ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого - МірутиО.А.,

суддів: Тимченко О.О., Хейло Я.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області выд 15 вересня 2022 року (суддя Власенко М.Д.), ухваленого в приміщенні Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, повне судове рішення складено 20 вересня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до суду до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що за рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 червня 2017 року стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання спільної дитини ОСОБА_3 у розмірі частини з усіх видів свого заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи стягнення з 21 березня 2017 року до досягнення дитиною повноліття.

06 вересня 2017 року державним виконавцем Покровського відділу державної виконавчої служби міста Кривого Рогу Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області було відкрито виконавче провадження № 54614605.

Згідно розрахунку, станом на 01 листопада 2021 року наявна заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 73627,62 грн. У зв`язку із вказаною заборгованістю позивач просить стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з березня 2017 року по травень 2020 року у розмірі 56315,62 грн..

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 вересня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з березня 2017 року по травень 2019 року у розмірі 16 968 (шістнадцять тисяч дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 04 копійки.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

В апеляційній скарзі, поданій до апеляційного суду, ОСОБА_2 вважає рішення суду необґрунтованим та таким, що ухвалене порушенням норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

Апеляційна скарга ОСОБА_2 мотивована тим, що відповідачу ОСОБА_2 не був повідомлений про стягнення з нього аліментів на утримання малолітньої дочки, а тому не міг спрямовано ухилятись від виконання рішення суду.

Матеріали справи не місять доказів, обізнаності відповідача про стягнення з нього аліментів.

Про наявність зазначеного вище рішення відповідач дізнався лише в 2019 році коли повернувся з РФ до м. Кривого Рогу. Позивачка, яка разом з донькою відвідувала ОСОБА_2 у травні 2018 року в РФ, не повідомляла відповідача про звернення з даним до позовом до суду. При цьому знаходячись в травні 2018 року в РФ позивач отримала грошові кошти на утримання дитини, отже аліменти сплачувались в добровільному порядку та спору щодо їх розміру у сторін не виникало.

Про розгляд справи про стягнення аліментів з ОСОБА_2 , позивач навмисно не повідомляла суд про те, що відповідач мешкає на території РФ, що в свою чергу позбавило його можливості надати суду свої пояснення та заперечення.

Позивач ОСОБА_1 рішення суду в частині розміру пені стягнутої з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в розмірі 16 968, 04 грн. не оскаржувала.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 видане 30 травня 2014 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 694 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.12).

Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 червня 2017 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано. Рішення набрало законної сили 25 липня 2017 року (а.с.13).

Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 червня 2017 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 у розмірі частини з усіх видів свого заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи стягнення з 21 березня 2017 року до досягнення дитиною повноліття. Рішення набрало законної сили 25.07.2017 року.

Постановою державного виконавця Покровського відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 06 вересня 2017 року відкрито виконавче провадження № 54614605 з примусового виконання виконавчого листа № 2/212/1602/17, виданого 29 червня 2017 року Жовтневим районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області за яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти у розмірі частини (а.с.19).

Постановою державного виконавця Покровського відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 20.01.2019 року накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунку у межах суми звернення стягнення та на майно що належить боржнику. (а.с. 94-95,107)

Постановами державного виконавця Покровського відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 20.01.2019 року встановлено тимчасове обмеження божника у праві користування транспортними засобами, вогнепальною зброєю, обмеження у праві полювання, у праві виїзду за межі України (а.с. 100-106)

З матеріалів виконавчого провадження також встановлено, що ОСОБА_2 27.06.2019 року звернувся до держвиконавця із заявою, в якій просив направити виконавчий лист про стягнення з нього аліментів на користь позивачки, за місцем його роботи до ТОВ «Ріпеа-Буд» (а.с.119).

Постановою державного виконавця Покровського відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 08.07.2019 року звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію стипендію та інші доходи боржника (а.с. 121-122)

Відповідно до відповіді ТОВ «Ріпеа-Буд» ОСОБА_2 станом на 30.07.2019 року звільнений з підприємства за власним бажанням, стягнення з доходу ОСОБА_2 не здійснювалось (а.с. 124)

З розрахунку заборгованості та довідки Покровського відділу державної виконавчої служби від у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) вбачається, що ОСОБА_2 має заборгованість зі сплати аліментів за період з березня 2017 року по жовтень 2021 року, яка станом на 01 листопада 2021 року становить 73 627,62 грн.(а.с.14-15, 158).

Згідно відомостей наданих Адміністрацією Державної прикордонної служби України відповідач ОСОБА_2 в`їхав на територію України 18.01.2019 року через пункт пропуску «Гоптівка», позивач ОСОБА_1 виїжджала в напрямку Російської Федерації 20.05.2019 року, повернулась на територію України 02.06.2018 року. Інша інформація відсутня у зв`язку із обмеженим терміном її зберігання 5 років. (а.с.73).

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Згідно із статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга ОСОБА_2 - підлягає залишенню без задоволення.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду: малозначних справ; справ, що виникають з трудових відносин; справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд; справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до частини 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що ціна позову в даній справі є меншою ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.

Задовольняючи частково позовні вимоги та стягуючи з відповідача на користь позивача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів, суд першої інстанції виходив з доведеності факту порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо наявності правових підстав, для стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відтак, обов`язок утримувати дитину це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків. Обов`язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.2 ст.141 СК України,розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Отже, обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку. Зазначений висновок підтверджується і наявністю відповідальності за ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, як передбачено у ч.4 ст.155 СК України.

Згідно з частинами першою, другою статті 196 СК України уразі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження №14-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток.

Відповідно до довідки Покровського відділу державної виконавчої служби від у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) вбачається, що ОСОБА_2 має заборгованість зі сплати аліментів за період з березня 2017 року по жовтень 2021 року, яка станом на 01 листопада 2021 року становить 73 627,62 грн. відповідає обставинам справи і обґрунтовано прийнятий судом першої інстанції при визначенні розміру заборгованості зі сплати аліментів.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що він не був повідомлений про стягнення з нього аліментів на утримання малолітньої доньки, а тому не міг спрямовано ухилятись від виконання рішення суду, не спростовують висновків суду та не можуть бути підставою для скасування судового рішення.

Тим більше, що відповідач сам в апеляційній скарзі зазначає, що знаходячись в травні 2018 року в РФ позивач отримала грошові кошти від відповідача на утримання дитини, що свідчить про те, що аліменти сплачувались в добровільному порядку та спору щодо їх розміру у сторін не виникало. Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що відповідач був обізнаний про наявність аліментних зобов`язань щодо утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Таким чином, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність рішення суду не впливають, рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Докази та обставини, ні які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідження та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд. та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINAv. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСІІЛ, від 18 липня 2006 року).

З урахуванням наведеного, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновків, що суд першої інстанції вірно застосував норми процесуального закону.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. ст.7, 19, 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скарги ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Димитровського міського суду Донецької області від 04 лютого 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 15 лютого 2023 року.

Головуючий:

Судді: