Новоархангельський районний суд Кіровоградської області
03.03.2023 394/391/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2023 року Новоархангельський районний суд Кіровоградської області

в складі головуючого судді: Партоліної І. П.

за участю секретаря: Довгої С. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Новоархангельську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та просив суд визнати недійсним заповіт ОСОБА_3 укладений на користь ОСОБА_2 від 07 лютого 2017 року, реєстраційний номер 94.

Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що він перебував у дружніх стосунках із матір`ю і при ознайомленні із заповітом він звернув увагу, що записи в заповіті зроблені іншими почерками, в графі про підтвердження спадкодавцем згоди із змістом заповіту, на думку позивача, запис виконаний іншою особою, а не спадкодавцем. Тому позивач вважає, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало її внутрішній волі.

В судовому засідані позивач та його представник підтримали позовні вимоги та просили суд їх задовольнити.

Позивач стверджував, що матір не могла вчинити такого розпорядження і текст від її імені у заповіті написаний його братом ОСОБА_4 , а також матір приймала ліки, які їй привозив брат.

Представник позивача також підтримав позицію позивача і зазначив, що всі дії щодо укладення заповіту були вчинені обманним шляхом.

Представник відповідача заперечив щодо заявлених вимог і просив у їх задоволенні відмовити.

Допитаний в якості свідка приватний нотаріус Новоархангельського районного нотаріального округу Малютяк А.В. суду пояснила, що заповідач ніби-то мала проблеми із ногами, не могла піднятись на другий поверх її робочого місця і тому її було викликано додому до заповідача.

При здійсненні виклику, приїхавши до заповідача додому, вона при спілкуванні із останньою встановила її дієздатність, перевірила її розуміння розпорядження, з`ясувала на її прохання проект заповіту, склала заповіт на робочому місці і потім заповідач, прочитавши його, власноручно підписала заповіт щодо свого волевиявлення.

На ряд запитань нотаріус пояснила, що рукописний текст у заповіті ніхто інший не може вчиняти крім заповідача і рукописний текст та підпис вчиняється лише заповідачем.

При цьому на запитання представника позивача категорично стверджувала, що при вчиненні заповіту були присутні ОСОБА_3 та вона як нотаріус, жодних посторонніх осіб, в тому числі і ОСОБА_5 , при вчиненні заповідального розпорядження не було.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що вона ще із дитинства знала ОСОБА_3 , яка останній час хворіла, у неї «гнила» нога і вона не виходила із двору.

При спілкуванні із ОСОБА_7 остання нічого не говорила про заповіт і про виклик нотаріуса.

Потім, дізнавшись, що ОСОБА_7 зробила заповіт на ОСОБА_8 всі сусіди обурювались з приводу такого розпорядження.

На ряд запитань свідок пояснила, що її особисто нічого не відомо з приводу укладення заповіту.

Заслухавши пояснення учасників розгляду, дослідивши докази в сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Як встановлено в судовому засіданні, 07 лютого 2017 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на випадок смерті склала заповіт, що посвідчений приватним нотаріусом Новоархангельського районного нотаріального округу Кіровоградської області Малютяк А. В., зареєстровано в реєстрі № 94, яким заповіла ОСОБА_2 усі свої права та обов`язки, які належать їй на момент складення цього заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть належати їй у майбутньому та все своє майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось і взагалі все те, що буде належати ОСОБА_3 на день смерті і на що за законом вона матиме право.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла, про що Новоархангельським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 , актовий запис 67.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на спадкове майно.

Так, відповідно до копії спадкової справи № 207/2018, заведеної у приватного нотаріуса Новоархангельського районного нотаріального округу Кіровоградської області Малютяк А. В. заяви про прийняття спадщини подали її син ОСОБА_2 та син ОСОБА_1 . Заяву про відмову від прийняття спадщини подав чоловік померлої ОСОБА_9 .

Приватний нотаріус Новоархангельського районного нотаріального округу Малютяк А.В. 01.02.2019 року письмово надала повідомлення ОСОБА_1 про те, що від імені ОСОБА_3 був посвідчений заповіт 07.02.2017 року за реєстровим № 94 і внаслідок неподання інформації щодо наявних підстав спадкування в порядку вимог ст. 1241 ЦК України, останнього усунуто від права на спадщину після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

За змістом ст. 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Частиною 2 статті 1236 ЦК України передбачено, що заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.

Нормами ст. 1247 Цивільного кодексу України передбачено, що заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення.

Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем.

Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу.

Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Вимогами глави 3 розділу ІІ ( пункти 1 та 2 з підпунктами) Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року передбачено вимоги щодо посвідчення заповіту.

Так, відповідно до вказаної норми нотаріус посвідчує заповіти фізичних осіб з повною цивільною дієздатністю, у тому числі подружжя, які складені відповідно до вимог статей 1233-1257 Цивільного кодексу України та особисто подані нотаріусу.

Посвідчення заповіту через представників не допускається.

У заповіті зазначаються місце і час складення заповіту, дата та місце народження заповідача.

Заповіт особисто підписує заповідач.

Нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів.

Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів.

У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним, про що зазначається перед його підписом.

Якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншою фізичною особою.

Фізична особа, на користь якої заповідається майно, не вправі підписувати заповіт за заповідача.

Нотаріус при посвідченні заповіту зобов`язаний роз`яснити заповідачу зміст статті 1241 Цивільного кодексу України про право на обов`язкову частку у спадщині та зміст статті 1307 Цивільного кодексу України щодо нікчемності заповіту на майно, яке є предметом спадкового договору.

Заповіт має бути складений так, щоб розпорядження заповідача не викликало незрозумілостей чи суперечок після відкриття спадщини.

Нотаріус перевіряє, чи не містить заповіт розпоряджень, що суперечать вимогам законодавства.

За клопотанням позивача ухвалою Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 25 листопада 2021 року у справі було призначено судово-почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено запитання:

1. Чи виконано рукописний текст: «Цей заповіт прочитаний мною вголос, суть і значення мені зрозуміло та підписано при здоровому розумі та ясній пам`яті власноручно» та запис « ОСОБА_3 » у заповіті складеному від імені ОСОБА_3 07 лютого 2017 року та посвідчений приватним нотаріусом Новоархангельського районного нотаріального округу Кіровоградської області Малютяк А. В. за реєстровим номером 94, ОСОБА_3 чи іншою особою?

2. Чи виконано підпис у заповіті складеному від імені ОСОБА_3 07 лютого 2017 року та посвідчений приватним нотаріусом Новоархангельського районного нотаріального округу Кіровоградської області Малютяк А. В. за реєстровим номером 94, ОСОБА_3 чи іншою особою?

За висновком експерта за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи від 02 серпня 2022 року № 1183/22-27, підпис від імені ОСОБА_3 у заповіті від 07.02.2017, складеному від імені ОСОБА_3 , посвідченому приватним нотаріусом Новоархангельського районного нотаріального округу Кіровоградської області Малютяк А. В. та зареєстрованому в реєстрі за № 94 від 07.02.2017, який міститься в графі «Підпис:___», виконано самою ОСОБА_3 .

По першому питанню ухвали суду не вирішувалось внаслідок ненадання позивачем вільних зразків почерку ОСОБА_3 відповідно до вимог пунктів 1.3,1.4, 1.5 Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 року № 53/5( в редакції наказу Міністерства юстиції України 26.12.2012 року № 1950/5).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За правилами ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Таким чином, захисту у судовому порядку підлягає порушене, невизнане або оспорюване право.

Відповідно до ст.ст. 202-204 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч.1-3, 5 та 6 ст.203 цього кодексу.

За змістом ч. 3 ст. 203 ЦК України однією із загальних вимог, дотримання якої необхідно для дійсності правочину, є вимога щодо волевиявлення учасника правочину, яке повинно бути вільним та відповідати його внутрішній волі.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність з підстав, установлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (ч. 3 ст. 215 ЦК).

Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 81 ЦПК України покладено на кожну зі сторін обов`язок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цих Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б засвідчували, що на момент складання заповіту у заповідача було відсутнє волевиявлення на вчинення правочину, що воно не було вільним та не відповідало її внутрішній волі.

Також судом не встановлено, що при складанні заповіту були порушені вимоги діючого законодавства.

Стаття 1257 ЦК України передбачає вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, в якій передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Таке ж положення міститься і у частині третій статті 203 ЦК України.

Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).

Із змісту наведених норм права вбачається, що дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону є заповіт, який посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право в силу закону, відсутні порушення його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі.

Відповідно до статті 1248 ЦК України, нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватись при свідках.

Форма заповіту передбачає обов`язковість його посвідчення нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 ЦК України(частина третя статті 1247 ЦК України).

Як встановлено судом, оспорюваний заповіт до підписання прочитаний уголос заповідачем та власноручно підписаний нею.

Приватним нотаріусом встановлено особу заповідача, перевірено її дієздатність, роз`яснено заповідачу зміст статей 1241, 1307 ЦК України, встановлено її дійсну волю на розпорядження майном на випадок її смерті та посвідчено особистий підпис на заповіті.

Посилання позивача на те, що заповіт є недійсним, оскільки в графі про підтвердження спадкодавцем згоди зі змістом заповіту рукописний запис виконаний іншою особою, а не спадкодавцем, не може бути прийнято судом до уваги, оскільки сам текст запису у заповіті: «Цей заповіт прочитаний мною вголос, суть і значення мені зрозуміло та підписано при здоровому розумі та ясній пам`яті власноручно» міститься перед підписом заповідача, який відповідно до вищевказаного висновку експерта виконаний самою ОСОБА_3 .

При цьому суд зазначає, що чинним законодавством, а саме ч.2 ст. 1248 ЦК України передбачено вимогу, що при запису заповіту за допомогою загальноприйнятих технічних засобів, заповідач ставить рукописний текст щодо прочитання ним вголос заповіту перед його підписанням.

Крім того, інші доводи позивача щодо оскарження правочину, а саме, те, що позивач перебував з матір`ю у дружніх родинних стосунках і між ними не виникало конфліктів або яких-небудь непорозумінь, не спростовують висновків суду щодо правомірності заповіту та не потребують детального обґрунтування.

Відтак, воля заповідача, виражена у формі заповіту є волевиявленням померлої та не викликає сумнівів у її правомірності.

За результатами розгляду справи суд дійшов висновку, що обґрунтованість вимог позивача спростовуються змістом оспорюваного заповіту та іншими матеріалами справи, які не містять доказів відсутності вільного волевиявлення заповідача на момент складання заповіту і порушення визначених законом умов його складання.

Таким чином, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, враховуючи встановлені судом обставини справи, приходить до висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення позову.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним відмовити.

Призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати на 09 березня 2023 року о 12 год. 00 хв. в приміщенні Новоархангельського районного суду Кіровоградської області за адресою: вулиця Слави, 26, смт. Новоархангельськ Новоархангельського району Кіровоградської області.

Відповідачу ОСОБА_2 протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду до 08 березня 2023 року включно надати суду докази щодо розміру понесених судових витрат.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку заява залишається без розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення в порядку визначеному ст. 354, 355 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Повний текст рішення суду виготовлено 13 березня 2023 року.

Суддя: