Справа №487/4998/20
Провадження №2/487/96/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.11.2023 Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді - Афоніної С.М., за участю секретаря судового засідання - Бахмуцької А.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного чоловіка, -

за участю: позивача - ОСОБА_1 , його представника - ОСОБА_3

представника відповідача - ОСОБА_4

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на його утримання у розмірі 1/6 частки від усіх видів заробітку, щомісяця безстроково.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначив, що він перебував з відповідачкою у реєстрованому шлюбі з 26.05.2015, який було розірвано 10.12.2019. На при кінці 2016 року у нього стався інсульт, звертався за медичною допомогою, було проведено операцію КПТЧ, через захворювання перебуває на обліку у лікаря невролога, постійно потребує лікування, неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні та з 13.04.2017 є інвалідом 3 групи безстроково, є непрацездатним в звичайних виробничих умовах. Перебуває на обліку в Департаменті праці та соціального захисту населення УСВІК Центрального району, отримує державну допомогу у розмірі 1638 грн., з 01.07.2020 у розмірі 1712 грн., яка менше встановленого прожиткового мінімуму, інших доходів немає. У нього є також на утриманні дитина інвалід 2005 року народження, на утримання якого він сплачує аліменти. Відповідач працездатна, працює, має постійний заробіток, тому може надавати матеріальну допомогу.

Ухвалою судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 13.10.2020 справу направлено за підсудністю до Центрального районного суду м. Миколаєва.

Ухвалою від 28.12.2020 судді Центрального районного суду м. Миколаєва відкрите провадження у справі.

01.04.2021 відповідач надала до суду відзив на позовну заяву.

Ухвалою від 14.04.2021 судді Центрального районного суду м. Миколаєва справу направлено за підсудністю до Заводського районного суду м. Миколаєва.

Ухвалою від 22.06.2021 відкрите провадження у справі.

03.08.2021 відповідачем надано до суду відзив на позовну заяву, просила в позові відмовити через необґрунтованість, посилаючись на те, що позивач має можливість звернутися до адвоката на платній основі та сплатити кошти у розмірі 3000 грн., хоча має право на безоплатну вторинну правову допомогу, що свідчить про наявність у нього достатніх доходів. Згідно довідки МСЕК є інвалідом 3 групи та рекомендована праця І-ІІ кл. важкості і напруженості, але позивач не працює, хоча може виконувати легку роботу, але не має бажання працювати. Позивач є наркозалежним, перебуває на обліку в наркологічному диспансері. Під час перебування у шлюбі зловживав наркотичними засобами, вчиняв відносне неї насильство, у зв`язку з чим вона неодноразово зверталась до правоохоронних органів, зокрема спричинив їй тілесні ушкодження, погрожував фізичною розправою, рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 13.02.2020 видано обмежувальний припис стовно позивач терміном на 6 місяців. Вона отримує мінімальну заробітну плату, на її утриманні перебуває неповнолітній син, аліменти від батька дитини вона тривалий час не отримує, звернулась із заявою до Служби соціального захисту про надання матеріальної допомігши, оскільки не вистачає коштів для утримання неї та сина. Вона також має проблеми зі здоров`ям, їй періодично необхідно проходити огляди у лікарів, проходити ультразвукову діагностику, приймати постійно гормональні препарати. Враховуючи інформацію про доходи позивача, останній отримує державну допомогу в розмірі, який відповідає нормам визначених Верховною Радою України в Закону України «Про державний бюджет України» для осіб, які втратили працездатність, до яких належить позивач, та забезпечує достатній прожитковий мінімум. Відсутні докази сплати позивачем аліментів на утримання його дитини. Крім того, вони перебували у шлюбі нетривалий час, фактичні шлюбні відносини припинені у липні 2018 року, майже весь час позивач повів у клініках, де лікувався від наркозалежності. Тому вважає, що інвалідність у позивач виникла саме внаслідок вживання ним наркотичних засобів, при цьому позивач до реєстрації шлюбу приховав, що є наркозалежним та періодично проходить лікування.

20.08.2021 позивач надав відповідь на відзив, в якому просив про задоволення позовних вимог. Зазначивши, що він є інвалідом 3 групи через наслідки перенесеного ГПМК за геморагічним типом в наслідок розриву мешатчатого аневризму правої сонної артерії, виражений цефалічний та вести було-атактичний синдром, була операція по трепанації черепу, ще за час перебування у шлюбі з відповідачкою. Через стан здоров`я не може довго працювати, втомляється, не може сконцентруватись, у зв`язку з чим не може працювати. Не підтверджено будь-якими доказами посилання відповідача, що він є наркозалежним. На початку перебування у шлюбі він працював, заробляв гроші, але після хвороби та неможливості його працювати моряком, у них почали виникати нерозуміння через його фінансову неспроможність, що призвело до розірвання шлюбу. Після розірвання шлюбу намагався налагодити відносини з відповідачкою, але вона викликала поліцію та наслідок сталося видача обмежувального припису, до кримінальній відповідальності не притягувався. Відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження її матеріального стану, прожитковий мінімум для непрацездатних осіб, який він отримує не відповідає його потребам, тому потребує матеріальної допомоги від відповідача.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали повністю з наведених у позові підстав, просили про задоволення позову.

