Справа №489/2204/21
Провадження №2/489/142/23
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
14 лютого 2023 року м. Миколаїв
Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:
головуючого - судді Рум`янцевої Н.О.,
із секретарем судових засідань - Назаровою С.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої майну фізичної особи
Позивач звернувся до суду з позовом, яким просив стягнути з відповідача, як водія джерела підвищеної небезпеки, а саме, автомобіля марки Mitsubishi Carisma, державний номер НОМЕР_1 , матеріальну шкоду, завдану майну позивача. Мотивуючи свої вимоги тим, що 28.10.2020 в м. Миколаєві по пр-ту Богоявленському, в районі будинку № 55, він керуючи автомобілем марки Lifan 520, державний номер НОМЕР_2 , при виконанні маневру поворот ліворуч, відбулося зіткнення з рухаючимся у зустрічному напрямку автомобілем Mitsubishi Carisma, державний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 . В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Відносно нього та відповідача були складені протоколи про вчинення адміністративного правопорушення. Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26.01.2021, провадження по справі, відносно нього було закрито, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Постановою Овідіопольського районного суду Одеської області від 16.03.2021, провадження у справі відносно ОСОБА_2 було закрито у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення. При винесенні постанови судом встановлено, що в діях відповідача наявний склад адміністративного правопорушення передбаченого ст.. 124 КУпАП. Відповідно до звіту № 144/11-20 про оцінку автомобіля Lifan 520, державний номер НОМЕР_2 від 08.12.2020, вартість матеріального збитку складає 24 159,67 грн.
Ухвалою суду від 14.05.2021, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 19.01.2022, закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.
Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.
Позивачем подано клопотання про розгляд справи без його участі, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач у судове засідання не з`явився по невідомим суду причинам. Про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив.
Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову з ухваленням заочного рішення відповідно до ст. ст. 280-283 ЦПК України.
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення.
Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановленні наступні факти та відповідні правовідносини.
ОСОБА_1 є власником автомобіля марки Lifan 520, державний номер НОМЕР_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 .
В результаті ДТП яке відбулось 28.10.2020 о 15:33 за участю водій ОСОБА_1 який керував автомобілем LIFAN 520 з державним номерним знаком НОМЕР_4 та MITSUBISHI CARІSMA з державним номерним знаком НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні ушкодження.
Позивач вважає, що відповідач повинен відшкодувати матеріальну шкоду завдану внаслідок ДТП, оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована, вина встановлена судовим рішенням, добровільно відшкодувати шкоду останній відмовляється.
Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до частини 1, 6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За приписами статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
У пункті 4 Постанови Пленуму ВССУ № 4 від 01.03.2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України).
Згідно ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" (зі змінами) шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відповідно до положень ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.
14 грудня 2021 року Великою Палатою Верховного Суду було ухвалено постанову у справі 147/66/17, у якій сформульовані наступні висновки:
Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відтак, аналізуючи зазначене законодавство в сукупності з загальними принципами цивільного права, як то добросовісність поведінки та спрямованість на відновлення порушеного права, слід дійти висновку, що потерпіла особа при відмові страховика (страхової компанії) у виплаті регламентних платежів у зв`язку з пропуском річного строку, має право на пред`явлення вимоги до страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи про відшкодування шкоди в межах страхової суми протягом строку позовної давності (пункт 135 постанови).
Тому частка відповідальності особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
У разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов`язку письмового надання страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у передбачених випадках - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди.
У Постанові від 04 липня 2018 року Верховний Суд дійшов висновку, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування і в межах, обумовлених договором страхування, виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.
Цивільно-правова відповідальність транспортного засобу MITSUBISHI CARІSMA з державним номерним знаком НОМЕР_1 на час настання ДТП не була застрахована.
Для покладення відповідальності на заподіювача майнової шкоди необхідна сукупність таких обов`язкових умов: а) наявність шкоди; б) протиправність дій заподіювача шкоди; в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою; г) вина в заподіянні шкоди, тобто деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.
Порядок та умови відшкодування шкоди безпосередньо встановлено ЦК України, відповідно до якого умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди; наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними.
Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
На позивача покладений обов`язок з врахуванням предмету і підстав позову довести в суді ті обставини, на які він посилається, як на підставу своїх позовних вимог. Тобто, відповідно до вимог ст.ст.12, 13 ЦПК України - позивач повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст.ст. 78 - 80 ЦПК України, зазначені ним обставини.
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 03.12.2020 серії ДПР18 № 532341, 28.10.2020 о 15:33 год. в м. Миколаєві по просп. Богоявленському, в районі будинку № 55, водій ОСОБА_1 керував автомобілем LIFAN 520 з державним номерним знаком НОМЕР_4 , при цьому проявив неуважність до дорожньої обстановки при виконанні маневру - повороту ліворуч, не надав перевагу у русі та допустив зіткнення з рухаючимся у зустрічному напрямку автомобілем MITSUBISHI CARІSMA з державним номерним знаком НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 . В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження.
Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26.01.2021, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , за ст. 124 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Судом встановлено, що з наданого водієм відеозапису встановлено, що водій заїхав на перехрестя на дозволяючий рух зелений сигнал світлофора, повертаючи ліворуч, пропустив транспортні засоби, що рухались у зустрічному напрямку, дочекавшись коли інші транспортні засоби, що рухаються в зустрічному напрямку, зупинились через зміну сигналу світлофора на забороняючий рух, почав завершувати маневр поворот ліворуч. Після зіткнення автомобіль водія розвернуло та з відеозапису видно червоний сигнал світлофора. Таким чином, враховуючи те, що червоному сигналу світлофора передує жовтий суддя дійшов висновку, що водій дотримався вимог ПДР та пропустив транспортні засоби, які рухались в зустрічному напрямку на дозволяючий рух сигнал світлофора. Натомість автомобіль потерпілого виїхав на перехрестя на забороняючий рух сигнал світлофора.
Постановою Овідіопольського районного суду Одеської області від 16.03.2021, провадження з адміністративної справи відносно ОСОБА_2 , за ст. 124 КУпАП закрито, у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення.
При цьому, в описовій частин постанови, судом встановлено, що при досліджені адміністративної справи, в діях ОСОБА_2 наявний склад адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП.
Частина 4 ст. 82 ЦПК України вказує на те, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру № 42 від 08.12.2020, ОСОБА_1 за проведення дослідження автомобіля LIFAN 520 з державним номерним знаком НОМЕР_4 , сплачено ФОП ОСОБА_3 у розмірі 2500,00 грн., що підтверджується Актом 144/11-20 прийому - передачі виконаних робіт від 08.12.2018.
Як вбачається з Актів виконаних робіт від 28.10.2020 та від 12.11.2020, ОСОБА_1 сплачено послуги технічної допомоги - евакуацію у загальному розмірі 2000,00 грн., що підтверджується квитанціями № 311587 від 28.10.2020 та № 311595 від 12.11.2020.
З огляду на досліджені докази суд приходить до висновку про наявність вини відповідача у вчиненні ДТП, причинно-наслідковий зв`язок між діями ОСОБА_4 та спричиненою шкодою, та враховуючі відсутність полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, доведеність позивачем розміру спричиненої матеріальної шкоди вважає, що відповідач повинен відшкодувати майнову шкоду завдану позивачу.
Таким чином, підсумовуючи викладене, оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні кожного отриманого у справі доказу зокрема та належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову, оскільки позивачем доведено, що саме дії відповідача були неправомірними та між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок.
Згідно приписів статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог, інші судові витрати у разі відмови в задоволенні позову покладаються на позивача.
Керуючись ст.ст. 4, 12, 82, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої майну фізичної особи - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 24 159 грн. 67 коп. та витрати по евакуації транспортного засобу у розмірі 2000 грн. 00 коп., всього 26 159 грн. 67 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908 грн. 00 коп.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено скорочене судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційні скарги подаються учасниками справи в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .
Повний текст судового рішення складено «14» лютого 2023 року.
Суддя Н.О. Рум`янцева