Справа № 331/6929/21
Провадження № 2/331/98/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2023 року м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого - судді Світлицької В.М.,

за участю секретаря - Приходько Ю.А.,

розглянувши в загальному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні в приміщенні Жовтневого районного суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю, усунення від права на спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю, усунення від права на спадкування за законом.

В обґрунтування позову зазначила, що у 2001 році позивач познайомилася з ОСОБА_3 та вони стали проживати однією сім`єю в належному йому будинку АДРЕСА_1 , мали спільний побут та бюджет, вели спільне господарство. В подальшому у ОСОБА_3 розвилися важкі захворювання: гіпертонія, кардіосклероз, цукровий діабет та синдром діабетичної стопи. У зв`язку з цими захворюваннями ОСОБА_3 останні роки життя був прикутий до ліжка та ОСОБА_1 здійснювала його догляд, купувала ліки. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, після його смерті відкрилася спадщина у вигляді будинку АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 разом зі своїм сином взяли на себе організацію поховання та оплатили всі ритуальні послуги. Позивач вважає себе спадкоємцем четвертої черги, оскільки проживала разом із спадкодавцем майже 20 років та фактично прийняла спадщину. ОСОБА_1 подала заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Крім позивача у ОСОБА_3 є ще один спадкоємець, його донька ОСОБА_2 . Через похилий вік та тяжку хворобу ОСОБА_3 перебував у безпорадному стані, не міг самостійно забезпечити умови свого життя, потребував стороннього догляду, допомоги та піклування. ОСОБА_1 витрачала на догляд та лікування ОСОБА_3 весь свій час, сили та кошти. Також ОСОБА_3 неодноразово звертався до доньки за допомогою, але вона категорично відмовлялася як від спілкування з ним, так і від допомоги йому. Посилаючись на зазначені обставини, просить суд встановити факт проживання ОСОБА_1 однією сім`єю зі спадкодавцем ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 на час смерті ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , понад п`ять років, а саме з 2001 року до 14 червня 2021 року; усунути ОСОБА_2 від права на спадкування за законом на спадщину, яка відкрилась на майно померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 .

Ухвалою суду від 02.02.2022 року було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

07.04.2022 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що вимогу про встановлення факту спільного проживання з ОСОБА_3 однією сім`єю позивач обґрунтовує наявністю спільного бюджету, веденням спільного господарства, понесенням спільних витрат. На підтвердження вказаних обставин надала лише фотографії та заяву про виклик свідків. Додані до позовної заяви фотографії не підтверджують наявності між позивачем та спадкодавцем стосунків, що притаманні подружжю, і не свідчать про постійність їхнього спільного проживання. Будь-яких інших доказів ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету, проведення спільних витрат, а також взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, позивач не надала. Надані позивачем документи про поховання ОСОБА_3 до предмета доказування у цій справі не належать, а договір на організацію і проведення ритуальних послуг від 14.06.2021 р. не містить ідентифікаційних даних та підпису замовника. Крім того, позивач просить встановити факт проживання однією сім`єю з 2001 року, однак ЦК України, яким надано право на спадкування за законом у четверту чергу особам, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, набрав чинності 01.01.2004 р., чинний у 2001 році ЦК УРСР не передбачав спадкування за законом зазначеними особами. Будь-яких належних та допустимих доказів безпорадного стану спадкодавця позивча не надала. Додані до позову виписні епікризи та виписки з медичної картки стаціонарного хворого самі по собі не свідчать про неможливість ОСОБА_3 самостійно забезпечити умови свого життя. Будь-яких посилань на обов`язкову необхідність здійснення щодо спадкодавця стороннього догляду вказані докази не містять. Відповідач ОСОБА_2 з 2003 року перебуває на обліку у лікаря-психіатра з діагнозом: шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу з вираженим апато-абулічним дефектом. ОСОБА_2 є пенсіонеркою та отримує пенсію по інвалідності. Наведені обставини свідчать про фізичну неможливість відповідача надавати допомогу спадкодавцю, що свідчить про відсутність з її боку винної поведінки та свідомого ухилення від надання допомоги ОСОБА_3 . До того ж, ОСОБА_3 з проханням про допомогу до відповідача ніколи не звертався. Посилаючись на зазначені обставини, просить суд в задоволенні позову відмовити повністю.

