СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 2-з/759/22/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2023 року м. Київ

Суддя Святошинсського районного суду міста Києва Кириленко Т.В., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Омеляненка Б.В. про забезпечення позову у справі № 759/16628/22 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у вихованні дитини, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у вихованні дитини. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 22.11.2022 року було відкрито провадження по справі у порядку загального позовного провадження (а.с. 27-28).

У лютому 2023 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Омеляненко Б.В. звернулася до суду із заявою про забезпечення позову шляхом надання позивачу можливості спілкування з дитиною.

В обґрунтування заяви зазначала, що відповідачка, не надає позивачу можливості брати участь у спілкуванні з дитиною. Даними діями відповідачка порушує права позивача на спілкування та участь у вихованні дитини, що не відповідає її інтересам. Такі дії позивача можуть призвести до погіршення психо-емоційного зв`язку дітей з батьком та можуть в подальшому призвести до суттєвих труднощів при виконанні судового рішення.

На підставі викладеного, просив забезпечити позов шляхом визначення часу спілкування позивача із його малолітнім сином - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за місцем проживання позивача кожного тижня місяця в період із 17:00 год. п`ятниці до 18:00 год. суботи або в період з 10:00 год. суботи до 10 год. неділі без присутності матері (а.с. 51-56).

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Згідно статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною першою статті 150 ЦПК України визначено види забезпечення позову, до яких, зокрема, відноситься заборона вчиняти певні дії, встановлення обов`язку вчинити певні дії, інші заходи, необхідні для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Перелік видів забезпечення позову, наведений у частині першій статті 150 ЦПК України, не є вичерпним, у зв`язку з чим, за наявності відповідного клопотання, можуть бути застосовані й інші його види, проте з урахуванням обмежень, встановлених частинами четвертою - десятою зазначеної статті.

Пленум Верховного Суду України в пункті 4 Постанови «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» №9 від 22.12.2006 роз`яснив, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Тобто, цивільний процесуальний кодекс не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для вирішення справи по суті, а лише запобігти ситуації, в якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватись лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Відтак, при обранні заходів забезпечення позову слід також враховувати необхідність збереження балансу прав та законних інтересів усіх учасників спірних правовідносин та інших осіб.

Вживаючи заходи забезпечення позову, суд повинен перевірити аргументованість заяви про забезпечення позову і застосовувати такі заходи у разі, коли є реальна небезпека, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до утруднення або навіть неможливості у майбутньому виконати рішення суду, в тому числі, якщо внаслідок цього заявнику може бути завдано шкоди.

Виходячи з викладеного, не може бути задоволено клопотання про забезпечення позову, якщо заявник не надав докази, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків, зазначених в частині другій статті 149 ЦПК України, за винятком випадків, коли такі наслідки безпосередньо випливають із суті рішення, дії.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що вимогами ОСОБА_1 , в тому числі, є визначення способу його участі у вихованні дитини.

Отже, виходячи з позовних вимог, встановивши графік побачень малолітньої дитини з позивачем та зобов`язавши батьків дотримуватись його, суд фактично частково вирішить спір між сторонами.

Таким чином, представник позивача просить вжити заходи забезпечення позову, що за своїм змістом є тотожними заявленим позовним вимогам, що відповідно до частини десятої статті 150 ЦПК України не допускається, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Окрім того, представником позивача на підтвердження невиконання та/або утруднення виконання можливого рішення суду не надано жодних доказів, з яких би вбачалось існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Виходячи з викладеного, клопотання про забезпечення позову не може бути задоволено.

Відмова у задоволенні заяви про забезпечення позову не перешкоджає повторному зверненню до суду з такою заявою у разі наявності достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення позову призведуть до утруднення або неможливості виконання майбутнього рішення суду.

Керуючись ст.ст. 149-150, 153, 259, 260, 293, 353, 354 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Омеляненка Б.В. про забезпечення позову у справі № 759/16628/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у вихованні дитини - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Суддя Т.В. Кириленко