуску встановленого ст. 141 ЦІК України строку, адже такий процесуальний строк розпочинається з моменту ухвалення судом рішення. У випадку, коли сторона процесу з поважних причин не брала участі безпосередньо у судовому засіданні, такий строк підлягає поновленню, з урахуванням тієї обставини, що сторона процесу не знала та не могла знати про ухвалення судового рішення та його зміст. Наголошує, що адвокатом були подані усі належні процесуальні документи для повного всебічного та об`єктивного розгляду судом. Вважає, що судом під час постановлення оскаржуваної ухвали не було враховано приписів ч. 5 ст. 272 ШПІК України, згідно якої суд мав надіслати відповідне рішення учасникам процесу. Проте, судом не був виконаний зазначений припис процесуального законодавства, так само, як і не було проведено відповідного судового засідання, на якому сторони мали довідатись про відповідне рішення та початок перебігу процесуальних строків на подання заяви про відшкодування витрат на правову допомогу.

Апелянт вважає, що у відповідача чи його представника відсутні обов`язки щоденного відвідування суду (без відповідних викликів) для здійснення контролю щодо часу підготовки суддею відповідного рішення чи моніторингу реєстру судових рішень. Вказує, що судом з власної ініціативи було проведено засідання без участі учасників процесу та їх представників (без відповідних на те процесуальних заяв), винесено рішення у справі без надсилання його копій сторонам, після чого, у оскаржуваній ухвалі необґрунтовано відмовлено у поновленні відповідного строку.

На думку апелянта, вирішуючи питання поновлення строку на подання доказів, суд не взяв до уваги тієї обставини, що унеможливлення звернення відповідача чи його представника до суду із завою про ухвалення додаткового рішення щодо відшкодування витрат на правову допомогу напряму залежить від обізнаності про наявність рішення суду про відмову позивачу у задоволенні його позовних вимог. Також зазначає, що судом не було обґрунтовано (доведено) у порядку процесуального доказування, чому саме зазначені обставини на думку суду були переборними для відповідача та його представника, та яким чином вони залежали від волі відповідача чи його представника.

Поряд з цим, апелянт вважає, що вказані у довідці від 07.12.2022 р. (а.с. 88) обставини є неповними, неправдивими та такими що не відповідають дійсності і спрямовані на грубе порушення прав позивача та відповідача. Адже на вищезазначене засідання прибув представник відповідача та позивач. Апелянт критично оцінює й зміст довідок, складених секретарем (а.с. 96, 122) про те, що такими довідками нібито доведено до відома учасників процесу про призупинення відправлення поштової кореспонденції.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження учасникам справи було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Однак відзив на апеляційну скаргу на адресу суду не надходив.

Учасники справи, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи до суду не з`явилися, однак їх неявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на таке.

Залишаючи заяву представника відповідача про ухвалення додаткового рішення суду без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що наведені представником відповідача обставини не є такими, що дійсно були непереборними, не залежали від волевиявлення відповідача, унеможливлювали звернення до суду в досить тривалий період - три місяці.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наведеного.

Згідно зі ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно з частини 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причину його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 07 грудня 2022року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Представник відповідача подав докази на підтвердження понесених витрат на правову (правничу) допомогу 10 березня 2023 року, тобто поза межами строку, встановленого ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Перелік поважних причин, які враховуються для поновлення пропущеного процесуального строку, законом не встановлено, вони визначаються у кожному конкретному випадку, виходячи з певних обставин, які мають юридичне значення.

Поважними причинами пропуску строку є обставини, що позбавили особу можливості подати заяву у визначений законом строк, вони об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волі заявника і пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або істотно ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Ці обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.

Вирішуючи питання про поновлення пропущеного строку, суди мають враховувати, що оцінка поважності причин пропуску строку повинна здійснюватися індивідуально у кожній справі, а будь-які причини не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для його поновлення. Поновленню підлягає лише строк, який пропущений з об`єктивних і незалежних від волі та поведінки особи причин. Якщо строк поновлюється зі спливом значного проміжку часу без поважних причин, таке рішення порушує принцип правової визначеності.

Відповідно до положення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору, що передбачає неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження чи перегляду рішення суду, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників цивільного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених ЦПК України певних процесуальних дій. Інститут строків в цивільному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у цивільних відносинах, а також стимулює учасників цивільного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

За статтею 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Отже, процесуальним законом встановлені часові обмеження на вчинення тих чи інших процесуальних дій, у разі недотримання яких суд виключно за обґрунтованим клопотанням та в межах доводів заявника може поновити строк на звернення до суду. У разі пропуску відповідного строку та за відсутності клопотання учасника справи про його поновлення суд залишає заяву без розгляду. Це правило не стосується пропуску присічного строку, який не підлягає поновленню навіть за наявності поважних причин його пропуску.

Вказані висновки викладено у постанові Верховного Суду від 02 грудня 2022 року у справі № 61-6675св22.

Апеляційним судом встановлено, що повний текст рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 07 грудня 2022 року складено 12 грудня 2022 року та оприлюднено у Єдиному державному реєстрі судових рішень 13 грудня 2022 року.

Зі змісту заяви представника відповідача про ухвалення додаткового судового рішення вбачається, що в обґрунтування поважності причин пропуску строку на подання доказів розміру витрат на правничу допомогу заявник зазначав, що з причин аварійних відключень світла судом не було оголошено сторонам процесу рішення суду, про прийняте судом першої інстанції рішення представник відповідача дізнався 28 лютого 2023 року із Єдиного державного реєстру судових рішень та 07 березня 2023 року отримав у приміщенні суду копію вказаного судового рішення.

Таким чином, апелянт підтверджує обізнаність про призначений на 07 грудня 2022 року розгляд справи та про ухвалення 07 грудня 2022 року судом першої інстанції судового рішення.

Відповідно до п.п. 1, 2, 6 ч. 2 ст. 43 ЦПК України, учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Окрім того, відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення суду у справі Жоффер де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992 р.).

Разом з тим, сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення у справі «Олександр Шевченко проти України»).

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон АліментаріаСандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь у всіх етапах розгляду, що мають безпосередній стосунок до нього, утримуватися від використання прийомів для затягування процесу, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухань.

У матеріалах справи відсутні будь-які відомості щодо вживання відповідачем заходів, з метою дізнатись про стан відомого йому судового провадження і отримати судове рішення у розумні інтервали часу, тобто в межах строку, визначеного ЦПК України для подання доказів понесених судових витрат.

При цьому клопотання заявника про поновлення строку на подачу таких доказів не містить жодних посилань на поважність та об`єктивність причин, які перешкоджали заявнику, як відповідачу, який був обізнаний про дату ухвалення судового рішення, протягом такого тривалого часу, звернутися до суду з метою отримання судового рішення для подачі таких доказів вчасно.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу апелянта на те, що положення ч. 1 ст. 127 ЦПК України не пов`язують можливість поновлення строку з датою отримання учасником справи копії судового рішення, а вказують на необхідність зазначення поважних причин, які перешкоджали учаснику справи вчинити ту чи іншу процесуальну дію протягом встановленого процесуальним законом строку.

Натомість представник відповідача, наголошуючи, що 07 грудня 2022 року був необізнаним про результат розгляду справи, дізнався про прийняте судом рішення 28 лютого 2023 року з Єдиного державного реєстру судових рішень та 01 березня 2023 року звернувся до суду з заявою про видачу копії судового рішення, не зазначає поважних причин, які б перешкоджали йому протягом п`ятиденного строку з 28 лютого 2023 року подати до суду окрім заяви про видачу судового рішення й докази понесення судових витрат.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що представник відповідача пропустив встановлений ч. 8 ст. 141 ЦПК України строк на подання доказів понесених судових витрат та не навів достатніх і обґрунтованих причин поважності попуску цього строку. Наведені адвокатом Магдичем В.П. причини пропуску строку на подання таких доказів є неповажними та не дають правових підстав для поновлення строку для їх подання, а тому заява представника відповідача Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Ізумруд» адвоката Магдича Віталія Петровича про ухвалення додаткового рішення щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу правильно була залишена без розгляду судом першої інстанції.

Ураховуючи вищевикладене, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, порушення судом норм процесуального та матеріального права при його постановленні, на переконання апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи.

Згідно ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу, а судове рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції не підлягає скасуванню, як така, що постановлена з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Ізумруд», подану представником - адвокатом Магдичем Віталієм Петровичем, на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 16 березня 2023 року - залишити без задоволення.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 16 березня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова