Провадження № 2-з/522/90/23
УХВАЛА

про відмову у забезпеченні позову

14 березня 2023 року м. Одеса

Суддя Приморського районного суду міста Одеси Павлик І.А., розглянувши заяву представника відповідача адвоката Сауляка Олексія Олександровича про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання після розірвання шлюбу, визнання спадкового майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя, визнання права власності на 1/2 частину спадкового майна в порядку спадкування за законом та визнання фіктивним розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні судді Приморського районного суду м. Одеси Павлик І.А. знаходиться справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання після розірвання шлюбу, визнання спадкового майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя, визнання права власності на 1/2 частину спадкового майна в порядку спадкування за законом та визнання фіктивним розірвання шлюбу.

Ухвалою суду від 27.10.2022 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та витребувано докази.

03.03.2023 до суду від представника відповідача надійшла заява, у якій він просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, що належало ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ), а саме: квартиру АДРЕСА_1 , автомобіль «Рено Дастер», сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію ТЗ НОМЕР_3 , орган реєстрації ТСЦ 5142, грошові кошти, внески, рахунки та інше на ім`я ОСОБА_3 у відділеннях банків м. Одеси: ПАТ «Банк Восток», АТ «Державний ощадний банк», АТ « Райффайзен Банк», АТ КБ «Приватбанк». Клопотання обґрунтовано тим, що позивач може заволодіти спадковим майном, частина якого вже незаконно знаходиться у її користуванні, у зв`язку з чим просить суд задовольнити заяву про забезпечення позову.

З 06.03.2023 по 10.03.2023 суддя Приморського районного суду м. Одеси Павлик І.А. перебувала у щорічній основній відпустці.

Надавши належну правову оцінку підставам, якими заявник обґрунтовує подану ним заяву, суд дійшов висновку про відмову у її задоволенні, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову (п. 3 ч. 1 ст. 151 ЦПК України).

Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення заяви про забезпечення позову. Крім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна довести відповідність (адекватність) засобу забезпечення позову.

У ч. 1 ст. 150 ЦПК України закріплено види забезпечення позову. Зокрема позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачем і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

При цьому, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має пересвідчитися у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності та обґрунтованості запропонованого заявником способу забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним способом забезпечення позову та предметом позову, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18 вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

В постанові Верховного Суду від 05.02.2020 року у справі № 759/13257/ зазначено, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені, у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Також, суд має враховувати співмірність вимог клопотання про забезпечення позову заявленим позовним вимогам та обставинам справи. З наявної в матеріалах справи заяви про вжиття заходів забезпечення позову вбачається, що вжиті судом заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру стосується прав третьої особи, яка не є відповідачем у справі. При цьому забезпеченням позову захищаються законні права (інтереси) позивача у разі, коли відповідач діє недобросовісно. Відтак, суд апеляційної інстанції неправильно застосував норми ЦПК України, оскільки арешт може бути накладено на майно відповідача, а не третьої особи, і суд повинен виходити із наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову та предметом позовної вимоги. Таким чином, у справі, що переглядається, суд першої інстанції, правильно встановивши обставини справи й правильно застосувавши норму процесуального права, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову».

Зі змісту поданої заяви про забезпечення позову судом не встановлено підстав, які б вказували на те, що незастосування вказаних заявником заходів забезпечення позову призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову, оскільки право власності на квартиру АДРЕСА_1 , та на автомобіль «Рено Дастер», сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію ТЗ НОМЕР_3 , орган реєстрації ТСЦ 5142 на які представник відповідача просить суд накласти арешт належить ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та на даний час ніким не успадковано, отже відсутня фізична можливість реалізації цього майна.

Крім того, вимоги заявника щодо накладення арешту на грошові кошти, внески, рахунки та інше на ім`я ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ) у відділеннях банків м. Одеси: ПАТ «Банк Восток», АТ «Державний ощадний банк», АТ « Райффайзен Банк», АТ КБ «Приватбанк» взагалі не пов`язані із предметом позовної заяви.

Приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходами забезпечення позову і предметом позовної заяви, в тому числі, спроможності заходів, яких заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; суд вважає, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 149, 150, 153, 260, 261, 353, 354 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволені заяви представника відповідача адвоката Сауляка Олексія Олександровича про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання після розірвання шлюбу, визнання спадкового майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя, визнання права власності на 1/2 частину спадкового майна в порядку спадкування за законом та визнання фіктивним розірвання шлюбу, відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та протягом п`ятнадцяти днів може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду.

Суддя І.А. Павлик