КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/824/5834/2023 Доповідач: Шебуєва В.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Шебуєвої В.А.,

суддів Мельника Я.С., Гуля В.В.,

секретар Шевченко Т.В.,

розглянувши апеляційну скаргу адвоката Пікуліна Романа Миколайовича, який діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 30 листопада 2022 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Везем Шиппінг» про захист прав споживачів,-

в с т а н о в и в:

В серпні 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Везем Шиппінг» (далі - ТОВ «Везем Шиппінг») про захист прав споживачів. Зазначив, що в листопаді 2021 року він для особистих потреб та потреб своєї родини вирішив придбати легковий автомобіль. Здійснюючи пошуки потрібної моделі в мережі Інтернет, він знайшов оголошення про продаж ТОВ «Везем Шиппінг»автомобіля потрібної йому марки. З метою придбання автомобіля він зателефонував до відповідача, який запропонував йому укласти попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу. Укладення попереднього договору відповідач обґрунтував необхідністю транспортування автомобіля з іншого міста, в якому він знаходиться. Попередній договір відповідач вислав йому поштою за місцем проживання, який він підписав та відправив на адресу відповідача. Відтак, 25 листопада 2021 року між ними з ТОВ «Везем Шиппінг» був укладений попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу, за умовами якого сторони зобов`язались укласти в майбутньому договір купівлі-продажу (основний договір) належного відповідачу транспортного засобу. На виконання умов попереднього договору він сплатив на користь відповідача 115868,17 грн. Пунктом 1.2 договору передбачено, що сторони зобов`язалися укласти основний договірдо 31 березня 2022 року. Відповідач умови договору не виконав та прострочив виконання свого зобов`язання на 140 днів. Як виявилось пізніше, транспортний засіб відповідачу взагалі не належить і до теперішнього часу, право власності транспортний засіб відповідач не набув, що робить неможливим виконання в подальшому умов договору з боку відповідача. Відповідно до пункту 4.1 попереднього договору термін дії договору закінчився. Він не отримував від відповідача жодного письмового чи усного повідомлення із зазначенням конкретної календарної дати, часу і місця укладення основного договору. Вважає, що в даному випадку наявні підстави для визнання попереднього договору недійсним. З огляду на неналежне виконання умов договору з відповідача підлягає стягненню сума сплаченого авансу в розмірі 115868,17 грн., а також суму інфляційних втрат в розмірі 22358,54 грн., пеню в сумі 486646,31 грн. Позивач ОСОБА_1 просив також стягнути з ТОВ «Везем Шиппінг» завдану внаслідок бездіяльності моральну шкоду в розмірі 5000 грн.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києвавід 30 листопада 2022 року в позові ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позовних вимог. Посилається на порушення матеріального та процесуального права, неповне дослідження обставин, що мають значення для справи. Зазначає, що за умовами попереднього договору основний договір купівлі-продажу транспортного засобу мав бути укладений сторонами 31 березня 2022 року, що визначено попереднім договором (п.1.2.). Відповідач не виконав умови попереднього договору у встановлений строк, транспортний засіб у власність ОСОБА_4 не переданий, основний договір не був укладений, а тому попередній договір є припиненим. Вирішуючи вимоги про визнання правочину недійсним, суд першої інстанції не врахував, що ТОВ «ВеземШиппінг» як суб`єкт господарювання не спеціалізується на торгівлі колісними транспортними засобами, а спеціалізується, зокрема, на посередництві у торгівлі іншими товарами, та не було власником транспортного засобу. Укладаючи з позивачем договір, найменований як попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу, ТОВ «ВеземШиппінг» вчинило умисні дії із введення в оману ОСОБА_1 щодо предмета договору. Включивши до договору положення про строк дії попереднього договору до 31 березня 2022 року, відповідач у такий протиправний спосіб отримав грошові кошти позивача і тривалий час користувався ними. Відповідач не вчинив передбачених договором дій, не набув права власності на майно, яке зобов`язався продати позивачу.

В судове засідання сторони та їх представники не з`явилися, повідомлені про місце і час розгляду справи, а тому судова колегія дійшла висновку про можливість слухання справи у їх відсутність.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції , колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 25 листопада 2021 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Везем Шиппінг» був укладений попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу ПКП-10529. Відповідно до умов договору сторони зобов`язались укласти в майбутньому договір купівлі-продажу на належний ТОВ «Везем Шиппінг» транспортний засіб марка: DODGE, модель: DART, рік випуску 2015, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 .

Відповідно до п. 1.2 зазначеного договору, сторони зобов`язались до 31 березня 2022 року укласти основний договір.

Пунктом 1.3. попереднього договору визначено, що ТОВ «ВеземШиппінг» гарантувало, що на момент укладання основного договору транспортний засіб, визначений у п.1.1. цього договору, буде належати йому та не буде знаходитись під забороною відчуження, арештом, не буде предметом застави чи іншим засобом забезпечення виконання зобов`язань перед будь-якими фізичними та юридичними особами, а також не буде обтяжений будь-яким іншим чином, передбаченим чинним законодавством.

Пунктом 2.1 попереднього договору визначено, що продаж транспортного засобу вчиняється між сторонами за ціною (вартістю) в розмірі 7312,00 доларів США, що згідно з офіційним курсом НБУ на дату укладення договору становить 196892,42 грн., в т.ч. ПДВ в сумі 32815,40 грн., та сплачується позивачем в безготівковій формі на поточний рахунок ТОВ «Везем Шиппінг» в національній валюті України - гривні згідно з офіційним курсом НБУ на дату виставлення рахунку.

Після укладення основного договору транспортний засіб підлягає державній реєстрації на власника в одному із сервісних центрів МВС України (п. 3.1 договору).

Пунктом 4.1 попереднього договору визначено, що вінвступає в силу з моменту його підписання сторонами, а саме із 25 листопада 2021 року, і діє до 31 березня 2022 року або до укладення основного договору.

На виконання умов попереднього договору ОСОБА_1 згідно квитанції від 25 листопада 2021 року вніс на рахунок ТОВ «Везем Шиппінг» 115870,00 грн., з призначенням платежу: оплата за згідно рахунку № 10529-ВШ0423 від 25 листопада 2021року.

На час звернення до суду, основний договір купівлі-продажу транспортного засобу ТОВ «Везем Шиппінг» та ОСОБА_1 не укладений, визначений у попередньому договорі транспортний засіб ОСОБА_1 не отримав.

Суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсним попереднього договору купівлі-продажу транспортного засобу, стягнення із ТОВ «ВеземШиппінг» суми сплаченого авансу, суми інфляційних втрат, пені та відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів не може погодитися із такими висновками суду першої інстанції у повному обсязі.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Відповідно до ч. 1-3, 5, 6 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, є підставою недійсності правочину (частина перша статті 215 ЦК України).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію повинна містити, зокрема, назву товару, найменування або відтворення знака для товарів і послуг, за якими вони реалізуються; дані про основні властивості продукції, номінальну кількість (масу, об`єм тощо), умови використання; дані про ціну (тариф), умови та правила придбання продукції; найменування та місцезнаходження виробника (виконавця, продавця) і підприємства, яке здійснює його функції щодо прийняття претензій від споживача, а також проводить ремонт і технічне обслуговування. Нормативно-правовими актами, в тому числі технічними регламентами, можуть бути встановлені додаткові вимоги до змісту інформації про продукцію.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Частиною 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає ознаки несправедливих умов договорів, що обмежують права споживача, та до таких умов відносить, зокрема, надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору, проте згідно з вимогами ч.4 ст. 18 цього Закону вони не застосовуються до операцій із цінними паперами, фінансовими послугами та іншими товарами або послугами, ціна яких залежить від зміни котировок або індексів на біржах чи ставок на фінансових ринках, які не контролюються продавцем.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Позивач ОСОБА_1 не надав належних та допустимих доказів того, що умови оспорюваного попереднього договору купівлі-продажу транспортного засобу від 25 листопада 2021 року є несправедливими та містять дисбаланс прав та обов`язків на шкоду споживача, а також на те, що оспорюваний договір укладений з використанням ТОВ «ВеземШиппінг» нечесної підприємницької практики.

Підписавши договір та сплативши на користь ТОВ «Везем Шиппінг» частину коштів за вказаним договором, ОСОБА_1 засвідчив факт розуміння та прийняттяним умов попереднього договору, його правових наслідків, а також підтвердив своє волевиявлення на укладення такого договору на визначених у ньому умовах.

З урахуванням вкладеного, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсним попереднього договору купівлі-продажу транспортного засобу, укладеного 25 листопада 2021 року з ТОВ «ВеземШиппінг».

