ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6222/23 Справа № 203/523/21 Суддя у 1-й інстанції - Казак С. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Канурної О.Д., Халаджи О.В.,

за участю секретаря судового засідання Паромової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу Дніпровської міської ради на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2023 року в цивільній справі номер 203/523/21 за позовом Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про припинення права власності, скасування державної реєстрації права власності, зобов`язання повернути земельну ділянку у придатний до використання стан шляхом знесення самочинно побудованих будівель та споруд,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2021 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернулась Дніпровська міська рада з позовом до ОСОБА_1 , третя особа Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про припинення права власності, скасування державної реєстрації права власності, зобов`язання повернути земельну ділянку у придатний до використання стан шляхом знесення самочинно побудованих будівель та споруд, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09.11.2011 року у справі №0417/2-4308/2011 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення майна та визнання права власності, за ОСОБА_1 визнано право власності на будівлі та споруди по АДРЕСА_1 , які мають наступні характеристики: Д-1 - гаражний бокс, що складається: прим. №1 - бокс площею 89,5 кв.м; прим. №2- склад площею 40 кв.м; прим. №3 - побутова площею 12,9 кв.м; прим. №4 - кабінет площею 16,7 кв.м всього по літ Д-1 159,1 кв.м; Е-1 - майстерня, що складається: прим. №1 - майстерня площею 52,2 кв.м, всього по літ. Е 152,2 кв.м; З, О, П навіси; Р - склад (тимчасовий); М - вбиральня, м - ганок; НІІ-1 - прибудова, що складається: прим. №105 - коридор площею 4,9 кв.м, прим. №106 приміщення площею 10,4 кв.м, усього по літ. НІІ - 115,3 кв.м; Н-2, НІ-1 - будівля з офісними та ремонтними приміщеннями, що складається: літ. НІ-1: 1 поверх: прим. №101 - гаражний бокс площею 97,7 кв.м, прим. №102 - приміщення площею 2,8 кв.м, всього по І поверху НІ - 1100,5 кв.м; літ. Н-2: І поверх: прим. №103 - приміщення площею 46,9 кв.м, прим. №104 - сходи площею 1,3 кв.м, всього по І поверху літ Н-2 - 48,2 кв.м; II поверх: прим. №201 - приміщення площею 5,2 кв.м, прим. №202 - приміщення площею 25,9 кв.м, прим. №203 - приміщення площею 10,5 кв.м, прим. №204 - санвузол, площею 4,3 кв.м, всього по II поверху літ. Н-2: 45,9 кв.м. Усього по літ. Н-2, НІ-1, НІІ-1 - 209,9 кв.м; н - ганок; У-1 - складське приміщення, що складається: прим. №1 - склад площею 326,9 кв.м, всього по літ. У - 1326,9 кв.м; Ф-1 - ремонтні бокси, що складаються: прим. №1 - майстерня площею 91 кв.м, прим. №2 - санвузол площею 4,5 кв.м, прим. №3 - кладовка площею 3,9 кв.м, прим. №4 - кладовка площею 5,3 кв.м, прим. №5 - майстерня площею 51,1.м, всього по літ. Ф-1 - 155,8 кв.м. Х-1 - ремонтні приміщення, що складається: приміщення №1 площею 51,2 кв.м, всього по літ. Х-1 51,2 кв.м; Ч - вартова (тимчасова); ч - сходи; Ю-1 - складські приміщення; Я-1 - будівля мийки; під Я-1 - зливна яма; 2А - навіс тимчасовий; щ - навіс (тимчасовий); №1, 4-8, 11, 16, 17 - огорожі та споруди, 1/2ч; №3 - огорожа; 1/2ч І - мощення; Ж-1 - будівля (тимчасова); II мостіння; без додаткових актів введення в експлуатацію. Зобов`язано ОСОБА_2 передати нерухоме майно позивачці за актом приймання-передачі.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 30.06.2020 року зазначене вище рішення суду першої інстанції було скасовано та в задоволенні позову відмовлено.

12.10.2020 року Дніпровська міська рада звернулась до Центру надання адміністративних послуг для скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно по АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 на підставі постанови Дніпровського апеляційного суду від 30.06.2020 року. Однак, 09.10.2020 року державним реєстратором було відмовлено у скасуванні державної реєстрації права власності з посиланням на ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до якої скасування державної реєстрації прав на підставі судового рішення допускається з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства.

Позивач згідно з поданою в подальшому заявою про зміну предмету позову, остаточно просив припинити право власності та скасувати державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна, а саме будівлі і споруди, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , які складаються з: літ. Д-1 - гаражний бокс площею 159,1 кв.м; літ. Е-1 - майстерня площею 52,2 кв.м; будівля з офісними та ремонтними приміщеннями літ. Н-2, Н?-1, Н??-1 площею 209,9 кв.м; ганок літ.н, складське приміщення літ. У-1 площею 326,9 кв.м; ремонті бокси літ. Ф-1 площею 155,8 кв.м; ремонті приміщення літ. Х-1 площею 51,2 кв.м; складське приміщення літ. Ю-1 площею 174,7 кв.м; будівля мийки літ. Я-1 площею 102,6 кв.м; навіси літ. З, О, П; вбиральня літ. М; ганок літ. м; будівля (тимчасова) літ. Ж-1; навіс (тимчасовий) літ. Щ; вартова (тимчасова) літ. Ч; сходи літ. Ч; навіс (тимчасовий) літ. 2А; споруди №1, 4-8, 11, 16, 17, ч. №3, ч. І, ІІ; (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 25097730), за ОСОБА_1 , (номер запису про право власності 3286956, що внесений 09.02.2012 року КП «ДМБТІ» ДОР та зобов`язати ОСОБА_1 повернути земельну ділянку по АДРЕСА_1 , привівши її у придатний для використання стан, шляхом знесення зазначеного вище самочинно побудованого майна.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2023 року в задоволенні позову Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про припинення права власності, скасування державної реєстрації права власності, зобов`язання повернути земельну ділянку у придатний до використання стан шляхом знесення самочинно побудованих будівель та споруд відмовлено повністю.

Із вказаним рішенням не погодилась Дніпровська міська рада, подала апеляційну скаргу, просила апеляційний суд скасувати рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2023 року та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Доводами апеляційної скарги наведено, що оскаржуване рішення ухвалене із грубим порушенням норм матеріального права.

Пунктом 34 частини 1 статті Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин здійснюється виключно на пленарних засіданнях міської ради. Отже, правовою основою виникнення права користування земельною ділянкою є рішення органу місцевого самоврядування.

В державному реєстрі речових прав на нерухоме майно КП «Дніпропетровське міжміське БТІ» Дніпропетровської міської ради зареєстровано право власності за ОСОБА_1 на підставі рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09.11.2011 року у справі №0417/2-4308/2011 право власності на нежитлові будівлі, що стосуються предмету позову.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 30.06.2020 року у справі №215/6248/13-ц (№0417/2-4308/2011), що ухвалено за результатом розгляду апеляційної скарги Дніпровської міської ради на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09.11.2011 року, скасовано та відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення майна та визнання права власності на нерухоме майно.

Отже правовстановлюючий документ, на підставі якого ОСОБА_1 набула право власності, скасовано.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 30.06.2020 року у справі №215/6248/13-ц встановлено, що майно, на яке визнано право власності оскаржуваним судовим рішенням, має ознаки самочинного будівництва, а відповідно до ч. 2 статті 376 ЦК України, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна не набуває права власності на нього.

ОСОБА_1 здійснено самочинне будівництво за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці комунальної форми власності за відсутністю декларацій про початок виконання будівельних робіт, декларації про готовність об`єкта до експлуатації, про що додатково мається рішення суду.

Земельна ділянка по вищезазначеній адресі ОСОБА_1 у передбачений законом спосіб не надавалась.

Реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, що здійснила самочинне будівництво, у силу положень статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та статі 328 ЦК України, частини 2 статті 376 ЦК України не змінює правовий режим такого будівництва, як самочинного, з метою застосування зокрема положень частини 4 статті 376 ЦК України.

Право органу місцевого самоврядування, який діє в інтересах територіальної громади, звільнити земельну ділянку від самочинно збудованих будівель з огляду на доведену незаконність і безпідставність набуття відповідачкою права власності на ці будівлі становить пропорційне втручання у право власності ОСОБА_1 з дотриманням рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства) та інтересами особи, яка зазнала такого втручання. Вказаний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 22 лютого 2022 року у справі №203/5561/16.

Від представника відповідачки ОСОБА_1 адвоката Коваля О.В. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до п. 1 договору купівлі продажу будівель та споруд від 08.10.2008 року право власності на будівлі та споруди належать продавцю на підставі рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 25.07.2007 року у справі №2-1382/07 та на підставі ухвали Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 17.04.2008 року.

Факт наявності законності рішення №2-1382/07 підтверджується тим, що Дніпровська міська рада у 2023 році подала апеляційну скаргу на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 25.07.2007 року у справі №2-1382/07. Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 08.03.2023 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Дніпровської міської ради на зазначене вище рішення було відмовлено. Ухвалою Верховного суду від 24.04.2023 року було відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Дніпровської міської ради на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 08.03.2023 року.

Таким чином, договір від 07.10.2008 року, укладений між ОСОБА_3 а ОСОБА_1 , є законним та не оскарженим, а відтак питання відносно самочинно збудованого майна не є доведеним з боку позивача.

25.12.2013 року на підставі звернення ОСОБА_1 , як власника будівель та споруд, рішенням сесії Дніпропетровської міської ради надано дозвіл на розробку технічної документації щодо відведення земельної ділянки по фактичному розміщенню будівель та споруд по АДРЕСА_1 .

Таким чином, позивач знав про той факт, що ОСОБА_1 є власницею будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 , ще з 2013 року і лише тільки через 8 років звернувся до суду, при цьому жодним документом не обґрунтував пропуску строку.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача Дніпровської міської ради Костюченко О.Т. доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити, судове рішення скасувати та задовольнити позовні вимоги.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідачки ОСОБА_1 адвокат Коваль О.В. з апеляційною скаргою не погодився, просив у її задоволенні відмовити, судове рішення залишити без змін.

Третя особа Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради в судове засідання апеляційного суду не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, відповідно до ст. 128, 130 ЦПК України, про що свідчить отримане нею 15 серпня 2023 року рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 63).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю третьої особи.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що 07.10.2008 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Колодій Л.М. за реєстровим №4228 було посвідчено договір купівлі-продажу між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , відповідно умов якого остання придбала у приватну власність будівлі та споруди, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , які складаються з: гаражного боксу літ.Д-1, загальною площею 159,1 кв.м; майстерні літ.Е-1, загальною площею 52,2 кв.м; будівлі з офісними та ремонтними приміщеннями літ.Н-2, загальною площею 94,1 кв.м; літ.Н1-1, загальною площею 100,5 кв.м; навісів літ.З, О, П, Р; вбиральні літ.М; огорожі №10; огорожі №5; частини огорожі №3 №1/2 частини замощення І, які відносяться до будівель та споруд адміністративно-побутового комплексу.

Ці будівлі та споруди складаються із: А-2 адміністративно-побутовий комплекс; літ.а-1, площею 85,5 кв.м; ганки літ.а,а?; сходи літ.а??; літ.Б-1 гаражний бокс площею 86,8 кв.м; літ.Г-1 майстерня площею 50,6 кв.м; літ.Д-1 гаражний бокс площею 159,1 кв.м; літ.Е-1 майстерня площею 52,2 кв.м; літ.Н-2, літ.Н?-1 будівля з офісними та ремонтними приміщеннями площею 194,6 кв.м; будівля (тимчас.) літ.Ж-1; навіси літ.З, К, Л, П, Р, С; літ.ж,м ганки; вбиральня літ.М; вартова (тимчас.) літ.Т; споруди №1-10, І. За заявою власника відчужуються: гаражний бокс літ.Д-1 загальною площею 1591,1 кв.м; майстерня літ.Е-1 загальною площею 52,2 кв.м; будівлі з офісними та ремонтними приміщеннями літ.Н-2 загальною площею 84,1 кв.м; літ.Н?-1 загальною площею 100,5 кв.м; навіси літ.З, О, П, Р; вбиральня літ.М; огорожа №10; огорожа №5; частини огорожі №3; частина замощення І.

