Ухвала

01 березня 2023 року

м. Київ

справа № 206/3502/20

провадження № 61-18498св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку письмового провадженнякасаційні скарги ОСОБА_1 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 травня 2021 року у складі судді Приваліхіної А. І., додаткове рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 липня 2021 року у складі судді Приваліхіної А. І. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 03 листопада 2021 року у складі колегії суддів: Деркач Н. М., Городничої В. С., Пищиди М. М.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про відшкодування збитків.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_4 , після смерті якої вона та її брат ОСОБА_2 (у 2018 році змінив прізвище на ОСОБА_2 ) є спадкоємцями першої черги. Спадщина після смерті ОСОБА_4 складалася з квартири АДРЕСА_1 та грошового вкладу у Публічному акціонерному товаристві «Комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ «КБ «Приватбанк») у розмірі 62,11 дол. США. У травні 2011 року нотаріусом Ленінського району м. Єкатеринбурга заведена спадкова справа № 50/2011. 18 грудня 2008 року секретарем Коробівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області Дорошенко Т. В. від імені ОСОБА_4 складений заповіт на користь ОСОБА_2 . На підставі вказаного заповіту 16 січня 2013 року приватним нотаріусом нотаріального округу м. Єкатеринбурга Перовим М. В. видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 , право власності на яку ним зареєстровано у Єдиному державному реєстрі нерухомості Федеральної служби державної реєстрації, кадастру та картографії 21 листопада 2017 року, та вартість якої складала 9 416 062,15 руб., що з урахуванням поточного курсу рубля до гривні еквівалентно 3 512 191,20 грн. 21 листопада 2017 року вказана квартира була відчужена ОСОБА_2 на користь третьої особи шляхом її дарування. Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 27 лютого 2014 року вищевказаний заповіт від 18 грудня 2008 року визнаний недійсним та скасовано свідоцтво про право на спадщину, що видане приватним нотаріусом Кравченок С. В. 27 березня 2012 року. Оскільки заповіт визнаний недійсним, позивач є спадкоємцем першої черги, фактично претендувати на частку майна не може через його відчуження, вважає, що має право на отримання компенсації від ОСОБА_2 у розмірі вартості 1/2 частки майна.

Також вказує, що за життя і до моменту смерті її мати мала у власності квартиру АДРЕСА_2 . У серпні 2011 року під час оформлення спадщини вона дізналася, що зазначена квартира на підставі договору купівлі-продажу від 19 листопада 2010 року, укладеного за довіреністю від імені її матері ОСОБА_3 , належить ОСОБА_2 . Після продажу квартири ОСОБА_3 не повернула довірителю грошові кошти у розмірі 80 000 грн від її продажу, тому на цей час вони зберігаються у неї без достатньої правової підстави, через що позивач вимагає повернення безпідставно набутого майна відповідно до своєї долі у спадщині у розмірі 50 %, тобто 40 000 грн. Крім того, вказувала, що вартість майна не була погоджена із довірителем, а тому визначення її вартості у розмірі 80 000 грн є заниженою та наносить шкоду й матеріальні збитки довірителю у розмірі 320 000 грн, оскільки реальна вартість квартири на той час складала 400 000 грн. 04 травня 2020 року вона направила ОСОБА_3 вимоги на повернення грошей та відшкодування збитків, на які відповіді не отримала, кошти їй не повернуто, завдану шкоду не відшкодовано.

З урахуванням уточнених позовних вимог просила:

поновити строк позовної давності, визнавши причину його пропуску поважною;

стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості 1/2 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 66:41:0401034:1451, набутої ним без достатньої правової підстави в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1 756 095,60 грн;

стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 безпідставно набуте майно у розмірі 40 000 грн та збитки у розмірі 160 000 грн.

Судові витрати покласти на відповідачів.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 травня 2021 року, яке залишене без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 03 листопада 2021 року, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про витребування майна та відшкодування збитків залишено без задоволення.

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 подала касаційну скаргу, у якій просить скасувати додаткове рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 липня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 03 листопада 2021 року в частині стягнення витрат на правову допомогу; відмовити у задоволенні заяви про відшкодування витрат на правову допомогу.

У грудні 2021 року ОСОБА_1 подала касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 травня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 03 листопада 2021 року; позов задовольнити, передати справу до Великої Палати Верховного Суду, судові витрати покласти на відповідача.

У січні 2022 року ОСОБА_2 подав відзив на касаційну скаргу, у якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 травня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 03 листопада 2021 року залишити без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 30 листопада 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 липня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 03 листопада 2021 року залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою Верховного Суду від 10 грудня 2021 року поновлено ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 травня 2021 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 03 листопада 2021 року, звільнено ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання касаційної скарги, відкрите касаційне провадження у справі № 206/3502/20, витребувано з суду першої інстанції справу № 206/3502/20.

Після усунення недоліків, ухвалою Верховного Суду від 23 грудня 2021 року відкрите касаційне провадження у справі № 206/3502/20 за касаційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 липня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 03 листопада 2021 року.

У грудні 2021 року матеріали цивільної справи № 206/3502/20 надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 12 січня 2022 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зупинення дії рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 травня 2021 року, додаткового рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 липня 2021 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 03 листопада 2021 року відмовлено, зупинено виконання додаткового рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 липня 2021 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 03 листопада 2021 року в частині розподілу судових витрат до закінчення його перегляду у касаційному порядку.

Ухвалою Верховного Суду від 18 серпня 2022 року справу призначено до судового розгляду.

12 січня 2023 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду ухвалою передав на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду справу № 398/1796/20 (провадження № 61-432св22) за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , третя особа - ОСОБА_10 , про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним. Ухвала мотивована необхідністю відступити від висновку, викладеного у постанові Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 лютого 2021 року у справі № 320/5056/17-ц (провадження № 61-7333св20), та вказівки, що у випадку, коли спадкодавець на час смерті проживав за межами України, і до складу спадщини входять права на нерухоме майно, яке знаходиться на території України, прийняття спадщини відбувається у спосіб звернення спадкоємця з відповідною заявою до компетентного органу, уповноваженого на вчинення нотаріальних дій, за місцем знаходження нерухомого майна в Україні.

Ухвалою Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 25 січня 2023 року справу прийнято та призначено до розгляду Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

У пункті 10 частини першої статті 252 ЦПК встановлено, що у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу до закінчення перегляду в касаційному порядку.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне зупинити провадження у справі №206/3502/20до розгляду Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду справи №398/1796/20 (провадження № 61-432сво22).

Керуючись статтями 127, 252, 253, 260 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Зупинити касаційне провадження у справі № 206/3502/20 до закінчення перегляду в касаційному порядку Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду справи №398/1796/20 (провадження № 61-432сво22).

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук