ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 676/3545/19

Провадження № 22-ц/4820/343/23

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Грох Л.М., Янчук Т.О.,

секретар судового засідання Шевчук Ю.Г.,

з участю позивачки ОСОБА_1 ,

представників позивачки ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про встановлення факту проживання подружжям та визнання права на частку в спільній власності за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 9 вересня 2022 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2019 року ОСОБА_6 звернулася до суду з уточненим у подальшому позовом до ОСОБА_5 про встановлення факту проживання подружжям та визнання права на частку в спільній власності.

ОСОБА_1 зазначила, що з січня 2012 року вона проживала з ОСОБА_5 однією сім`єю як чоловік і дружина, а з 5 вересня 2012 року - перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Увесь цей час сторони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, проводили разом дозвілля, мали взаємні права та обов`язки. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася дочка ОСОБА_7 , а з лютого 2017 року сторони припинили спільне проживання та ведення господарства.

За час шлюбних відносин сторони на підставі договору купівлі-продажу від 2 серпня 2012 року придбали кв. АДРЕСА_1 (далі - квартира). Крім того, за час шлюбу вони набули автомобіль «OPEL Vivaro», 2004 року випуску, ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 (далі - автомобіль). Зазначене майно було придбане ними за спільні кошти та належить їм на праві спільної сумісної власності, частки сторін у майні є рівними.

Наразі ОСОБА_5 не визнає право позивачки на квартиру та відчужив автомобіль без її згоди, а між ними не досягнуто домовленості щодо поділу цього майна.

За таких обставин ОСОБА_1 просила суд:

встановити факт спільного проживання її та ОСОБА_5 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з січня 2012 року по 5 вересня 2012 року;

визнати за нею право власності на частки квартири та частки автомобіля;

стягнути з ОСОБА_5 на її користь 63 949 грн 45 коп. грошової компенсації вартості частки автомобіля, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи від 6 липня 2020 року №517/20.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 9 вересня 2022 року в позові відмовлено.

Суд керувався тим, що факт проживання з січня 2012 року до 5 вересня 2012 року ОСОБА_1 і ОСОБА_5 однією сім`єю, ведення ними спільного господарства, наявність у них спільного бюджету і побуту, існування між ними відносин, притаманних подружжю не доведено належними та допустимими доказами. Квартира набута ОСОБА_5 до шлюбу, належить йому на праві особистої приватної власності та не підлягає поділу. Сторони придбали та відчужили автомобіль за час шлюбу, водночас ОСОБА_1 не довела використання виручених від продажу автомобіля коштів не в інтересах сім`ї.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що факт проживання з січня 2012 року до дня реєстрації шлюбу (5 вересня 2012 року) ОСОБА_1 і ОСОБА_5 однією сім`єю без реєстрації шлюбу підтверджується зібраними доказами. За час спільного проживання ОСОБА_1 і ОСОБА_5 придбали квартиру, а за час шлюбу - придбали автомобіль. Це майно належить сторонам на праві спільної сумісної власності, а їх частки у спільному майні є рівними. Оскільки ОСОБА_5 здійснив відчуження автомобіля без згоди дружини після припинення сторонами подружніх стосунків, то з нього на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню грошова компенсація замість її частки у майні. Суд першої інстанції не застосував правильно норми чинного законодавства, не дав належної оцінки зібраним доказам і дійшов помилкового висновку про необґрунтованість позову.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У своєму відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_5 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, указуючи на його законність та обґрунтованість.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Частинами 1, 2, 5 статті 263 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Заслухавши учасників судового процесу та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Суд першої інстанції неправильно витлумачив норми статті 65 Сімейного кодексу України (далі - СК України) та не застосував положення статті 71 СК України.

У зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального права оскаржуване рішення в частині відмови у поділі автомобіля підлягає скасуванню з ухваленням у цій частині вимог нового рішення.

