Справа № 216/2311/21
Провадження № 2/216/367/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2023 року місто Кривий Ріг

Дніпропетровської області

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі

головуючої судді Онопченка Ю.В.,

за участі секретаря судового засідання Авшаряна С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривий Ріг цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської обласної прокуратури, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про зняття арешту з нерухомого майна з вилученням запису щодо обтяження з Єдиного реєстру відчуження об`єктів нерухомого майна,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської обласної прокуратури, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про зняття арешту з нерухомого майна з вилученням запису щодо обтяження з Єдиного реєстру відчуження об`єктів нерухомого майна.

До початку судового засідання від представника Дніпропетровської обласної прокуратури Чабана О. надійшло клопотання про закриття провадження у справі в зв`язку з тим, що арешт на нерухоме майно накладено у кримінальному провадженні, яке завершене вироком відповідно до положень КПК України 1960 року, тому справа підлягає розгляду за правилами кримінального судочинства.

В судове засідання сторони не з`явилися.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про закриття провадження у справі, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Так, в судовому засіданні встановлено, що вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 жовтня 2005 року у справі № 1-431/05 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 12 років.

Постановою слідчого прокуратури Центрально-Міського району м. Кривого Рогу Близнюка Є.В. про накладення арешту на майно від 26.07.2005 було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_1 .

Таким чином, арешт на майно позивача було накладено у кримінальній справі на підставі статті 126 КПК України 1960 року редакції, яка була чинною на час вчинення відповідної процесуальної дії.

Відповідно до ст. 126 КПК України (в редакції 1960 року), забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна провадиться шляхом накладення арешту на вклади, цінності та інше майно обвинуваченого чи підозрюваного або осіб, які несуть за законом матеріальну відповідальність за його дії, де б ці вклади, цінності та інше майно не знаходилось, а також шляхом вилучення майна, на яке накладено арешт.

Згідно з пунктом 9 Розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України 2012 року запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

За наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статтями 174, 539 Кримінального процесуального кодексу України, до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок.

При цьому згідно з пунктом 9 розділу XI «Перехідних положень» КПК питання про зняття арешту з майна, накладеного під час дізнання або досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, вирішується в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Крім того, у своїх постановах від 15 травня 2019 року у справі №372/2904/17-ц, від 30 червня 2020 року у справі № 727/2878/19 Велика палата Верховного Суду зазначила, що спір щодо звільнення майна з-під арешту є приватноправовим, якщо арешт накладений на майно особи, яка не була учасником кримінального провадження, розпочатого за КПК України 1960 року та завершеного (вирок, постанова про закриття провадження) у порядку, передбаченому КПК України 1960 року або КПК України 2012 року. Залежно від суб`єктного складу учасників цього спору його слід розглядати за правилами цивільного чи господарського судочинства.

Проте, необхідно зауважити, що у даному випадку арешт було накладено слідчим прокуратури на стадії досудового слідства в межах кримінальної справи відносно позивача, яка в подальшому була розглянута з постановленням вироку. Тобто, вказана правова позиція стосується інших підстав і обставин, а тому не можуть бути застосована в даному випадку, а питання щодо скасування арешту з належного позивачу майна має вирішуватись в порядку, встановленому КПК України.

Таким чином, даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Зважаючи на наведені положення, клопотання представника Дніпропетровської обласної прокуратури слід задовольнити, а провадження по даній справі закрити.

Керуючись п.1 ч.1 ст.255, 260, 261, 353 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання представника Дніпропетровської обласної прокуратури Чабана О. щодо закриття провадження у справі задовольнити.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської обласної прокуратури, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про зняття арешту з нерухомого майна з вилученням запису щодо обтяження з Єдиного реєстру відчуження об`єктів нерухомого майна - закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Ю.В.Онопченко