ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 951/116/23Головуючий у 1-й інстанції Рєпін К.К.
Провадження № 22-ц/817/684/23 Доповідач - Дикун С.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2023 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Дикун С.І.

суддів - Гірський Б. О., Храпак Н. М.,

з участю секретаря - Сович Н.А.

з участю сторін - представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Кіцули В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №951/116/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 5 травня 2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, ухваленого суддею Рєпіним К.К., -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2023 року АТ «Універсал Банк» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по сплаті інфляційних збитків та 3% річних за прострочення виконання зобов`язання.

В обгрунтування вимог посилалось на те, що 29 травня 2008 року між ОСОБА_1 та позивачем, було укладено кредитний договір №022-2008-1703 із змінами та доповненнями від 10.11.2009 та 27.11.2009 року, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримав від позивача кредит у сумі 230 000,00 доларів США, зі сплатою 13,45% річних, строком до 10.05.2023 року. Однак, в зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань, банк звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором в тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Козівського районного суд Тернопільської області від 08.02.2011 у справі №2-9/11 позов ПАТ «Універсал Банк» з врахуванням ухвали про виправлення описок у судовому рішенні від 25 березня 2011 року задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 1 935 430,76 гривень, що еквівалентно 245 059,48 доларів США, в тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: нежитлову будівлю, автозаправну станцію пункт технічного обслуговування загальною площею 194,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_1 на праві власності; нежитлову будівлю - кладову загальною площею 188,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 шляхом продажу предмету іпотеки спеціалізованими організаціями з аукціонів (публічних торгів)., для задоволення грошових вимог ПАТ «Універсал Банк» за кредитним договором №022-2008-1703 від 29.05.2008.

Згідно розрахунку заборгованості від 25.11.2022, стягненню з відповідача підлягає сума в розмірі 1 935 430,76 гривень, сплачено по рішенню суду за період з 08.02.2011 по 22.02.2022 - 640601, 94 гривень, залишок заборгованості становить 1294828,82 гривень.

На підставі вищевказаного просить стягнути з відповідача 333 285,39 гривень, що становить 3% річних- 87267,91 гривень та інфляційні збитки в сумі 246 017,48 гривень.

Рішенням Козівського районного суду Тернопільської області від 05 травня 2023 року позов Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» - 333285 (триста тридцять три тисячі двісті вісімдесят п`ять ) гривень 39 копійок заборгованості по сплаті інфляційних збитків та трьох відсотків річних за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» судовий збір у розмірі 4999 (чотири тисячі дев`ятсот дев`яносто дев`ять) гривень 28 копійок.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на рішення суду, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення у даній справі, яким відмовити у задоволенні позовних вимог вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що рішенням Козівського районного суду від 08 лютого 2011 року з нього стягнута заборгованість в іноземній валюті, із визначенням гривневого еквіваленту, в тому числі шляхом звернення стягнення на предмети іпотеки. Тому зазначені вище обставини справи вказують, що між сторонами в 2007-2008 років виникло саме грошове зобов`язання, виражене в іноземній валюті, а саме у доларах США. Суд при вирішенні даної справи не звернув уваги , що існує стала практика Верховного Суду, на застосуванні якої він наполягав при розгляді справи в суді першої інстанції.

Зазначає, що сума, яка підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно правовим актом. Індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає.

Вказує, що позивачем не долучались до позовної заяви жодні документи первинного бухгалтерського обліку, які визначені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», оскільки, між сторонами у 2007-2008 роках виникло валютне зобов`язання, тому позивач в односторонньому порядку не може його змінити та вести облік у грошовій одиниці України гривні, оскільки це буде суперечити як і Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», та Закону України «Про банки та банківську діяльність» та іншим чинним нормативним актам.

Посилається на те, що проведений позивачем розрахунок не може братися до уваги, оскільки його не можливо перевірити на предмет правильності нарахування іпфляційний втрат. Інфляційні втрати мають розраховуватись шляхом визначення різниці між добутком суми боргу та помісячних індексів інфляції за час прострочення, розділених на сто, і сумою боргу.