В судовому засіданні представник відповідача адвокат Ютовець О.О. позовні вимоги не визнав, просив в задоволенні позову відмовити, з підстав зазначених у відзиві на позову заяву.

14.11.2023 представник позивача адвокат Мілюченко В.А. надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги задовольнити.

14.11.2023 представник відповідача адвокат Ютовець О.О. надав до суду заяву про розгляд справи за їхньою відсутністю.

Вислухавши сторони та вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

У відповідності до вимог ст.ст. 12, 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно вимог ст.ст.15-16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Як встановлено судом, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 26.05.2015, який було розірвано рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 10.12.2019, яке набрало законної сили 27.01.2020 року, згідно положення ч.2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

З копії довідки до акта огляду МСЕК серії 12ААА №268634, виданої 13.04.2017 вбачається, що ОСОБА_1 є інвалідом третьої групи загального захворювання, безстроково, доступна праця І-ІІ кл. важності в напруженості (наприклад: черговий, охоронець, інженер).

Тобто, позивач є непрацездатним і його непрацездатність настала до моменту розірвання шлюбу.

Також, згідно довідки про доходи сформованої від 03.06.2020 №1279 та від 24.09.20221№2594, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Департаменту праці та соціального захисту населення Управління соціальних виплат в компенсацій Центрального району і отримує державну соціальну допомогу інвалідам 3 групи, з грудня 2019 року по травень 2020 року у розмірі по 1638 грн., з квітня 2021 року по червень 2021 року по 1769 грн., з липня 2021 року по вересень 2021 року у розмірі по 1854 грн., щомісячно, відомостей про розмір отримання допомоги на день розгляди справи судом надано не було.

Права та обов`язки подружжя по утриманню, передбачені Главою 9 Сімейного Кодексу України.

Зокрема, згідно положень ст. 75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи.

А нормами ст. 76 СК України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу.

Згідно положень ст.79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви, якщо один із подружжя одержує аліменти у зв`язку з інвалідністю, сплата аліментів триває протягом строку інвалідності, у разі подання відповідного документа про продовження строку інвалідності стягнення аліментів продовжується на відповідний строк без додаткового рішення суду про це. Статтею 80 СК України передбачено, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Аналіз норм статей 75 і 76 СК України дає підстави для висновку про те, що аліментні зобов`язання на утримання одного з подружжя можуть бути призначені лише за наявності юридичних складових - сукупності певних умов, а саме: перебування в зареєстрованому шлюбі або у фактичних шлюбних відносинах після розірвання шлюбу; непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення.

Таким чином право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом (Вказаний висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 13 квітня 2016 року у справі № 6-3066цс15, від 16 серпня 2017 року у справі № 6-1111цс17 та від 11 жовтня 2018 року у справі № 161/16931/16-ц).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» визначено прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2019 року - 1497 гривень, з 1 липня - 1564 гривні, з 1 грудня - 1638 гривень, з 1 січня 2020 року - 1638 гривень, з 1 липня - 1712 гривень, з 1 грудня - 1769 гривень.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» визначено на 2021 рік прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність: осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2021 року - 1769 гривень, з 1 липня - 1854 гривні, з 1 грудня - 1934 гривні.

Отже, державна соціальна допомога позивача як інваліда 3 групи, відповідає розміру прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність.

Відповідно до ч.3 ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позивач хоча і являється інвалідом 3 групи загального захворювання, інвалідність була встановлена в період перебування у шлюбі з відповідачем, втім отримує державну соціальну допомогу по інвалідності у розмірі, що забезпечує визначений законодавством прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, йому доступна праця І-ІІ кл. важності в напруженості (наприклад: черговий, охоронець, інженер), проте не працює, доказів перебування на утриманні позивача сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та який є інвалідом суду не надано, враховуючи, що останній вже досяг повноліття, відповідач є особою працездатного віку, зазначала, що працює та отримує мінімальну заробітну плату, проте доказів на підтвердження цього не надала, позивачем також будь-якими доказами матеріальне становище відповідача не підтверджено, в той же час відповідач має на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , станом на 07.12.2020 батько дитини аліменти не сплачує, у зв`язку з чим виникла заборгованість, згідно наданих документальних медичних доказів відповідач має хронічні захворювання, проходить лікування та медичні обстеження, станом на 05.03.2021 зареєстрована за місцем проживання разом із неповнолітнім ОСОБА_6 , бабусею ОСОБА_7 , 1929 року народження і матір`ю ОСОБА_8 , 1954 року народження, у зв`язку з чим ОСОБА_1 не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги в розумінні ч. 4 ст.75 СК України та в задоволенні його позову слід відмовити.

Відповідно до ст.. 141 ЦПК України, судові витрати в справі - судовий збір, від сплати якого позивач був звільнений при подачі позову в суд, віднести на рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 12, 76, 81, 263-265 ЦПК України , суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного чоловіка - відмовити.

Рішення набирає законної сили через 30 днів після його проголошення та може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду в строк і порядок, встановлений ст.ст. 354, 355 ЦПК України.

Суддя: С.М. Афоніна