ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 546/110/22 Номер провадження 22-ц/814/320/23Головуючий у 1-й інстанції Зіненко Ю.В. Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Гальонкіна С.А., Карпушина Г.Л.,

секретар: Гречка Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Решетилівського районного суду Полтавської області від 14 червня 2022 року, постановлене суддею Зіненко Ю.В.

по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу та поділ майна,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу та поділ майна.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з травня 2014 року по квітень 2021 року позивач спільно проживав з відповідачкою за адресою: АДРЕСА_1 , як чоловік і дружина без реєстрації шлюбу та вели спільне господарство. За час спільного проживання, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вважали себе сім`єю, називали одне одного чоловіком та дружиною, мали спільний бюджет, вели спільно домашнє господарство, фактично виконували права та обов`язки подружжя, будували плани на майбутнє та мали на меті придбати власне окреме житло, оскільки за вказаною адресою сім`я проживала у квартирі матері ОСОБА_2 . Позивач, маючи на меті придбати житло для своєї нової сім`ї, здав у довгострокову оренду земельні паї, що належали йому та його батьку і отримав за них 450 000 грн. За ці кошти пара разом обрала квартиру у цьому ж будинку, за адресою: АДРЕСА_2 . Завершуючи ремонт ОСОБА_1 весь час турбувався, що необхідно юридично оформити його право власності на цю квартиру, так як він у ній робить ремонт і грошей вклав чимало. Для забезпечення всім необхідним сім`ї ОСОБА_1 передав у повне користування своїй співмешканці ОСОБА_2 власну банківську картку банку «Кредобанк» на яку отримував заробітну плату. 24 червня 2020 року, коли позивач ОСОБА_1 перебував у відрядженні, його співмешканка ОСОБА_2 взявши гроші, що зберігались у них вдома, разом з довіреними особами продавців, звернулась до нотаріуса задля оформлення права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 на своє ім`я. Вказана угода відбулась з порушенням його прав оскільки ОСОБА_2 перебувала з ним у фактичних шлюбних відносинах, а тому дана угода мала відбутися за його участі та нотаріально посвідченої згоди. Після його повернення з відрядження ОСОБА_2 йому нічого не повідомила, вони і надалі жили разом, робили ремонт у спірній квартирі та будували плани на майбутнє. Приблизно через рік, у квітні 2021 року позивач випадково знайшов документи, що посвідчують право власності на житло, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 на ім`я ОСОБА_2 . Грошових коштів, які отримав ОСОБА_1 за оренду паїв також не виявилось, після чого він розірвав з нею стосунки та повернувся жити до с. Білоконі Полтавської області.

За фактом незаконного заволодіння ОСОБА_2 грошових коштів позивача, ОСОБА_1 звернувся до Сектору поліцейської діяльності № 1 відділу поліції № 2 Полтавського районного управління поліції ГУНП в Полтавській області.

Рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 14 червня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу та поділ майна відмовлено.

Рішення суду обґрунтовано тим, що факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не було доведено належними доказами. За відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, відсутні і підстави, передбачені статтею 74 СК України вважати майно таким, що належить на праві спільної сумісної власності сторонам, як жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, оскільки вимога про поділ майна є похідною та ґрунтується на позовній вимозі про встановлення факту спільного проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, яка не була доведена стороною позивача.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відзиву на апеляційні скарги в порядку, передбаченому ст. 360 ЦПК України, до суду апеляційної інстанції не надходило.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права,бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення ухвалене у справі не повною мірою відповідає вказаним вимогам.

Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, 24 червня 2020 року ОСОБА_3 , яка діє від імені ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , яка діє від імені ОСОБА_6 , як продавці, з однієї сторони, та ОСОБА_2 , як покупець, з другої сторони, уклали договір купівлі - продажу квартири номер АДРЕСА_3 , що підтверджується копією вказаного договору, посвідченого приватним нотаріусом Решетилівського районного нотаріального округу Бєлашом Ю.Д. (т. 1, а.с. 15-16). За домовленістю сторін продаж квартири вчинено за 149000 грн. (п. 7 договору купівлі - продажу).

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, приватним нотаріусом Бєлашом Ю.Д. було зареєстровано право власності за ОСОБА_2 на квартиру номер номер АДРЕСА_3 (т.1, звор. а.с.16).

ОСОБА_1 звертаючись до суду з позовом зазначив, що дана квартира була куплена за його особисті кошти та під час фактичного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, а тому він має право на 1/2 частину вказаної квартири.

17 серпня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Сектору поліцейської діяльності № 1 відділу поліції № 2 Полтавського районного управління поліції ГУ НП в Полтавській області з заявою про притягнення до відповідальності його співмешканки ОСОБА_2 , яка за належні йому кошти придбала квартиру та зареєструвала її на своє ім`я без його згоди.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції прийшов до висновку про недоведеність факту проживання сторін однією сім`єю як чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу, та відповідно відсутність підстав для поділу майна.

Колегія суддів не погоджується з даним висновком місцевого суду з наступних підстав.

Відповідно до частин другої та четвертої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року N 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т. п.

Згідно з частинами першою та другою статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до частини першої статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Частиною першою статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Аналіз наведеної норми свідчить про те, що для визнання майна спільною власністю на підставі статті 74 СК України, потрібно підтвердити факт проживання осіб однією сім`єю без шлюбу - у той період, коли було придбане спірне майно. Для цього важливе підтвердження фактів ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та витрат, а також придбання іншого майна в інтересах сім`ї.

Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків.

Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постанові від 03 червня 2021 року у справі № 748/1943/19 (провадження № 61-5155св20) дійшов правого висновку про те, що для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

Пунктом 20 Постанови Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що при застосуванні ст. 74 Сімейного кодексу України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Згідно п. 23 Постанови Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У постанові від 17 жовтня 2018 року в справі № 587/302/16 (провадження № 61-18522св18) Верховний Суд вказав, що закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту проживання жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.

На виконання ухвали Решетилівського районного суду Полтавської області від 23 травня 2022 року Сектором поліцейської діяльності № 1 відділу поліції № 2 Полтавського районного управління поліції ГУ НП в Полтавській області було надано суду належним чином завірені копії матеріалів перевірки за заявою ОСОБА_1 .

У письмових поясненнях ОСОБА_2 , підписаних та викладених нею власноручно, вказано: «я проживала з співмешканцем ОСОБА_1 у квартирі моєї мами за адресою: АДРЕСА_1 з 13.05.2014-20.04.2021. За час спільного проживання я зі своїм співмешканцем ОСОБА_1 збирали кошти на придбання своєї квартири. Станом на літо 2020 ми разом змогли скласти грошові кошти 25 тис. дол. США. На той час в нашому будинку продавалася двокімнатна квартира. Спільно з співмешканцем ми обговорили купівлю вище вказаної квартири і разом вирішили, що оформемо договір купівлі-продажу на мене. 22.06.2020 між мною і власником квартири був оформлений договір купівлі-продажу. Про що мій співмешканець ОСОБА_1 претензій не мав. Після купівлі-продажу проводили ремонтні роботи квартири і будівельні матеріали придбали разом. 20.04.2021 ми з співмешканцем розірвали відносини. Він переїхав проживати в АДРЕСА_4 , а я залишилася проживати в квартирі матері. Придбана нами квартира на даний час пустує і мною було ініційовано розмову з колишнім співмешканцем ОСОБА_1 щодо поділу нашої квартири, але він хотів забрати придбану нами квартиру, тобто щоб я переоформила її на нього».

ОСОБА_2 роз`яснено норми ст. 63 Конституції України щодо права відмовитися від дачі свідчень і пояснень стосовно себе, членів сім`ї та близьких родичів, коло яких визначає закон і не нести за це відповідальність, що підтверджується її підписом.

Однією із засад кримінального провадження є забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, гарантоване статтею 24 КПК України, згідно з якою кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Даним правом ОСОБА_2 не скористалася, в матеріалах справи відсутні докази оскарження дій працівників поліції.

Таким чином, згідно власноруч написаних пояснень ОСОБА_2 , встановлено, що нею визнавався факт спільного проживання та придбання нерухомого майна за спільні кошти. Факт ведення спільного господарства згідно даних пояснень відповідачки підтверджується проведенням ремонтних робіт у даній квартирі та спільне придбання будівельних матеріалів.

Отже, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про неналежність даного доказу, оскільки відповідачкою він не спростований, та підтверджує позовні вимоги ОСОБА_1 .

Окрім того, у власноручно написаних поясненнях ОСОБА_7 (сестри ОСОБА_2 ), наданих Сектору поліцейської діяльності № 1 ВП № 2 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області, зазначено, що квартиру АДРЕСА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 придбали у червні 2020 року за спільно накопичений бюджет. Зазначено, що в даній квартирі проводився ремонт за спільні кошти.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц зазначила, що вирішуючи спір про поділ майна, необхідно установити як обсяг спільно нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання.

ОСОБА_1 на підставі приватної власності належала земельна ділянка з кадастровим номером 532455100:00:003:0195, а його батьку ОСОБА_8 земельна ділянка з кадастровим номером :00:003:0108, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (т. 1, а.с. 22-24).

Позивач стверджує, що спірна квартира була придбана за кошти, які він отримав від відчуження земельних ділянок.

На підтвердження даної обставини ОСОБА_1 надав суду письмову розписку ОСОБА_9 від 20.10.2021 про передачу ним коштів позивачу ОСОБА_1 за земельні ділянки в сумі 450000 грн. (т. 1 , а.с. 25).

Допитаний в суді першої інстанції свідок ОСОБА_9 підтвердив дану обставину.

Право власності ОСОБА_10 на земельну ділянку з кадастровим номером :00:003:0108 було зареєстроване 29.12.2021, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (т. 2, а.с. 155).

В свою чергу ОСОБА_2 зазначала, що кошти на які було придбано спірну квартиру вона отримала від покійної свекрухи у сумі 12000 доларів США.

Проте, належних та допустимих доказів на підтвердження даної обставини, ОСОБА_2 до суду не надано.

Допитані в суді першої інстанції свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які є сусідами позивача та відповідача, підтвердили, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали разом як сім`я протягом 5 років. Придбали квартиру та проводили в ній ремонтні роботи.

Свідки ОСОБА_13 (мати ОСОБА_1 ), його сестра ОСОБА_14 та син ОСОБА_15 підтвердили факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю та придбання квартири на кошти отримані від продажу паїв.

Сестра відповідачки ОСОБА_7 та її син ОСОБА_2 - ОСОБА_16 в суді першої інстанції вказали, що спірна квартира була придбана за кошти ОСОБА_2 та родичів (свекрухи).

При аналізі показань свідка ОСОБА_7 наданих в суді та в поясненнях написаних нею власноручно Сектору поліцейської діяльності № 1 ВП № 2 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області встановлено протиріччя, що свідчить про її зацікавленість у розгляді справи.

Таким чином, ОСОБА_2 не надано належних та допустимих доказів джерела походження грошових коштів за які вона придбала спірну квартиру.

Окрім того, ОСОБА_2 не спростовано факт проведення позивачем ремонтних робіт та наданих ним квитанцій придбання будівельних матеріалів (т. 1, а.с. 113-116).

В свою чергу, ОСОБА_2 не надала жодного доказу купівлі нею будівельних матеріалів необхідних для проведення ремонтних робіт у спірній квартирі.

Надані позивачем роздруківки з мережі Viber та спільні фотознімки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , самі по собі не встановлюють факту спільного проживання, але в сукупності з іншими доказами у справі вказують на наявність між сторонами відносин, притаманних подружжю.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для встановлення факту проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю, як чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу та факт придбання спірної квартири на спільні кошти, яка відповідно до вимог ст. 74 СК України є спільною сумісною власністю сторін.

Разом з тим, позовна вимога ОСОБА_1 про визнання права власності на частину спірної квартири не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

До суду апеляційної інстанції було подану ухвалу Решетилівського районного суду Полтавської області від 04.10.2022 про відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_17 про визнання договору купівлі-продажу недійсним та скасування запису про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Предметом даного спору є договір купівлі-продажу № 294 від 07.09.2022 укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_17 квартири АДРЕСА_3 .

Колегія суддів під час перегляду даної справи прийшла до висновку, що ОСОБА_1 має право на частину вищевказаної квартири, оскільки вона є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , але її відчуження відповідачкою ОСОБА_17 позбавляє суд можливості в межах розгляду даної справи повністю відновити порушені права ОСОБА_1 та визнати за ним право власності на частину квартири, яка під час розгляду справи в суді перейшла у приватну власність іншій особі.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до пунктів 1, 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, рішення Решетилівського районного суду Полтавської області від 14 червня 2022 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про встановлення факту проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу та визнання квартири спільним сумісним майном сторін підлягає скасуванню, а позов ОСОБА_1 частковому задоволенню.

За правилами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_18 підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції у сумі 1984,80 грн. та 3473,40 грн. за розгляд справи в суді апеляційної інстанції, а разом 5458,20 грн.

Керуючись ст. 367, ст. 374 ч. 1 п. 2, ст. 376 ч. 1 п. 3, 4, ст. 382, 383 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Решетилівського районного суду Полтавської області від 14 червня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу та поділ майна задовольнити частково.

Встановити факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , однією сім`єю без реєстрації шлюбу понад п`ять років, в період з травня 2014 року по квітень 2021 року.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , квартиру, загальною площею 41,7 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 5458,20 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: О. Ю. Кузнєцова

Судді: С. А. Гальонкін

Г. Л. Карпушин