Вважає, що стягнута з нього сума 3% річних в розмірі 87 267,91 грн. підлягає скасуванню, оскільки у відповідності до правової позиції, викладеної у постановах ВС від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 та ВС від 04.07.2018 зазначено, що після винесення судом рішення про стягнення заборгованості по кредиту, настав термін виконання зобов`язань та термін дії кредитного договору закінчився. Наявність рішення Козівського районного суду від 08.02.2011р. підтверджує ту обставину, що термін дії кредитних договорів №022-2008-1703 від 29.05.2008 та №022-2902/840-0133 від 28.12.2007 закінчився саме 08.02.2011.

Вважає, що позивачем пропущено строк пред`явлення вказаного судового рішення до примусового виконання, що підтверджується ухвалою ВС від 20.05.2021 у справі № 2-9/11 (провадження № 61-7233ск21), якою відмовлено АТ «Універсал Банк» у відкритті касаційного провадження, та ухвалою ВС від 05.07.2021 у справі №2-9/11 (провадження № 61-7233ск21), якою відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою АТ «Універсал Банк» на ухвалу Козівського райониого суду Тернопільської області від 28 жовтня 2020 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 24 лютого 2021 року, в частині видачі дублікату виконавчого листа, у справі за заявою АТ «Універсал Банк» про видачу дубліката виконавчого документа та поновлення строку для пред`явлення його до виконання.

Окрім того, в оскаржуваному рішенні суду, суддя робить посилання на Постанову Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОМІО-19, спричиненої коронавірусом 5АВ.5-СоУ-2» та зазначає, що відповідно до Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" № 64/2022 з 24 лютого 2022 року на території України запроваджено воєнний стан, однак дані обставини про встановлення карантину та запровадження воєнного стану є загальновідомими обставинами та підтверджені уповноваженими органами.

Під час розгляду справи в апеляційному суді представник відповідача адвокат Кіцула В.М. підтримав вимоги апеляційної скарги, зіславшись на викладені у ній доводи.

Представник відповідача , будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду справи, в судове засідання не з`явився, клопотання про відкладення розгляду справи не подав.

Враховуючи вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає неявку в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, учасника справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 ЦПК України).

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції не відповідає таким вимогам.

Рішенням Козівського районного суду Тернопільської області від 08.02.2011 у справі №2-9/11 встановлено, що між ОСОБА_1 та позивачем 29 травня 2008 року, було укладено кредитний договір №022-2008-1703 із змінами та доповненнями від 10.11.2009 та 27.11.2009 відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримав від позивача кредит у сумі 230 000,00 доларів США, зі сплатою 13,45% річних. У зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором, банк звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором в тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки .

Вказаним судовим рішенням позов ПАТ "Універсал банк" задоволено, з урахуванням ухвали суду від 25 березня 2011 року про виправлення описок у цьому судовому рішенні) з ОСОБА_1 стягнуто 1 935 430,76 гривень, що еквівалентно 245 059,48 доларів США боргу, в тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: нежитлову будівлю, а саме автозаправну станцію пункт технічного обслуговування загальною площею 194,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_1 на праві власності; нежитлову будівлю, а саме, пельменна, кладова загальною площею 188,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 шляхом продажу предмету іпотеки спеціалізованими організаціями з аукціонів (публічних торгів), для задоволення грошових вимог ПАТ «Універсал Банк» за кредитним договором №022-2008-1703 від 29.05.2008.

Відповідно до Статуту АТ "Універсал Банк", АТ "Універсал Банк" є правонаступником усіх прав та обов`язків ПАТ «Універсал Банк».

У своїх позовних вимогах банк акцентував, що просить стягнути з відповідача заборгованість на загальну суму 333 285,39 грн в частині невиконання рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 08.02.2011 у справі №2-9/11, а саме щодо стягнення заборгованості по кредитному договору №022-2008-1703 від 29.05.2008 - 1294828,82 грн за період з 26.11.2019 по 22.02.2022 - 3% річних від простроченої суми грошового зобов`язання 87267,91 грн; інфляційні втрати 246 017,48 грн. (а.с.3)

При цьому позивач посилався на розрахунок заборгованості від 25.11.2022, де вказував, що стягненню з відповідача згідно вказаного рішення суду підлягала сума в розмірі 1 935 430,76 грн, при цьому було сплачено по рішенню суду за період з 08.02.2011 по 22.02.2022 - 640601, 94 грн., залишок заборгованості становить 1294828,82 грн, за період з 26.11.2019 по 22.02.2022 - 3% річних від простроченої суми зазначеного грошового зобов`язання становлять 87267,91 грн; інфляційні втрати 246 017,48 грн., тобто загальна сума заборгованості становить 333 285,39 грн.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми, яку стягнуто рішенням суду, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання, не сплатив заборгованості, визначеної судовим рішенням.

З таким висновком не погоджується апеляційна інстанція.

Виходячи зі змісту ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.525 ЦК України, одностороння відмови від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно ч.1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

У відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочий виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц, за змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

У постанові Верховного Суду України від 26 квітня 2017 року у справі № 3-1522гс16 зроблено висновок, що зобов`язання припиняється виконанням , проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Як вказано у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справі № 646/14523/15-ц, від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Обґрунтовуючи позовну заяву, банк посилався на ту обставину, що відповідач належним чином не виконав умови договору щодо своєчасного повернення кредиту та сплати відсотків, по рішенню Козівського районного суду від 08.02.2011 року відповідачем сплачено за період з 08.02.2011 по 22.02.2022 року лише 640601,94 грн., залишок заборгованості становить 1294828,82 грн. , яка складається із 87267,19 грн. - 3% річних та 246017,48 інфляційних збитків.

Стягуючи прострочену заборгованість суд першої інстанції посилався на те, що відповідно до розрахунку заборгованості від 25.11.2022, наданого позивачем, стягненню з відповідача згідно рішення Козівського районного суду від 08 лютого 2011 року підлягала сума в розмірі 1 935 430,76 грн, оскільки відповідачем було сплачено по рішенню суду за період з 08.02.2011 по 22.02.2022 - 640601, 94 грн., залишок заборгованості становить 1294828,82 грн, за період з 26.11.2019 по 22.02.2022 - 3% річних від простроченої суми зазначеного грошового зобов`язання становлять 87267,91 грн; інфляційні втрати за цей період становлять 246 017,48 грн., загальна сума заборгованості становить 333 285,39 грн.

Однак, як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, між сторонами виникло грошове зобов`язання, виражене в іноземній валюті, а саме, у доларах США.

Рішенням Козівського районного суду від 08.02.2011 в справі №2-9/11, яким позовні вимоги банку задоволено та стягнуто з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно 807 780, 11 гривень, що еквівалентно 102279,13 доларів США боргу, в тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. До цього будинку примикають наступні надвірні будівлі: гараж цегляний, літня кухня цегляна, сарай цегляний, шляхом продажу предмету іпотеки спеціалізованими організаціями з аукціонів (публічних торгів), для задоволення грошових вимог ПАТ «Універсал Банк» за Кредитним договором №022-2902/840-0133 від 28.12.2007 року; стягнуто з ОСОБА_1 , 1 935 430,76 гривень, що еквівалентно 245 059,48 доларів США боргу, в тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки для задоволення грошових вимог ПАТ «Універсал Банк» за Кредитним договором № 022-2008-1703 від 29.05.2008 року.

Вказаним судовим рішенням встановлено, що 29 травня 2008 року між банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 022-2008-1703 (надалі-договір 2) відповідно до якого банк надав ОСОБА_1 кредитні кошти 230000 доларів США, а ОСОБА_3 зобов`язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит, а також сплатити відсотки за користування кредитом 13,45% річних.

Отже, з вищенаведеного вбачається, що між сторонами виникло грошове зобов`язання, виражене в іноземній валюті, а саме, у доларах США.

Сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення це передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає.

Статтею 99 Конституції України передбачено, що грошовою одиницею України є гривня.

Гривня є закоптім платіжним засобом на території України.

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 192 ЦК України).

Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року №959-ХІІ "Про зовнішньоекономічну діяльність". Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю". Законом України від 23 вересня 1994 року №185/94-ВР "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті".

Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання мас бути виражене у грошовій одиниці Україні - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання мас бути виконане у гривнях.

Гривня, як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

За змістом статті 1 Закону України від 03 липня 1991 року N 1282-Х1І "Про індексацію грошових доходів населення" індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України -гривня, іноземна валюта індексації не підлягає.

Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.

Разом із тим у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти.

Таких висновків у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд України у постанові від 01 березин 2017 року у справі № 6-284цс17 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 296/10217/15-ц (провадження №14-727цс19).

Стягуючи з відповідача інфляційні втрати суд першої інстанції не врахував, що предметом укладеного між сторонами кредитного договору № 022-2008-1703 (надалі-договір 2) є кредитні кошти 230000 доларів США, тому передбачені ч.2 ст. 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти.

Отже, суд першої інстанції інстанції неправильно застосував положення частини другої статті 625 ЦК України та дійшов помилкового висновку про стягнення інфляційних втрат у розмірі 246017,48 грн за невиконання кредитного договору №022-2008-1703 від 29.05.2008 року, який був укладений та підлягає виконанню в іноземній валюті доларі США.

Також колегія суддів не може погодитися із висновком суду щодо стягнення з відповідача 3% річних за невиконання грошових зобов`язань за кредитним договором №022-2008-1703 від 29.05.2008 року в розмірі 87267,91 грн.

Валютою зобов`язання за кредитним договором №022-2008-1703 від 29.05.2008 року є долар США, саме такі обставини були встановлені рішенням Козівського районного суду Тернопільської області від 08.02.2011 у справі №2-9/11.

У справі №373/2054/16 із подібними правовідносинами Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 зробила такі висновки.

Частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі - Декрет № 15-93), Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника.

При обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.

3 % річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році).

При виборі й застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування віповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

Рішенням Козівського районного суду Тернопільської області від 08.02.2011 у справі №2-9/11 позов ПАТ «Універсал Банк» з врахуванням ухвали про виправлення описок у судовому рішенні від 25 березня 2011 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 1 935 430,76 гривень, що еквівалентно 245 059,48 доларів США, в тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: нежитлову будівлю, автозаправну станцію пункт технічного обслуговування загальною площею 194,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_1 на праві власності; нежитлову будівлю - кладову загальною площею 188,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 шляхом продажу предмету іпотеки спеціалізованими організаціями з аукціонів (публічних торгів), для задоволення грошових вимог ПАТ «Універсал Банк» за кредитним договором №022-2008-1703 від 29.05.2008.

В позовній заяві та розрахунку до позову (а.с.1-4,6) позивач вказував, що боржником відповідачем у справі оплачено по рішенню суду за період 08/02/2011 року по 22/02/2022 року 640601,94 грн. А тому з урахуванням суми до стягнення за рішенням суду 1935430,76 грн, залишок заборгованості на початок періоду становить 1294828,82 грн.

З таким розрахунком погодився суд, не зауваживши, що із нього не вбачається розміру заборгованості, вираженого у валюті кредиту на час погашення боргу, хоча при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.

Саме на ці обставини, серед іншого, звертав увагу ОСОБА_1 у відзиві на позов (а.с.38-41) та в апеляційній скарзі. Однак, позивач не подав доказів про обставини погашення боргу та про прострочену суму, визначену у валюті зобов`язання та судовому рішенні.

Таким чином, позивач не надав ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду доказів часу погашення заборгованості із переведенням її у валюту зобов`язання долар США на день платежу, тобто позивачем не доведено розміру заборгованості відповідача із якої слід проводити нарахування 3% річних відповідно до вимог ч.2 ст.625 ЦК України.

Відсутність належно підтвердженого розміру заборгованості відповідача із якої слід проводити нарахування 3% річних унеможливлює розрахунок цих сум апеляційним судом.

Пунктом 2 частини першої статті 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає до задоволення, а рішення суду першої інстанції підлягає до скасування з ухваленням нового рішення про відмову у позові.

Частиною 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

В силу частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а АТ «УніверсалБанк» відмовлено у задоволенні позовних вимог, тому із позивача на користь ОСОБА_1 підлягає до стягнення судовий збір, сплачений в апеляційній інстанції в сумі 7498,90 грн.

Керуючись ст.ст.374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 5 травня 2023 року скасувати .

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог АТ «УніверсалБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по інфляційних збитках в розмірі 246017,48 грн та 3% річних в розмірі 87267,91 грн за прострочення виконання грошового зобов`язання за кредитним договором 022-2008-1703 від 29 травня 2008 року відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Універсал Банк» (місцезнаходження: вул. Автозаводська, 54/19, м. Київ, 04114, ) в користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 судовий збір за розгляд справи в апеляційній інстанції в сумі 7498 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 04 вересня 2023 року.

Головуючий Дикун С.І.

Судді: Гірський Б.О.

Храпак Н.М.