ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2111/23 Справа № 190/1091/22 Суддя у 1-й інстанції - Кудрявцева Ю.В. Суддя у 2-й інстанції - Новікова Г. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2023 року

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:

судді-доповідача:Новікової Г.В.

суддів:Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін у м. Дніпро апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 08 листопада 2022 року(ухваленого під головуванням судді Кудрявцевої Ю.В. у м. П`ятихатки) у цивільній справі №190/1091/22 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2022 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із зазначеним вище позовом, який обґрунтовувало тим, що 07.03.2007 року між банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №DNXRRC30200017, відповідно до якого відповідач отримав кредит в сумі 1963 грн. 50 коп., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

В порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 10 червня 2022 року має заборгованість в сумі 25 100,61 грн., з яких: 1 763,50 грн. - заборгованість за кредитом; 22 521,61 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 754,08 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом; 61,42 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 25 100,61 грн. та судовий збір у розмірі 2 481,00 грн.

Заочним рішенням П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 08 листопада 2022 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати заочне рішення суду першої інстанції як незаконне та необґрунтоване, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі; судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповне та не всебічне з`ясування обставин справи.

Зазначає, що ОСОБА_2 , уклавши із позивачем договір №DNXRRC30200017 від 07.03.2007 року, отримав кредит в сумі 1963 грн. 50 коп., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. ОСОБА_2 підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із Умовами надання кредиту фізичним особам «Рострочка» складає між ним і банком кредитний договір.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є однією і тією ж особою, що підтверджується наданими до суду першої інстанції документами, а також наданою в апеляційну інстанцію копією картки платника податків на ім`я ОСОБА_3 номер якої збігається із номером зазначеним в договорі від 07.03.2007 року.

Вважає, що судом першої інстанції помилково застосовано наслідки пропуску строку позовної давності, оскільки відповідач із відповідною заявою до суду першої інстанції не звертався.

Відповідач не скористався своїм правом на подання відзивів на апеляційну скаргу, що відповідно до ч.3 ст. 360 ЦПК України не є перешкодою для перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно із ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

У ч.1 ст. 369 ЦПК України зазначено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи, що по даній справі ціна позову становить 25100,61 грн., тобто менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і справа не відноситься до справи, яка не підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги відповідно до статті 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що банк звернувся із позовом до суду поза межами строку позовної давності та не просив його поновити. Крім того, не зрозуміло до кого саме звертається з позовом банк, оскільки прізвище відповідача різниться, але не вказано та не надано доказів чому саме.

Проте такий висновок не відповідає нормам матеріального та процесуального права .

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

З наданої до суду першої інстанції анкети позичальника №DNXRRC30200017 вбачається, що кредитні кошти надавались ОСОБА_2 на строк 24 місяці з 07.03.2007 року по 07.03.2009 року

Позовна заява подана АТ КБ «Приват банк» до суду першої інстанції у серпні 2022 року, тобто з порушенням строку позовної давності.

Відповідно до ч.3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Однак, матеріали справи відповідної заяви ОСОБА_1 не містять. В такому випадку відсутні підстави для застосування строку позовної давності.

Враховуючи наведене, висновок суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог з підстав пропуску строку суперечить вимогам закону.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Статтею 1055 ЦК України передбачено,що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Судом першої інстанції встановлено, що 07 березня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір з ОСОБА_2 шляхом підписання анкети позичальника №DNXRRC30200017, за умовами якого позивач надав ОСОБА_2 кредит у сумі 1963,50 грн. строком на 24 місяці з 07.03.2007 року по 07.03.2009 року включно. Зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,0% на місяць, на суму залишку заборгованості по кредиту, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 31,42 грн., та єдиноразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 178,50 грн., в обмін на зобов`язання позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, комісії в зазначені в Заяві та Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам строки. (а.с.6)

До кредитного договору позивач додав Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), які не підписані відповідачем.

Згідно із наданого банком розрахунку заборгованість до стягнення за строковим кредитним договором №DNXRRC30200017 від 07.03.2007 року станом на 10.06.2022 року складає 25100,61 грн., з яких : 1763,50 грн. заборгованість за кредитом; 22521,61 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 754,08 грн.,- заборгованість по комісії за користуванням кредитом; -61,42 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Матеріали справи також містять надані суду першої інстанції копії паспортів на ім`я ОСОБА_3 НОМЕР_1 та ім`я ОСОБА_2 НОМЕР_2 (а.с.11-13)

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 07 березня 2007 року між ним та ОСОБА_2 , який змінив прізвище на ОСОБА_4 , укладено кредитний договір, згідно з умовами якого останній отримав кредит кредитний договір №DNXRRC30200017, відповідно до якого відповідач отримав кредит в сумі 1963 грн. 50 коп., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Із наданих позивачем копій паспортів на ім`я ОСОБА_3 та ОСОБА_2 вбачається, що це одна й та сама людина, крім того із доданої до апеляційної скарги копії картки платника податків, виданої на ім`я ОСОБА_3 вбачається співпадіння її номеру із зазначеним ОСОБА_2 у кредитному договорі №DNXRRC30200017.Зазначене спростовує висновок суду першої інстанції про те, що не зрозуміло до кого саме звертається з позовом банк .

Відповідно до положень статей 12,18 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч.1 с. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Визначальним у даній категорії справ є не безпосередньо вид чи характеристика умов, щодо яких сторони досягли згоди та уклали договір, а саме встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов, після чого їх можна буде розцінювати як невід`ємну складову змісту договору.

Таким чином, позивачем доведено факт укладення із ОСОБА_1 кредитного договору №DNXRRC30200017 та погодження у встановленому законом порядку умов та правил користування кредитними коштами, зокрема і відсотків, які зазначені саме в договорі від 07 березня 2007 року.

На підтвердження наявності заборгованості за кредитним договором та її розміру АТ КБ «Приват Банк» надано лише один розрахунок.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Разом з тим, відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 р №75, виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Однак, виписки по картковому рахунку, довідки про отримання кредитних карток, чи будь-які інші первинні бухгалтерські документи, які б підтверджували факт надання відповідачу кредитних коштів, користування ними та підтверджували наявність заборгованості за кредитним договором та її розмір в матеріалах справи відсутні. Таким чином, перевірити правильність наданого банком розрахунку,наявність чи відсутність заборгованості за кредитним договором не має можливості.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України).

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Таким чином позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували наявність заборгованості за договором кредиту та її розмір.

Суд першої інстанції, вирішуючи спір, на зазначене не звернув уваги.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За встановлених обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог з підстав недоведеності.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки результат розгляду справи залишається незмінним, то правових підстав для розподілу судових витрат немає.

Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 25100,61 грн. що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.368, 369, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» задовольнити частково.

Заочне рішення П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 08 листопада 2022 рокускасувати.

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: