ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Демченко Е.Л., Ткаченко І.Ю.

при секретарі Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Єланського Олега Геннадійовича на ухвалу Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 31 жовтня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа виконавчий комітет Покровської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області, про визначення місця проживання неповнолітньої дитини, -

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа виконавчий комітет Покровської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області, про визначення місця проживання неповнолітньої дитини.

Ухвалою Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 31 жовтня 2023 року закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: виконавчий комітет Покровської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області про визначення місця проживання неповнолітньої дитини.

Ухвала суду мотивована тим, що у даній справі відсутній предмет спору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскільки висновком органу опіки та піклування спір не вирішено, вона вимушена звернутися до суду із даним позовом, у зв`язку з чим відсутні підстави для закриття провадження у справі.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а ухвалу суду скасувати, з наступних підстав.

Так, закриваючи провадження у справі, районний суд виходив з наступного.

Сторони з 26 серпня 2017 року перебували у шлюбі, який було розірвано рішенням Васильківського районного суду від 17 вересня 2019 року.

Під час шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_3 , який відповідно до акту обстеження житлових умов ОСОБА_1 № 45 від 28 вересня 2022 року проживає разом з матір`ю та її співмешканцем за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до витягу з протоколу № 5 засідання комісії з питань захисту прав дитини виконкому Покровської селищної ради 07 жовтня 2022 року розглянуто заяву ОСОБА_1 про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_4 , 2018 року народження з матір`ю. За результатами розгляду дане питання залишено без розгляду у зв`язку з відсутністю спору між батьками щодо визначення місця проживання дитини.

Таким чином неповнолітній ОСОБА_4 проживає та зареєстрований за місцем реєстрації матері. На даний час син проживає з матір`ю. Відповідач як батько жодних заперечень проти проживання дитини з матір`ю не має. Раніше позивачка вже зверталась до виконкому Покровської селищної ради з питанням визначення місця проживання дитини, яке було залишено буз розгляду у зв`язку з відсутністю спору між батьками з цього приводу. Відсутність спору між сторонам також встановлювалась судом раніше у справах між цими ж позивачем та відповідачем з аналогічного питання де третьою особою був зазначений інший орган. Питання дозволу виїзду за кордон з дитиною, про яке зазначає представник позивача, не є предметом позову у даній цивільній справі та може бути предметом розгляду в іншій справі за наявності спору. При цьому, зважаючи на справжню мету звернення позивачки до суду у даній справі, задоволення позову було б грубим порушенням прав батька на участь у вихованні своєї дитини, в тому числі його права заперечувати проти вивезення дитини за кордон. Разом з тим, у випадку безпідставного заперечення батька проти виїзду дитини за кордон з матір`ю, остання може звернутись до суду з відповідним позовом у кожному конкретному випадку.

Таким чином, судом встановлено, що у даній справі відсутній предмет спору.

Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з пунктом 2 частини першої ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, зокрема, якщо відсутній предмет спору.

Необхідність запровадження такого правила обумовлена тим, що відповідно до ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Проте поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «Спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушення, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З урахуванням викладеного відсутність предмету спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

Логічно-граматичне тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» в контексті наведеної правової норми дає підстави для висновку про те, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову. Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору тощо, то провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникненні).

Якщо предмет спору став відсутній після відкриття провадження у справі, то залежно від обставин, що призвели до зникнення такого предмета, та стадії цивільного процесу, на якій він припинив своє існування, сторони мають цілий ряд передбачених законом процесуальних можливостей припинити подальший розгляд справи, зокрема шляхом залишення позову без розгляду, відмови від позову або від поданих апеляційних чи касаційних скарг, визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди тощо.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 456/647/18, від 13 травня 2020 року у справі № 686/20582/19-ц, від 09 вересня 2020 року у справі № 750/1658/20.

Таким чином, сама по собі відсутність заперечень з боку відповідача щодо проживання дитини разом із позивачем, тобто матір`ю дитини не може свідчити про те, що між сторонами відсутній спір щодо визначення місця проживання дитини на час звернення позивача до суду із цим позовом, а також на час постановлення судом першої інстанції оскаржуваної ухвали, а тому суд першої інстанції не мав достатніх підстав для закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України.

У справі «Bellet v. France» Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві.

Отже, у справі, яка переглядається, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку та постановлення ухвали про закриття провадження у справі, у зв`язку з відсутністю предмета спору, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі та доступу до суду, тому суду необхідно було розглянути по суті заявлені позовні вимоги.

Відповідно до ч. 6 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України порушення норм процесуального права, яке призвело до помилковості ухвали є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що при постановлені ухвали про закриття провадження у справі, судом першої інстанції було порушено норми процесуального права, оскаржувана ухвала як незаконна підлягає скасуванню з передачею справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 379 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Єланського Олега Геннадійовича задовольнити.

Ухвалу Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 31 жовтня 2023 року скасувати, справу направити на продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

І.Ю. Ткаченко