Справа № 161/5130/23
Провадження № 2/161/2012/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

02 травня 2023 року м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого судді Гриня О. М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_1 про стягнення коштів на утримання майна,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 через свого представника адвоката Спас Ю. О. звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення коштів на утримання майна.

Вимоги позову обґрунтовано тим, що сторонам на праві спільної часткової власності належить квартира АДРЕСА_1 . Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 червня 2020 року шлюб між сторонами розірвано, однак вони продовжують проживати спільно у вищевказаній квартирі. Крім того, рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 березня 2023 року до відповідача ОСОБА_1 застосовано обмежувальний припис, оскільки встановлено вчинення ним домашнього насильства відносно позивача ОСОБА_1 . Звернення до суду з цим позовом зумовлено тим, що відповідач з листопада 2021 року по теперішній час не бере участі в утриманні житла, вартість комунальних послуг повністю оплачує позивач. За вказаний період позивач здійснила оплату житлово-комунальних послуг по утриманню квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , на загальну суму 25 364,00 гривень, що підтверджується відповідними квитанціями. Аналіз правових норм, що регулюють спірні правовідносини, дає підстави для висновку, що співвласники житла, які володіють майном на праві спільної часткової власності та частки яких у цьому майні є рівними, несуть спільний обов`язок щодо утримання цього житла та в рівній мірі мають оплачувати житлово-комунальні послуги. Враховуючи, що відповідачу належить частина квартири, то він має відшкодувати позивачу понесені нею витрати на утримання цієї квартири в розмірі 12 682,00 гривень.

На підставі наведеного позивач просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_1 кошти, сплачені за житлово-комунальні послуги по утриманню квартири за адресою: АДРЕСА_2 ; стягнути з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_1 понесені судові витрати по сплаті судового збору.

Ухвалою судді від 03 квітня 2023 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та за наявними у справі матеріалами.

Суддя з метою визначення підсудності може також користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру (ч. 8 ст. 187 ЦПК України).

Шляхом доступу до Єдиного державного демографічного реєстру суддя отримав відомості про зареєстроване місце проживання відповідача. Установлено, що відповідач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідачу ОСОБА_1 копія ухвали про відкриття провадження, копія позовної з додатками направлена за адресою зареєстрованого місця проживання, що відповідає вимогам п. 2 ч. 7 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України.

Рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення підтверджується, що відповідач ОСОБА_1 06 квітня 2023 року особисто отримав копію ухвали про відкриття провадження у справі, копію позовної заяви з додатками.

Станом на день розгляду справи відповідач відзиву на позовну заяву не надав, жодних клопотань, заяв від відповідача до суду не надходило.

Враховуючи, що судом вжито належних заходів для повідомлення відповідача про відкриття провадження у цій справі, а також, беручи до уваги строки розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість ухвалення заочного рішення.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з таких підстав.

Зі змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд установив, що сторонам ОСОБА_1 та ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_2 . Також установлено, що частки сторін є рівними, кожному з них належить по частині вказаної квартири. Наведене підтверджується копіями витягів з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а. с. 9, 10-11), а також інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна.

Як уже зазначено судом, відповідач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до частини третьої статті 13 Конституції України та частини четвертої статті 319 ЦК України при здійсненні права власності визначається, що власність зобов`язує.

Згідно із статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

За змістом частини першої статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно із статтею 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

З наведеної норми вбачається, що в разі доведеності одним із співвласників понесення ним витрат на управління, утримання та збереження спільного майна, участь у чому (управлінні, утриманні, збереженні) пропорційно своїй частці зобов`язаний приймати інший співвласник, який ухиляється від свого обов`язку, особа, яка зазнала втрат, має право на їх відшкодування у передбаченому законом порядку. Зокрема, такими способами захисту права є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Наведене дає підстави для висновку, що відповідач, якому належить на праві спільної часткової власності частина квартири за адресою: АДРЕСА_2 , має законодавчо встановлений обов`язок утримувати вказану квартиру, брати участь у витратах по сплаті житлово-комунальних послуг пропорційно до розміру належної йому частки у цій квартирі, тобто нарівні з позивачем.

Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (ч. 1 ст. 544 ЦК України).

Якщо один із солідарних боржників не сплатив частку, належну солідарному боржникові, який у повному обсязі виконав солідарний обов`язок, несплачене припадає на кожного з решти солідарних боржників у рівній частці (ч. 2 ст. 544 ЦК України).

Тлумачення наведених норм права дає підстави для висновку про те, співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги (регрес).

Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети.

Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 13 березня 2019 року у справі № 521/3743/17-ц (провадження № 61-26462св18), який застосовано також у постанові Верховного Суду від 19 серпня 2020 року у справі № 703/2200/15-ц (провадження № 61-7289св20).

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач вказує, що відповідач ОСОБА_1 , будучи співвласником житла та фактично проживаючи в ньому, з листопада 2021 року не бере участі в оплаті вартості комунальних послуг. Також позивач зазначає, що вона сплачувала повну вартість житлово-комунальних послуг, включаючи ту їх частину, яку мав сплачувати відповідач.

На підтвердження своїх вимог позивач надала копії квитанцій про оплату житлово-комунальних послуг, отримуваних за адресою: АДРЕСА_2 , з яких встановлено, що сплачена позивачем сума вартості житлово-комунальних послуг становить:

-за вересень 2021 року 1 330,00 гривень (квитанція № 78) (а. с. 28);

-за жовтень 2021 року 1340,00 гривень (квитанція № 105) (а. с. 19);

-за листопад 2021 року 1805,00 гривень (квитанція № 99) (а. с. 20);

-за грудень 2021 року 2 175,00 гривень (квитанція № 47 від 30 січня 2022 року) (а. с. 21);

-за січень 2022 року 2 475,00 гривень (квитанція № 253 від 15 лютого 2022 року) (а. с. 24);

-за лютий 2022 року 2 275,00 гривень (квитанція № 113 від 28 березня 2022 року) (а. с. 25);

-за березень 2022 року 1900,00 гривень (квитанція № 26 від 29 квітня 2022 року) (а. с. 23);

-за квітень 2022 року 1775,00 гривень (квитанція № 24 від 29 травня 2022 року) (а. с. 22);

-за травень 2022 року 1555,00 гривень (квитанція № 61 від 30 червня 2022 року) (а. с. 32);

-за червень 2022 року 1271,00 гривень (квитанція № 4 від 29 липня 2022 року) (а. с. 31);

-за липень 2022 року 1290,00 гривень (квитанція № 53 від 31 серпня 2022 року) (а. с. 30);

-за серпень 2022 року 1425,00 гривень (квитанція № 60 від 29 вересня 2022 року) (а. с. 29);

-за жовтень 2022 року 1198,00 гривень (квитанція № 112 від 29 листопада 2022 року) (а. с. 27);

-за листопад 2022 року 2075,00 гривень (квитанція № 53 від 30 грудня 2022 року) (а. с. 26);

-за грудень 2022 року 1475,00 гривень (квитанція № 36 від 31 січня 2023 року) (а. с. 18).

Позивач, як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, відповідно до ст. 81 ЦПК України.

Нормами ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Виходячи із принципу змагальності цивільного судочинства, суд ураховує, що позивач на підтвердження заявлених нею позовних вимог надала письмові докази. При цьому відповідач відзиву на позовну заяву не надав, хоча отримав примірник позовної заяви з додатками та копію ухвали суду про відкриття провадження у цій справі.

З врахуванням того, що позивач підтвердила доказами понесення нею витрат на оплату житлово-комунальних послуг за період з вересня 2021 по грудень 2022 року включно на суму 25 364,00 гривень, то суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача в користь позивача 1/2 частки цих витрат, що становить 12 682,00 гривень.

Підсумовуючи, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення компенсації витрат за оплату житлово-комунальних послуг підлягає до задоволення, тобто з відповідача на користь позивача слід стягнути 12 682,00 гривень понесених позивачем витрат на оплату житлово-комунальних послуг, які надаються в квартиру за адресою: АДРЕСА_3 .

Крім того, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1073,60 гривень.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 27, 77, 81, 141, 263-265, 280-284, 288, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_1 про стягнення коштів на утримання майна задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_1 12 682 (дванадцять тисяч шістсот вісімдесят дві) гривні витрат за оплату житлово-комунальних послуг, які надаються у квартиру за адресою: АДРЕСА_3 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 (адреса місця проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач: ОСОБА_1 (адреса місця проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Повне рішення суду складено 02 травня 2023 року.

Суддя

Луцького міськрайонного суду О. М. Гринь