Ухвалою суду від 31.05.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті із викликом сторін.

Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, просила відмовити в повному обсязі.

Дослідивши матеріали цивільної справи, вислухавши думку сторін по справі, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню у зв`язку з наступним.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.06.2003 року, посвідченого державним нотаріусом Четвертої державної нотаріальної контори Грибачовою Л.Д., зареєстрованого в реєстрі за № 2-729, належить житловий будинок АДРЕСА_1 .

Згідно з випискою із медичної карти стаціонарного хворого ІІ хірургічного відділення № 3291, виданою Комунальним закладом «Міська клінічна лікарня № 3» від 07.06.2017 р., ОСОБА_3 було встановлено основний діагноз: синдром діабетичної стопи, змішана форма.

Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 1720, виданої Комунальним закладом «Міська клінічна лікарня № 3» від 05.04.2019 р., ОСОБА_3 було встановлено основний діагноз: СДС змішана форма.

Згідно з випискою із медичної карти (амбулаторного) стаціонарного хворого № 2895, виданою Комунальним закладом «Міська клінічна лікарня № 3» від 10.05.2019 р., ОСОБА_3 було встановлено основний діагноз: СДС, трофічна виразка правої стопи, гангрена 4 пальця правої стопи.

Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 3597, виданої Комунальним закладом «Міська клінічна лікарня № 3» від 18.06.2019 р., ОСОБА_3 було встановлено основний діагноз: облітеруючий атеросклероз судин н/к.

Згідно з випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 6542, виданою Комунальним закладом «Міська клінічна лікарня № 3» від 25.10.2019 р., ОСОБА_3 було встановлено основний діагноз: СДС. Змішана форма. Гангрена 3-5 пальця лівої стопи.

Відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 8266, виданої Комунальним закладом «Міська клінічна лікарня № 3» від 27.12.2019 р., ОСОБА_3 було встановлено основний діагноз: СДС, змішана форма, ХНК 4 ст. флегмона культи лівої стопи.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Заводським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 16.06.2021 року, актовий запис № 621.

Згідно з Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 65310711, виданим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Тізенберг Д.Д. від 24.06.2021 р., після смерті ОСОБА_3 заведено спадкову справу № 55/2021.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 25.05.1982 року, ОСОБА_2 є донькою ОСОБА_3 .

Згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ № 0683073 від 02.08.2016 року, ОСОБА_2 встановлена ІІ група інвалідності через загальне захворювання безстроково.

Відповідно до пенсійного посвідчення серії НОМЕР_3 , виданого Пенсійним фондом України від 05.10.2016 р., ОСОБА_2 отримує пенсію по інвалідності.

Згідно з довідкою КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги Запорізької обласної ради від 07.03. 2022 р., ОСОБА_2 за період з 2017 р. по 2021 р. неодноразово перебувала на стаціонарному лікуванні.

24.06.2021 року ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Тізенберг Д.Д. з заявою про прийняття спадщини за законом, в якій зазначила про те, що проживала із спадкодавцем ОСОБА_3 однією сім`єю, не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Постановою приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Тізенберг Д.Д. від 20.01.2022 року ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку з наявністю іншого спадкоємця першої черги після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи за відомостями департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 01.07.2021 року, місце проживання ОСОБА_1 зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 з 14.06.2007 р. по теперішній час.

В матеріалах справи також наявні копії фотографій, з яких вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 спільно відпочивали.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснила, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 познайомилися приблизно у 2001 році та згодом почали проживати разом за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_3 тяжко хворів, останні роки потребував сторонньої допомоги, яку надавала йому позивач та її син, здійснювали догляд та відвідували у лікарні. Про свою доньку ОСОБА_3 ніколи не розповідав, вона не турбувалася про батька.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 цього Кодексу.

За статтею 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до частин першої, другої та четвертої статті 3 СК України сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя (частини перша та друга статті 21 СК України).

Відповідно до частини першої статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зазначено, що вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України).

Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18), та Верховним Судом у постановах від 09 січня 2020 року у справі № 186/421/17 (провадження № 48280св18); від 09 червня 2021 року у справі № 346/5702/18 (провадження № 61-17111св20) та від 01 вересня 2021 року у справі № 523/9720/17 (провадження № 61-7715св21).

Факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, пересилання відповідачем коштів на рахунок позивачки, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не вказують на те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю (постанова Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15-ц).

У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 129/2115/15-ц зазначено, що для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат; вказані обставини судом не встановлено, а показання свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення вказаного факту.

Лише показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу (постанова Верховного Суду від 23 вересня 2021 року у справі № 204/6931/20).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до вимог частин першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина перша статті 89 ЦПК України).

Дослідивши надані сторонами докази та встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для правильного вирішення справи, аналізуючи та оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням всі докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що додані до позовної заяви фотографії не підтверджують наявності між ОСОБА_1 та спадкодавцем стосунків, що притаманні подружжю, і не свідчать про постійність їхнього спільного проживання. Також, суд враховує, що зазначені зображення не містять дати їх здійснення.

Крім того, допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_4 не засвідчила фактів ведення ОСОБА_1 і спадкодавцем спільного господарства, наявності спільного бюджету, проведення спільних витрат.

За таких обставин, суд зазначає, що сам по собі факт перебування позивача у близьких стосунках зі спадкодавцем не може свідчити про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживали у зазначений період з 2001 року по 14.06.2021 року однією сім`єю, оскільки позивачу необхідно було надати докази ведення спільного господарства, наявності у сторін бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі № 490/4949/17.

Проте, таких доказів матеріали справи не містять.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про встановлення факту проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 понад п`ять років однією сім`єю задоволенню не підлягають у зв`язку з їх недоведеністю.

Стосовно вимог про усунення ОСОБА_2 від права на спадкування, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Пред`являючи вимогу про усунення від права на спадкування, відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України, позивач має довести сукупність таких обставин: ухилення відповідача від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин та їх доведеності в сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

При цьому безпорадним необхідно розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, суд має з`ясувати, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

До таких висновків неодноразово доходив Верховний Суд, зокрема у постановах від 01.04.2019 у справі № 752/12158/14-ц, від 01.02.2022 у справі № 759/18917/17.

Позивачем на підтвердження безпорадного стану ОСОБА_3 зазначено, що останній хворів на тяжкі захворювання, у зв`язку з чим був прикутий до ліжка.

Проте будь-яких належних та допустимих доказів безпорадного стану спадкодавця позивач не надала. Додані до позову виписні епікризи та виписки з медичної картки стаціонарного хворого самі по собі не свідчать про неможливість ОСОБА_3 самостійно забезпечити умови свого життя. Будь-яких посилань на обов`язкову необхідність здійснення щодо спадкодавця стороннього догляду вказані докази не містять.

Доводи ОСОБА_1 про свідому відмову відповідача від спілкування та допомоги батькові суд вважає безпідставними, оскільки ОСОБА_2 з 2003 року перебуває на обліку у лікаря-психіатра, є особою з інвалідністю ІІ групи, отримує пенсію по інвалідності, з 2017 р. по 2021 р. ОСОБА_2 неодноразово перебувала на стаціонарному лікуванні в закладі з надання психіатричної допомоги, а тому суд погоджується з аргументами відповідача про те, що наведені обставини виключають її фізичну можливість надавати допомогу спадкодавцю, що свідчить про відсутність з її боку винної поведінки та свідомого ухилення від надання допомоги ОСОБА_3 .

Крім того, ОСОБА_3 з проханням про допомогу до ОСОБА_2 не звертався, що підтвердили позивач та свідок у судовому засіданні.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 не надано, а судом не здобуто доказів, які б свідчили про ухилення ОСОБА_2 від надання допомоги спадкодавцю, та не доведено, що вона вчиняла умисні дії чи бездіяльність з метою ухилитися від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, суд приходить до висновку про те, що вимога про усунення ОСОБА_2 від права на спадкування також задоволенню не підлягає.

Згідно зі ст. 141 ЦПК України судові витрати не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 1224, 1258, 1261, 1264 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-89, 141, 247, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю, усунення від права на спадкування за законом - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 17.02.2023 року.

Суддя: В.М. Світлицька