В договорі також зазначено, що вказані будівлі та споруди належать продавцю на підставі рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 25.07.2007 року у справі №2-1382/07, ухвалі цього суду від 17.04.2008 року у справі №2-1383/07 та від 23.06.2008 року у справі №2-1382/07, які зареєстровані КП «ДМБТІ» ДОР, витяг №19432006 від 07.07.2008 року, реєстраційний №23881891. (а.с. 94-94зв, том 1).

17.10.2008 року КП «ДМБТІ» ДОР ОСОБА_1 видано витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно №20621085, відповідно до якого за останньою зареєстровано право власності на будівлі і споруди по АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 07.10.2008 року (а.с. 95, том 1).

З заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09.11.2011 року у справі №0417/2-4308/2011 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення майна та визнання права власності вбачається, що за ОСОБА_1 визнано право власності на будівлі та споруди по АДРЕСА_1 , які мають наступні характеристики: Д-1 - гаражний бокс, що складається: прим. №1 - бокс площею 89,5 кв.м.; прим. №2- склад площею 40 кв.м.; прим. № 3 - побутова площею 12,9 кв.м.; прим. №4 - кабінет площею 16,7 кв.м. всього по літ Д-1 - 159,1 кв.м; Е-1 - майстерня, що складається: прим. №1 - Майстерня площею 52,2 кв.м., всього по літ. Е- 152,2 кв.м; З, О, П - навіси, Р - склад (тимчасовий), М - вбиральня, м - ганок; НІІ-1 - прибудова, що складається: прим. №105 - коридор площею 4,9 кв.м, прим. №106 приміщення площею 10,4 кв.м, усього по літ. НІІ - 115,3 кв.м; Н-2, НІ-1 - будівля з офісними та ремонтними приміщеннями, що складається: літ. НІ-1: 1 поверх: прим. №101 - гаражний бокс площею 97,7 кв.м, прим. №102 - приміщення площею 2,8 кв.м, всього по І поверху НІ - 1100,5 кв.м; літ. Н-2: І поверх: прим. №103 - приміщення площею 46,9 кв.м, прим. №104 - сходи площею 1,3 кв.м., всього по І поверху літ Н-2 48,2 кв.м; II поверх: прим. №201 - приміщення площею 5,2 кв.м, прим. №202 - приміщення площею 25,9 кв.м, прим. №203 - приміщення площею 10,5 кв.м, прим. №204 - санвузол, площею 4,3 кв.м, всього по II поверху літ. Н-2: 45,9 кв.м. Усього по літ.Н-2, НІ-1, НІІ-1 - 209,9 кв.м: н - ганок; У-1 - складське приміщення, що складається: прим. №1 - склад площею 326,9 кв.м., всього по літ. У - 1326,9 кв.м; Ф-1 - ремонтні бокси, що складаються: прим. №1 - майстерня площею 91 кв.м, прим. №2 - санвузол площею 4,5 кв.м, прим. №3 - кладовка площею 3,9 кв.м, прим. №4 - кладовка площею 5,3 кв.м, прим. №5 - майстерня площею 51,1 кв.м, всього по літ. Ф-1 155,8 кв.м; Х-1 - ремонтні приміщення, що складається: приміщення №1 площею 51,2 кв.м, всього по літ. Х-1 51,2 кв.м: Ч - вартова (тимчасова); ч - сходи; Ю-1 - складські приміщення; Я-1 - будівля мийки; під Я-1 - зливна яма; 2А - навіс тимчасовий; щ - навіс (тимчасовий); №1,4-8 11,16, 17, - огорожі та споруди, 1/2ч №3 - огорожа; 1/2ч І - мощення; Ж-1 - будівля (тимчасова); II мостіння; без додаткових актів введення в експлуатацію. Зобов`язано ОСОБА_2 передати нерухоме майно позивачу за актом приймання-передачі. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 31.01.2012 року виправлено описку в зазначеному вище рішенні в тексті рішення та в його вступній та резолютивній частинах площі приміщень становлять - Ю - 1, площею 174,7 кв.м; Я - 1, під Я - 1, площею 102,6 кв.м (а.с. 10-13, том 1).

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 30.06.2020 року зазначене вище рішення суду першої інстанції скасовано та в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено в повному обсязі (а.с. 14-18, том 1).