Також суд апеляційної інстанції має змінити розподіл судових витрат.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

Згідно договору купівлі-продажу від 2 серпня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Кам`янець-Подільського міського нотаріального округу Хмельницької області Шевчик Н.М. (зареєстровано в реєстрі за №1264), ОСОБА_5 придбав у ОСОБА_8 квартиру за 168 460 грн. 10 серпня 2012 року зареєстровано право власності ОСОБА_5 на квартиру.

З 5 вересня 2012 року ОСОБА_5 і ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, в якому ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася дочка ОСОБА_7 .

З лютого 2017 року сторони припинили спільне проживання та ведення спільного господарства.

Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 25 січня 2019 року шлюб між ОСОБА_5 і ОСОБА_1 розірвано.

За час шлюбу сторони придбали автомобіль, який за договором купівлі-продажу від 26 вересня 2017 року ОСОБА_5 відчужив іншій особі.

Згідно висновку експерта за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи від 6 липня 2020 року №517/20 (т. 1 а.с. 95-104) середня ринкова вартість автомобіля при його нормативному пробігу та нормальному середньостатичному технічному, експлуатаційному і укомплектованому стані, з комплектністю близько до базової, без оновлення, пошкоджень і суттєвих дефектів на дату оцінки складає 127 898 грн. 91 коп.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

а) щодо встановлення факту спільного проживання однією сім`єю

Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

За змістом ч. 4 ст. 3 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

В силу ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як передбачено ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що сім`ю можуть створити чоловік і жінка, які не перебувають у шлюбі, однак між ними існують відносини, притаманні подружжю.

Такі відносини характеризуються, зокрема, спільним проживанням, веденням спільного господарства, наявністю у сторін спільного бюджету, проведенням спільних витрат, придбанням майна в інтересах сім`ї, наявністю між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам.

Верховний Суд у постанові від 23 вересня 2021 року (справа №204/6931/20) зазначив, що встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю.

Водночас у цій постанові Верховний Суд звернув увагу на те, що належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, але не виключно: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та ін. (постанова Верховного Суду від 15 липня 2020 року по справі №524/10054/16).

У контексті визначення можливих доказів, їх оцінки як достатніх також відзначено, що згідно усталеної судової практики самі лише показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу (постанова Верховного Суду від 12 грудня 2019 року по справі №466/3769/16-ц).

Зібрані докази, зокрема: показання свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 щодо обставин спільного проживання ОСОБА_1 і ОСОБА_5 ; паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_17 , із якого слідує, що після реєстрації шлюбу місце проживання позивачки зареєстровано у квартирі (т. 1 а.с. 24-27); індивідуальна карта породіллі №900/20 на ім`я ОСОБА_18 (т. 1 а.с. 16-18); фіскальні чеки про оплату придбаної побутової техніки, гарантійні талони, сертифікати та технічні паспорта на побутову техніку (т. 1 а.с. 186-202); світлини сторін (т. 1 а.с. 29-37, 203-211), - об`єктивно та достовірно не вказують на те, що ОСОБА_1 і ОСОБА_5 проживали однією сім`єю, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, несли спільні витрати в інтересах сім`ї, а між ними існували відносини, притаманні подружжю.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими.

Посилання ОСОБА_1 на доведеність своїх вимог і неналежну оцінку судом досліджених доказів не відповідають фактичним обставинам справи.

Суд першої інстанції правильно визначився з правовими нормами, які регулюють спірні правовідносини. Доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального права є безпідставними.

б) щодо поділу квартири

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу.

Згідно зі ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

За змістом указаних правових норм усе майно, яке набуте подружжям за час перебування у шлюбі, є його спільною сумісною власністю. У свою чергу, майно, придбане одним із подружжя до шлюбу є особистою приватною власністю цього подружжя.

Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них права спільної сумісної власності на майно. Лише за умови доведеності факту спільного проживання набуте чоловіком і жінкою майно може бути визнане їх спільною сумісною власністю та поділене між ними.

Із матеріалів справи слідує, що ОСОБА_5 набув квартиру до реєстрації шлюбу з ОСОБА_1 . Водночас остання не довела факт її проживання на той час з ОСОБА_5 однією сім`єю.

Отже, суд першої інстанції правомірно виходив з того квартира належить ОСОБА_5 на праві особистої приватної власності та не підлягає поділу.

Доводи апеляційної скарги не спростовують указаний висновок суду.

Розписка ОСОБА_18 про позичення грошових коштів у батька, ОСОБА_11 , для купівлі квартири (т. 1 а.с. 10) достовірно не підтверджує участь позивачки у придбанні житла.

в) щодо поділу автомобіля

Статтею 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя за взаємною згодою. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

За змістом ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

В силу ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Також Верховний Суд України у пункті 22 цієї постанови роз`яснив, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та статті 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що розпорядження спільним майном подружжя повинно здійснюватися за їх спільною згодою, зокрема для відчуження автомобіля як цінного майна згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Подружжя має право на поділ спільного майна незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу такого майна частки сторін є рівними.

Поділ неподільної речі, яка відноситься до спільної сумісної власності подружжя, можливий у спосіб присудження цієї речі одному з подружжя та компенсації вартості частини речі іншому з подружжя.

Зібрані докази достовірно вказують на те, що автомобіль набутий ОСОБА_5 і ОСОБА_1 за час шлюбу, належав їм на праві спільної сумісної власності подружжя та підлягав поділу між ними в рівних частках.

На час продажу ОСОБА_5 автомобіля сторони припинили спільне проживання та ведення спільного господарства, а матеріали справи не містять належних і допустимих даних (письмових доказів) про згоду ОСОБА_1 на відчуження автомобіля та витрату виручених коштів в інтересах сім`ї.

Отже ОСОБА_5 розпорядився автомобілем на власний розсуд без письмової згоди ОСОБА_1 , а тому позивачка має право на компенсацію вартості частки спірного майна у розмірі 63 949 грн 45 коп.

Висновок суду першої інстанції про безпідставність позову ОСОБА_5 в частині вимог про поділ автомобіля не ґрунтується на фактичних обставинах справи та нормах чинного законодавства.

3. Висновки суду апеляційної інстанції

При вирішенні спору суд першої інстанції не дотримався норм матеріального права та зробив помилковий висновок про необґрунтованість позову в частині поділу автомобіля, внаслідок чого в цій частині ухвалене ним рішення не може залишатися в силі.

З ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 слід стягнути 63 949 грн 45 коп. грошової компенсації замість її частки у праві спільної сумісної власності на майно.

В іншій частині рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Щодо зміни розподілу судових витрат

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Із положень ст. 137 ЦПК України слідує, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позов ОСОБА_1 містив одну вимогу немайнового характеру (визнання факту спільного проживання) та одну вимогу майнового характеру (поділ майна) з ціною 226 007 грн 45 коп. (162058+63949,45). Цей позов задоволено частково - лише в частині вимоги майнового характеру на 63 949 грн 45 коп., тобто на 14,15% (63949,45?50:226007,45).

Отже, з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 слід присудити: 639 грн 49 коп. судового збору за подання позову (63949,45?1%), 959 грн 24 коп. судового збору за подання апеляційної скарги (63949,45?1%?150%), 2 122 грн 50 коп. обґрунтовано понесених витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції (15000?14,15%), а всього - 3 721 грн 23 коп. (639,49+959,24+2122,50).

Керуючись ст.ст. 141, 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 9 вересня 2022 року в частині відмови в позові про проділ автомобіля скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення, розподіл судових витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_5 (місце проживання - АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання - АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4 ) 63 949 гривень 45 копійок грошової компенсації замість її частки у праві спільної сумісної власності на майно та 3 721 гривню 23 копійки судових витрат, а всього - 67 670 гривень 68 копійок.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 2 березня 2023 року.

Судді: О.І. Ярмолюк

Л.М. Грох

Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції - Швець О.Д.

Доповідач - Ярмолюк О.І. Категорія 48