Ухвала

Іменем України

08 вересня 2023 року

м. Київ

справа № 569/4304/23

провадження № 61-13011ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Крата В. І., розглянув касаційну скаргу Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління юстиції на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 02 травня 2023 року у складі судді Гордійчук І. О. та постанову Рівненського апеляційного суду від 13 липня 2023 року у складі колегії суддів: Шимківа С. С., Гордійчук С. О., Ковальчук Н. М. у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Вінсент З. Д.

Скарга мотивована тим, що ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 28 грудня 2022 року у справі № 569/19291/22 заяву Служби у справах дітей Виконавчого комітету Рівненської міської ради, ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на грошові кошти на рахунку № НОМЕР_1 в Акціонерному товаристві «Ощадбанк», який належить ОСОБА_2 на суму 7 500 000,00 грн. Накладено арешт та заборону на відчуження квартир, що знаходяться за адресами: АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2 , які зареєстрована за ОСОБА_2 . Накладено арешт на грошові кошти на рахунку ОСОБА_2 № НОМЕР_2 в АТ КБ «ПриватБанк» на суму 7 500 000,00 грн. Копію ухвали направлено для виконання Департаменту цифрової трансформації та забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради, відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та для відома учасникам процесу.

Зазначає, що 03 березня 2023 року їй стало відомо, що до Служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради надійшло повідомлення державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Вінсент З. Д. від 05 січня 2023 року № 4025 про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, яким повернуто ухвалу у справі № 569/19291/22, постановлену 28 грудня 2022 Рівненським міським судом Рівненської області. Вважає, що зазначене повідомлення є неправомірним і підлягає скасуванню, оскільки відсутність у виконавчому документі відомостей про дату народження боржника не є підставою для повернення державним виконавцем виконавчих документів без прийняття до виконання. Твердження державного виконавця про відсутність зазначених відомостей в ухвалі Рівненського міського суду Рівненської області від 28 грудня 2022 року безпідставні, оскільки в абзацах першому-п`ятому резолютивної частини зазначеної ухвали містяться всі необхідні відомості та інформація.

Просила суд:

визнати неправомірними дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Вінсент З. Д. по прийняттю повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання № 4025 від 05 січня 2023 року;

зобов`язати державного виконавця відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Вінсент З. Д. вирішити питання про відкриття виконавчого провадження за ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 28 грудня 2022 року у справі № 569/19291/22.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 02 травня 2023 року, залишеною без змін постановою Рівненського апеляційного суду від 13 липня 2023 року, скарга ОСОБА_1 на дії державного виконавця задоволено.

Визнано дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Вінсент З. Д. щодо винесення повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання № 4025 від 05 січня 2023 року неправомірними.

Зобов`язано державного виконавця відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Вінсент З. Д. відкрити виконавче провадження з виконання ухвали Рівненського міського суду Рівненської області від 28 грудня 2022 року у справі №569/19291/22.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що відсутність у виконавчому документі відомостей про дату народження боржника не є підставою для повернення державним виконавцем виконавчого документу без прийняття до виконання. Відповідний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 471/283/17-ц, від 16 жовтня 2019 року у справі № 219/7439/14-ц, від 11 грудня 2019 року у справі № 487/3774/16-ц, від 14 грудня 2022 року у справі № 504/3238/16-ц. В силу вимог пункту 3 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»виконавець під час здійснення виконавчого провадження наділений повноваженнями самостійно отримати вказану інформацію з метою ідентифікації особи боржника та захисту інтересів стягувача.

При цьому, в абзацах першому-п`ятому резолютивної частини ухвали Рівненського міського суду Рівненської області від 28 грудня 2022 року у справі № 569/19291/22 містяться відомості про найменування боржника та стягувача, їх адреси, дату народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків. Тому наявні підстави для висновку про те, що дії державного виконавця з винесення повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання є неправомірними, не ґрунтуються на законі та порушують права стягувача.

29 серпня 2023 рокуВідділ державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління юстиції звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 02 травня 2023 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 13 липня 2023 року, у якій просив поновити строк на касаційне оскарження, скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні скарги.

Клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження мотивовано тим, що повний текст постанови Рівненського апеляційного суду від 13 липня 2023 року надійшов до відділу надійшов в особистий кабінет системи «Електронний Суд» 30 липня 2023 року. З огляду на наведене та приписи частини другої статті 390 ЦПК України, просив поновити строк на касаційне оскарження. На підтвердження зазначених обставин додає відповідні докази.

Згідно з частинами першою, другою статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Ураховуючи те, що касаційну скаргу подано 29 серпня 2023 року, тобто протягом тридцяти днів з дня вручення судового рішення, строк на касаційне оскарження підлягає поновленню відповідно до частини другої статті 390 ЦПК України.

Касаційна скарга мотивована тим, що час розгляду справи судом апеляційної інстанції не враховано висновок Верхового Суду, викладений у постанові Верховного Суду від 07 квітня 2021 року у справі № 403/152/18, відповідно до якого наявність в ухвалі суду ідентифікуючих даних позивача та відповідача у справі не замінює собою обов`язкової наявності в ухвалі про забезпечення позову повного найменування (для юридичних осіб) або прізвища, імені та, за наявності по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреси місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційного коду. Верховний Суд у постанові від 07 квітня 2021 року у справі № 403/152/18 зауважує, що вимоги до виконавчого документа, визначені у Законі України «Про виконавче провадження» є пріоритетними для застосування під час розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах. Відповідно до частин першої та другої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження с стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Таким чином, в ухвалі Рівненського міського суду Рівненської області від 28 грудня 2022 року по справі у справі № 569/19291/22 не визначено особу боржника та стягувача, що унеможливлює виконання цього судового рішення у порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження». При цьому, варто зазначити, що зазначення у виконавчому документів фізичних чи юридичних осіб (навіть з датами їх народження, адресами тощо) не є їх ідентифікацією, як сторони виконавчого провадження.

Посилання суду апеляційної інстанції на те, що в абзацах першому-п`ятому резолютивної частини ухвали Рівненського міського суду Рівненської області від 28 грудня 2022 року у справі № 569/19291/22 містяться відомості про найменування боржника та стягувана, їх адреси, дату народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків є недостовірними, адже в резолютивній частині ухвали відсутні слова «Боржник» та «Стягувач», а в цій частині містяться відомості про заходи примусового виконання. Заходи примусового виконання рішення, що зазначенні в резолютивній частині ухвали не надають фізичним та юридичним особам зазначеним в цій частині статусів стягувача та боржника, а Закон України «Про виконавче провадження» не наділяє державного виконавця правом самостійно визначати та надавати статуси сторонам.

Посилання суду апеляційної інстанції на вимоги пункту 3 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну, є помилковими, оскільки такі дії державним виконавцем можуть вчинятися лише після відкриття виконавчого провадження, тоді як у цій справі державний виконавець повернув виконавчий документ без прийняття до виконання.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (стаття 447 ЦПК України).

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (частини друга ? третя статті 451 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 904/7326/17 (провадження № 12-197гс18) вказано, що «право сторони виконавчого провадження на звернення зі скаргою до суду на підставі статті 339 ГПК України пов`язане з порушенням прав такої сторони під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2020 року в справі № 641/7824/18 (провадження № 61-10355св19) вказано, що «завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим».

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом (пункт 2 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до вимог частини першої, другої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначаються: назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); строк пред`явлення рішення до виконання.

У разі якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, а також якщо належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, чи резолютивною частиною рішення передбачено вчинення кількох дій, у виконавчому документі зазначаються один боржник та один стягувач, а також визначається, в якій частині необхідно виконати таке рішення, або зазначається, що обов`язок чи право стягнення є солідарним.

У пункті 6 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, зокрема, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею.

У частинах першій, другій статті 15 вказаного Закону передбачено, що сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження (частина перша статті 157 ЦПК України).

У статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 серпня 2018 року у справі№ 471/283/17-ц (провадження № 61-331св18) зроблено висновок, що «виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну. Тому відсутність у виконавчому листі відомостей про дату народження боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків та його паспортні дані не є підставою для повернення державним виконавцем виконавчих документів без прийняття до виконання».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 червня 2022 року у справі № 761/20750/13-ц (провадження № 61-15817св20) зазначено, що «відсутність у виконавчому листі відомостей про дату народження боржника, при наявності даних щодо його прізвища, імені, реєстраційного номера облікової картки платника податків та адреси місця проживання не породжує обґрунтованих сумнівів щодо ідентифікації особи боржника з метою примусового виконання судового рішення, і тому сама по собі не може бути підставою для повернення державним виконавцем виконавчого документа без прийняття до виконання».

Таким чином, сама лише відсутність у виконавчому документі окремих відомостей про особу боржника не є підставою для повернення виконавчих документів без прийняття до виконання (див., зокрема постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 квітня 2020 року у справі № 175/3554/14-ц (провадження № 61-11274св18), Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 січня 2022 року у справа № 753/1329/20-ц (провадження № 61-7350св21).

Суди встановили, що ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 28 грудня 2022 року у справі № 569/19291/22 заяву Служби у справах дітей Виконавчого комітету Рівненської міської ради, ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на грошові кошти на рахунку № НОМЕР_1 в АТ «Ощадбанк», який належить ОСОБА_2 на суму 7 500 000, 00 грн. Накладено арешт та заборону відчуження на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , зареєстровану за ОСОБА_2 . Накладено арешт та заборону відчуження на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровану 26 жовтня 2022 року за ОСОБА_2 . Накладено арешт на грошові кошти на рахунку № НОМЕР_2 в АТ КБ «ПриватБанк» належному ОСОБА_2 на суму 7 500 000,00 грн.

В абзацах першому-п`ятому резолютивної частини ухвали містяться відомості про найменування боржника та стягувачів, їх адреси, дату народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків.

За змістом вказаної ухвали Служба у справах дітей Виконавчого комітету Рівненської міської ради, ОСОБА_1 звернулися з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачів - Рівненський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, в інтересах ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про позбавлення батьківських прав та повернення грошових коштів (матеріальної допомоги) у сумі 7 500 000,00 гривень дітям загиблого військовослужбовця.

Повідомленням державного виконавця відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Вінсент З. Д. про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 05 січня 2023 року повернуто виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання на підставі пункту 6 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Повідомлення обґрунтовано тим, що виконавчий документ не відповідає вимогам, встановленим статтею 4 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: у виконавчому документі відсутні відомості про найменування боржника та стягувача, адреси, дату народження, реєстраційний номер облікової картки платників податків. Крім того, частиною другою статті 4 вказаного Закону зазначено, що в рішенні, ухваленому на користь кількох позивачів, у виконавчому документі зазначаються один боржник та один стягувач.

Суди встановили, що в резолютивній частині ухвали містяться передбачені Законом України «Про виконавче провадження» відомості про боржника (особи, на майно та грошові кошти якої накладено арешт) та стягувача (особи, в інтересах якої видано виконавчий документ), їх адреси, дату народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків, тому з урахуванням того, що сама лише відсутність у виконавчому документі окремих відомостей щодо сторін виконавчого провадження не є підставою для повернення виконавчих документів без прийняття до виконання, суди зробили обґрунтований висновок, що дії державного виконавця щодо повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання порушують права стягувача та є такими, що не відповідають вимогам закону, а тому скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Необґрунтованими є доводи касаційної скарги про те, що суди не врахували висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 07 квітня 2021 року у справі № 403/152/18, оскільки висновки у цій справі зроблені за інших фактичних обставин справи, зокрема за встановлення не визначення в ухвалі про забезпечення позову відомостей, що унеможливлює виконання судового рішення. У цій справі таких обставин не встановлено, суб`єктом оскарження не зазначено та не обґрунтовано, яким чином відсутність в ухвалі суду слів «Боржник» та «Стягувач» перешкоджає її виконанню.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Аналіз змісту касаційної скарги та оскаржених судових рішень свідчить, що правильне застосовування судом норм права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.

У разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення (частина четверта статті 394 ЦПК України).

Керуючись статтями 260, 390, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Поновити Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління юстиції строк на касаційне оскарження ухвали Рівненського міського суду Рівненської області від 02 травня 2023 року та постанови Рівненського апеляційного суду від 13 липня 2023 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління юстиції на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 02 травня 2023 року. та постанову Рівненського апеляційного суду від 13 липня 2023 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Краснощоков

І. О. Дундар

В. І. Крат