Разом з тим колегія суддів не може погодитися із висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення з ТОВ «ВеземШиппінг» на користь ОСОБА_1 суми сплаченого авансу в розмірі 115868,17 грн.

Відмовляючи в задоволенні вказаних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що вказані вимоги є похідними від вимог про визнання недійсним попереднього договору купівлі-продажу транспортного засобу від 25 листопада 2021 року.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, ОСОБА_1 заявляв вимоги про стягнення вказаних сум не у зв`язку з недійсністю попереднього договору, а просив . стягнути сплачений відповідачу аванс в сумі 115 868,17 грн. Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилався також і на те, що попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу від 25 листопада 2021 року припинив свою дію, оскільки ТОВ «ВеземШиппінг» не уклало з ним основний договір купівлі-продажу транспортного засобу марки: DODGE, модель: DART, рік випуску 2015, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , у визначені у ньому строки - до 31 березня 2022 року.

Відповідно до п.п. 1.1., 1.2. попереднього договору купівлі-продажу транспортного засобу ПКП-10529 від 25 листопада 2021 року сторони зобов`язались до 31 березня 2022 року укласти договір купівлі-продажу на належний ТОВ «ВеземШиппінг» транспортний засіб марка: DODGE, модель: DART, рік випуску 2015, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 . У встановлений строк основний договір купівлі-продажу транспортного засобу сторонами укладено не було, у зв`язку з чим попередній договір слід вважати припиненим.

Відповідно, сплачені ОСОБА_1 кошти на рахунок ТОВ «Везем Шиппінг» згідно квитанції від 25 листопада 2021 року на підставі рахунку № 10529-ВШ0423 від 25 листопада 2021 року в загальній сумі 115 870,00 грн. підлягають поверненню як аванс.

Колегія суддів не убачає підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з відповідача суми інфляційних втрат в розмірі 22358,54 грн., пені в сумі 486646,31 грн., оскільки попереднім договором не було передбачено строків та порядку повернення ТОВ «ВеземШиппінг» суми, сплаченої позивачем як аванс у разі не укладення основного договору у встановлені договором строки, в матеріалах справи відсутні докази звернення позивача до ТОВ «Везем Шиппінг» із вимогою про повернення вказаної суми та отримання такої вимоги ТОВ «ВеземШиппінг». Відтак, у суду відсутні підстави для того щоб встановити коли саме ТОВ «ВеземШиппінг» було зобов`язане повернути позивачеві суму сплаченого авансу. Відповідно, права ОСОБА_1 підлягають захисту шляхом стягнення з відповідача на його користь суми сплаченого авансу в розмірі 115 868,17 грн.

Вимоги про стягнення пені заявлені ОСОБА_1 на підставі ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до положень ч. 5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі, якщо виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги), за кожний день прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством.

Вказана норма визначає права споживача у разі порушення умов договору про виконання робіт (надання послуг) та застосовується у договірних відносинах між споживачем та виконавцем.

У суду також відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн. Позивач не довів факт завдання ТОВ «ВеземШиппінг» моральної шкоди. Стягнення моральної шкоди не було передбачено умовами попереднього договору. З урахуванням змісту правовідносин неукладення сторонами основного договору в установлений ними строк не може бути самостійною підставою для стягнення на користь позивача моральної шкоди.

Враховуючи викладене, рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 30 листопада 2022 року підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 , стягнення з відповідача грошових коштів у сумі 115868,17 грн. В іншій частині позовних вимоги ОСОБА_1 слід відмовити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з ТОВ «ВеземШиппінг» в дохід держави підлягає стягненню 1158,68 грн. судового збору.

ОСОБА_1 також просив стягнути на його користь витрати на правничу допомогу в розмірі 5000 грн. Відповідно до ст. 133 ЦПК України правнича допомога є складовою судових витрат.

Частинами 2-4 ст. 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Водночас, позивачем не було надано суду детального опису правничої допомоги, що була надана адвокатом, а також договору про надання правничої допомоги, що виключає можливість стягнення таких витрат у порядку розподілу судових витрат.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката Пікуліна Романа Миколайовича, який діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Скасувати рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 30 листопада 2022 року та ухвалити нове.

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Везем Шиппінг» про захист прав споживачів задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Везем Шиппінг» на користь ОСОБА_1 сплачені на виконання попереднього договору кошти в сумі 115868,17 грн.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Везем Шиппінг» в дохід держави 1158,68грн. судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач Шебуєва В.А.

Судді Гуль В.В.

Мельник Я.С.