З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що в останньому зареєстровано відомості щодо права власності ОСОБА_1 на будівлі і споруди по АДРЕСА_1 , а саме: літ.Д-1 гаражний бокс площею 159,1 кв.м; літ.Е-1 майстерня площею 52,2 кв.м; будівля з офісними та ремонтними приміщеннями літ.Н-2, Н?-1, Н??-1 площею 209,9 кв.м; ганок літ.н, складське приміщення літ.У-1 площею 326,9 кв.м; ремонті бокси літ.Ф-1 площею 155,8 кв.м; ремонті приміщення літ.Х-1 площею 51,2 кв.м; складське приміщення літ.Ю-1 площею 174,7 кв.м; будівля мийки літ.Я-1 площею 102,6 кв.м; навіси літ.З, О, П; вбиральня літ.М; ганок літ.м; будівля (тимчасова) літ.Ж-1; навіс (тимчасовий) літ.Щ; вартова (тимчасова) літ.Ч; сходи літ.Ч; навіс (тимчасовий) літ.2А; споруди №1,4-8,11,16,17, ч. №3, ч. І,ІІ; (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 25097730). Підстава виникнення права власності зазначено рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09.11.2011 року та ухвала цього суду від 31.01.2012 року. В реєстрі містяться попередні записи про реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на будівлі та споруди по АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 07.10.2008 року (а.с. 20-22, том 1).

25.12.2013 року рішенням Дніпропетровської міської ради №167/45 надано ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведеної земельної ділянки по фактичному розміщенню будівель та споруд по АДРЕСА_1 (а.с. 13-14, том 2).

11.05.2016 року розпорядженням Дніпропетровського міського голови №185-р присвоєно адресу будівлям і спорудам по АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_1 (колишня адреса - АДРЕСА_1 ), АДРЕСА_1 (колишня адреса - АДРЕСА_1 ); АДРЕСА_1 (колишня адреса - АДРЕСА_1 ) (а.с. 8, том 2).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості.

Такий висновок суду першої інстанції є правильним та таким, що відповідає нормам закону та фактичним обставинам справи.

У статті 15 Цивільного кодексу України зазначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів,

поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Перевіряючи законність і обґрунтованість судового рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2023 рокв межах доводів та вимог апеляційної скарги апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, встановивши на основі дослідження всіх наявних у справі доказів у їх сукупності та співставленні, їх належної оцінки, правильного визначення характеру спірних правовідносин і норм права, які підлягали застосуванню до цих правовідносин,дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог Дніпровської міської ради, зазначивши, щопозивач, звертаючись до суду з позовом про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, не довів порушення його прав, зокрема, не представив відповідний кадастровий номер земельної ділянки та розміри останньої, що підлягають поверненню, якою, на його думку, незаконно користується відповідачка; заявляючи вимогу про припинення права власності та скасування державної реєстрації права власності, а також про знесення всіх будівель і споруд, право власності на які зареєстровано за відповідачкою, та набуто, у тому числі, на підставі договору купівлі-продажу від 07.10.2008 року, який не визнаний недійсним або скасований, та які розташовані на спірній земельній ділянці, позивач не навів обґрунтованих підстав для цього.

Апеляційний суд також враховує, що позивач не надав відомостей та відповідних доказів тому, які саме будівлі і споруди є самочинними, чи побудовані вони на іншій самовільно зайнятій земельній ділянці, або в межах земельної ділянки, на які розташовані належні відповідачці будівлі та споруди; не довів необхідності вжиття такого крайнього заходу як знесення усього об`єкта нерухомого майна, що належить відповідачці на праві власності та неможливості здійснення його перебудови чи демонтажу, як зазначив суд першої інстанції.

Відповідно до ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Наведені в апеляційній скарзі доводи, висновків суду не спростовують, переважно зводяться до незгоди із встановленими судом обставинами, та спрямовані на переоцінку доказів у справі, що в силу вимог статті 367 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд, у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи в апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Враховуючи наведене, апеляційний суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Підстав для скасування судового рішення не вбачається.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з частиною 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, витрати позивача по сплаті судового збору, пов`язані з поданням апеляційної скарги, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Дніпровської міської радизалишити без задоволення, рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2023 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 04 вересня 2023 року.

Судді: