Красноокнянський районний суд Одеської області
Справа № 506/261/23
Провадження № 2/506/83/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.11.2023 року с.м.т. Окни

Красноокнянський районний суд Одеської області у складі

головуючого судді Чеботаренко О.Л.

за участю секретаря судового засідання Тинкован Г.О.

розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Окни цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини,

В С Т А Н О В И В:

20.03.2023 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на початку січня 2007 року він познайомився з ОСОБА_2 . Між ними виникли почуття та мали місце інтимні стосунки, в результаті чого відповідач завагітніла та ІНФОРМАЦІЯ_1 народила хлопчика - ОСОБА_3 , про що відділом реєстрації актів цивільного стану Красноокнянського районного управління юстиції Одеської області 13 грудня 2007 року видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 . Вони з відповідачем в шлюбі не перебували, разом не проживали, а тому спільної заяви як до, так і після народження дитини до органу реєстрації актів цивільного стану не подавали, у зв`язку з чим запис про батька дитини було вчинено зі слів матері відповідно до ч.1 ст.135 СК України, а саме у графі «батько» свідоцтва про народження вказано - « ОСОБА_4 ». Разом з тим, згідно висновку молекулярно-генетичного аналізу ДНК, він - ОСОБА_1 , може бути біологічним батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з вірогідністю 99,99%. На даний час позивач постійно підтримує спілкування із сином, приймає участь у його вихованні, навчанні та надає матеріальну допомогу. Тому позивач просив визнати його батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та зобов`язати відділ реєстрації актів цивільного стану Красноокнянського районного управління юстиції Одеської області внести зміни до актового запису №92 від 13 грудня 2007 року про народження ОСОБА_3 , зазначивши в графі «батько» - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий Красноокнянським РВ ГУМВС України в Одеській області 14 січня 1997 року; зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Після отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача, ухвалою суду від 04 квітня 2023 року позовна заява прийнята судом до розгляду та відкрито провадження у справі.

Ухвалою суду від 30.05.2023 року продовжено строк підготовчого провадження до 03.07.2023 року та відкладено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 14.06.2023 року позовну заяву залишено без руху.

19.06.2023 року до суду надійшли виправлення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 03.08.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 21.09.2023 року, занесеною в протокол судового засідання, від позивача витребувано оригінал документу «Думка фахівця №24», копія якого позивачем долучена до позовної заяви.

Позивач в судове засідання не з`явився, однак від його представника адвоката Савченка К.С. до суду надійшла заява про судовий розгляд справи по суті за відсутності сторони позивача. Позовні вимоги підтримує та просив їх задовольнити /а.с.62/. Тому справа розглянута у відсутність позивача та його представника, що відповідає вимогам ст.223 ЦПК України.

Відповідачу направлялася судова повістка про виклик в судове засідання за адресою її місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, як передбачено п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України, однак до суду повернувся конверт з довідкою Укрпошти: «адресат відсутній за вказаною адресою» /а.с.87/.

При цьому ч.1 ст.131 ЦПК України встановлено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Крім цього, як зазначив ЄСПЛ у справі "Каракуця проти України" (заява N 18986/06; п.57) Суд неодноразово визначав, що це є обов`язок зацікавленої сторони виявляти особливу уважність, дбаючи про свої інтереси, та вживати необхідних заходів для отримання інформації про рух своєї справи (Teuschler v. Germany, N 47636/99; Sukhorubchenko v. Russia, N 69315/01, § 48; Gurzhyy v. Ukraine, N 326/03.)

Таким чином, відповідно до вищевказаних положень ЦПК України, відповідач вважається належним чином повідомленою про день та час розгляду справи, однак в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила. Тому суд визнає причини неявки відповідача неповажними і тому, відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України, справа розглянута у її відсутність.

Судом були встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 . Матір`ю дитини записана ОСОБА_2 , а батьком - ОСОБА_4 . /а.с.12/.

Народження дитини /актовий запис №92/ зареєстроване Відділом реєстрації актів цивільного стану Красноокнянського районного управління юстиції Одеської області 13 грудня 2007 року /а.с.12/.

За повідомленням позивача, що не заперечувала відповідач, відомості про батька дитини записані відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.126 СК України, походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Згідно ст.128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч.1 ст.135 цього Кодексу.

Відповідно до ст.134 СК України, на підставі заяв осіб, зазначених у ст.126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні. У таких справах позови осіб, зазначених у ч.3 ст.128 СК України, приймаються до судового розгляду, якщо, зокрема, дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері (ч.1 ст.135 СК). Із позовом про визнання батьківства можуть звертатися до суду лише особи, зазначені у СК.

Пунктом 9 вказаної постанови передбачено, що рішення суду щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують чи спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом воно вчинено). Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст.212 ЦПК, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України ,кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом .

У постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц (провадження № 61-6030св18) зазначено, що: «щодо предмету доказування у даній категорії справи, то СК України будь-яких особливостей не визначає. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи. Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи».

Позивачем на підтвердження своїх вимог надано думку фахівця №24 від 14.04.2008 року, в якій зазначено, що на підставі заяви громадянина ОСОБА_1 від 31.03.2008 року в приміщенні лабораторії судово-медичних молекулярно-генетичних експертиз Одеського обласного бюро судово-медичних експертиз д.м.н., професором ОСОБА_5 , завідуючою відділенням судово-медичної імунології ОСОБА_6 , судово-медичним експертом ОСОБА_7 , судово-медичним експертом-цитологом ОСОБА_8 проведена експертиза крові за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про оспорювання батьківства. Дослідження почато 31.03.2008 р. та закінчено 14.04.2008 р. Згідно з висновком вказаної експертизи встановлено: відповідно до законів успадкування, генотип дитини повинен містити один алель кожного локусу від матері і один алель кожного локусу від батька. Молекулярно-генетичним аналізом ДНК громадянина ОСОБА_1 та дитини ОСОБА_3 встановлено: у дитини ОСОБА_3 в межах досліджених локусів не виявлені алелі, які не простежуються у громадянина ОСОБА_1 . Т.ч., молекулярно-генетичним аналізом ДНК встановлено, що громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , може бути біологічним батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з вірогідністю 99,99%, таким чином батьківство практично доведене /а.с. 81-86/.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 травня 2018 року у справі № 399/1029/15-ц (провадження № 61-14438св18) вказано, що: «експертиза ДНК, або молекулярно-генетична експертиза, призначається у цивільних справах з метою формування доказової бази. Об`єктом молекулярно-генетичного дослідження є ядерна ДНК (ДНК, розташована в ядрі клітини), отримана з крові, слини, букального та іншого епітелію, волосся (за наявності волосяного фолікула), а також часток тканин і органів людини. Для визначення спірного батьківства необхідна присутність ймовірного батька і дитини для проведення забору вихідного біологічного матеріалу. За відсутності біологічного матеріалу хоча б однієї зі сторін провести дослідження неможливо».

У цьому провадженні на проведенні судово-генетичної експертизи сторони не наполягали, разом з тим, як випливає із вищенаведеної думки фахівця №24 від 14.04.2008 року, сторони разом з дитиною ОСОБА_3 були присутні для проведення забору вихідного біологічного матеріалу.

Відповідач жодних зауважень та заперечень проти думки фахівця №24 від 14.04.2008 року до суду на надала; на проведенні судово-генетичної експертизи не наполягала.

Як слідує з рішення Красноокнянського районного суду Одеської області від 22.04.2008 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, у задоволенні позову відмовлено, у зв`язку з тим, що батьком дитини ОСОБА_3 записаний ОСОБА_4 , а не відповідач ОСОБА_1 . При цьому, при розгляді даної справи ОСОБА_2 наполягала на тому, що ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_3 , повідомивши про проведення ними добровільно експертизи на предмет встановлення батьківства, результати якої на час розгляду справи були невідомі /а.с. 48/.

У постанові Верховного Суду від 25 серпня 2020 року у справі № 478/690/18 (провадження № 61-18333св19) зазначено, що «Висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства. Відповідно до частини першої статті 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Нез`явлення відповідача разом із дитиною до експертної установи для відібрання біологічних матеріалів для проведення судово-генетичної експертизи свідчить про її небажання отримати точні висновки щодо походження дитини на спростування доводів позивача про його батьківство щодо дитини. Судом першої інстанції вжито належних процесуальних заходів з метою проведення судово медичної молекулярно-генетичної експертизи (експертизи ДНК) та забезпечення участі відповідача разом із дитиною у її проведенні. Відповідач не довела наявність поважних підстав, які перешкоджали їй з`явитися разом із дитиною до експертної установи для забору відповідних зразків її та дитини. Вказані дії та бездіяльність відповідача, що призвели до неможливості проведення експертизи, надали суду можливість визнати факт, який відповідачем (її представником) заперечується, та встановити, з урахуванням інших доказів, походження дитини від позивача.».

Як зазначено вище, жодна із сторін не заявляла вимог про призначення судово-генетичної експертизи ,однак позивачем надано як докази наявності спору щодо походження дитини ( при цьому, раніше саме він не визнавав свого батьківства щодо дитини ОСОБА_9 ) ,так і докази щодо встановлення походження дитини ОСОБА_3 , при цьому відповідач не лише не скористалася своїм правом на подання відзиву на позовну заяву та не висловила свою позицію по суті позову , але і жодного разу не з`явилася у судове засідання та не надала будь-яких доказів на спростування позовних вимог позивача.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 квітня 2021 року в справі № 645/1098/18 (провадження № 61-759св21) зазначено, що «при вирішенні спору про визнання батьківства суд приділяє особливу увагу інтересам дитини, не ігноруючи при цьому інтереси ймовірного біологічного батька. Європейський суд з прав людини зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (KALACHEVA v. RUSSIA, № 3451/05, § 34, ЄСПЛ, від 07 травня 2009 року).

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позивачем наведено достатнього доказів на підтвердження свого батьківства щодо дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ,і тому позов підлягає задоволенню.

Відповідно до п.2.13 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 № 96/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14.01.2011 за №55/18793, підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є рішення суду про виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, у якому зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання як розподілити між сторонами судові витрати.

Разом з тим, виходячи із принципу диспозитивності, беручи до уваги те, що позивач не заявляв вимог щодо розподілу судових витрат, то судом це питання не вирішується.

Керуючись ст.ст.10, 13, 76-81, 141, 200, 206, 255, 259, 263-265 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 (проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до ОСОБА_2 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ) про визнання батьківства задовольнити повністю.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с.Новосамарка Красноокнянського району Одеської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий Красноокнянським РВ УМВС України в Одеській області 14 січня 1997 року , визнати батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Внести зміни до актового запису про народження №92 від 13 грудня 2007 року, складеного відділом реєстрації актів цивільного стану Красноокнянського районного управління юстиції Одеської області стосовно ОСОБА_3 , вказавши його батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до п.п.15.5) п.1 Перехідних положень ЦПК України, на рішення може бути подана апеляційна скарга до Одеського апеляційного суду через Красноокнянський районний суд Одеської області або безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 17 листопада 2023 року.

СуддяО. Л. Чеботаренко