Справа № 346/2887/22
Провадження № 22-ц/4808/191/23
Головуючий у 1 інстанції Третьякова І. В.
Суддя-доповідач Луганська
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Луганської В.М.,

суддів: Баркова М.В., Мальцевої Є.Є.,

за участю секретаря -Працун В.В.

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ГЕЛЕКСІ ФІНАНС»

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Івано-Франківського апеляційного суду справу

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЕЛЕКСІ ФІНАНС» на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 31 жовтня 2022 року, ухвалене судом у складі судді Третьякова І.В.,

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЕЛЕКСІ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У липні 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ГЕЛЕКСІ ФІНАНС» (далі - ТОВ «ГЕЛЕКСІ ФІНАНС») звернулось до суду з зазначеними вимогами до ОСОБА_1 , в обґрунтування яких зазначило, що відповідач 30 квітня 2021 року звернувся до ТОВ «ГЕЛЕКСІ ФІНАНС» про отримання кредиту у сумі 140000 грн. Позивача було проінформовано про умови надання фінансової послуги та їх вартість, порядок сплати податків і зборів за рахунок фізичної особи в результаті отримання фінансової послуги, правові наслідки та порядок здійснення розрахунків.

30 квітня 2021 року споживачу ОСОБА_1 було надано паспорт споживчого кредиту №30-04-21-01-О, та між сторонами укладено договір №30-04-21-01-О про надання коштів у позику, за яким позивач надав у позику відповідачу грошові кошти в сумі 140 000 грн на умовах строковості, зворотності, цільового характеру використання, платності та забезпеченості, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 54 відсотків річних та інші нараховані суми на умовах та в строки, встановлені договором №30-04-21-01-О, тип процентної ставки - фіксована.

Відповідно до п. 1.5 договору №30-04-21-01-О кредит надано строком на шість місяців від дати отримання,з 30.04.2021 року по 30.10.2021 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за Договіром № 30-04-21-01-О, сторони 30.04.2021 року уклали договір застави транспортного засобу, за яким відповідач передав у заставу позивачу транспортний засіб марки FORD, моделі FUSION, рік випуску 2015, колір - білий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , тип загальний легковий загальний/седан-в/ дата першої реєстрації - 17.06.2020 року, дата реєстрації - 18.06.2020р., зареєстрований ТСЦ 2644, що належить заставодавцю на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , виданого 18.06.2020 року.

Відповідач згідно договору № ВО 30-04-21-01-О про надання послуг з встановлення на автомобілі додаткового обладнання від 30.04.2021 року отримав послугу вартістю 2400 грн із встановлення на автомобіль обладнання, що ним куплено згідно договору оренди обладнання № ОО 30-04-21-01-О від 30.04.2021 року, для стеження за місцезнаходженням автомобіля.

Позивач виконав свої забов`язання за договором. На виконання умов договору №30-04-21-01-О ОСОБА_1 здійснив платіж 01 червня 2021 року у сумі 6300 грн, що підтверджується платіжним дорученням №@2PL033151. В подальшому відповідач зобов`язання за договором не виконував, внаслідок чого станом на 30.10.2021року виникла заборгованість в розмірі 171500,00 грн, з яких: 140 000,00 грн - сума кредиту, 31 500,00 грн - проценти. Позивач в позовній заяві зазначив, що має право на отримання процентів за неправомірне користування, кредитом з 31.10.2021 року по 23.02.2022 року у розмірі 720%, що складає 316400, 00 грн.

Відповідачем порушено пункти п. 3.3.1, 3.3.5, 3.3.6 умов договору застави транспортного засобу, оскільки ОСОБА_1 не передав предмет застави на зберігання ТОВ «ГЕЛЕКСІ ФІНАНС» після порушення умов Договору позики, що мало місце 30 жовтня 2021 року, шляхом доставки предмету застави у місце, визначене позивачем; відповідач не виконував свій обов`язок щодо доставки щомісяця предмета застави для огляду позивачем, предмет застави залишав межі Київської області.

У зв`язку з викладеним позивач просив суд, стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за договором №30-04-21-01-О надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту від 30 квітня 2021 року у сумі 325 500 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 140 000 грн, заборгованість зі сплати відсотків за користування кредитом - 31500 грн, проценти за неправомірне користування кредитом - 100 000 грн, штраф за порушення умов договору застави транспортного засобу від 30 квітня 2021 року 54000 грн.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 31 жовтня 2022 року заявлені вимоги ТОВ «ГЕЛЕКСІ ФІНАНС» до ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ГЕЛЕКСІ ФІНАНС» заборгованість за договором №30-04-21-01-О надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту від 30.04.2021 року в сумі 140 000 грн. Вирішено питання про судові витрати. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 21 листопада 2022 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ГЕЛЕКСІ ФІНАНС» судові витрати на правничу допомогу в сумі 3360 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням, ТОВ «ГЕЛЕКСІ ФІНАНС» звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права та неповне з`ясування обставин справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 31 жовтня 2022 року в частині відмови у стягнення заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом у розмірі 31500, 00 грн, процентів за неправомірне користування кредитом у розмірі 100000, 00 грн, штраф за порушення умов договору застави транспортного засобу у розмірі 54000, 00 грн та в цій частині ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заявлені вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції відмовляючи у стягнення заборгованості по процентам в межах строку кредитування (станом на 30.10.2021 роу) у сумі 31500, 00 грн, зазначив, що внаслідок порушення позичальником свого обов`язку щодо сплати щомісячного платежу за умовами п.7.1 договору кредитодавець зобов`язаний був нараховувати проценти з підвищеним ризиком та нараховувати по підвищеній ставці, виходячи з розміру 720%, позивачем не надано розрахунку заборгованості. Суд першої інстанції не врахував, що позивач не застосував до розрахунку заборгованості процентів в межах строку кредитування санкцій з підвищенням розміру процентної ставки відповідно до положень Закону України «Про споживче кредитування). Суд не врахував, що розрахунок заборгованості про процентам в межах строку кредитування зазначений в позовній заяві.

Скаржник зазначив, що суд першої інстанції дійшов до неправильного висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення процентів за неправомірне користування кредитом в сумі 100 000 грн, безпідставно зазначивши, що зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом.

Судом не враховано, що пунктами 1.5 та 7.1. договору передбачено застосування підвищеної процентної ставки в розмірі 720 % при порушенні позичальником графіку розрахунків, та після закінчення строку на який надано кредит, тому на підставі п. 1.5 та 7.1. договору, позивачем заявлена вимога про стягнення 720% річних, як таких, що нараховуються, як відсотки за користування кредитом після закінчення строку, на який надано кредит. Таким чином зазначив, що сторони при укладенні договору обумовили розмір відсоткової ставки у разі прострочення виконання зобов`язання, даний пункт договору не визнавався сторонами недійсним та не оспорювався, а тому застосування відсоткової ставки на рівні 720% позивачем є правомірним, а вимога про стягнення з відповідача процентів за неправомірне користування кредитом в сумі 100 000 грн підлягає задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні стягнення штрафу по договору застави, суд першої виходив з того, що в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували, що після 30 жовтня 2021 року ТОВ «ГЕЛЕКСІ ФІНАНС» зверталося до ОСОБА_1 з вимогою негайно передати предмет застави на зберігання та повідомляло місце, в яке необхідно доставити автомобіль, комплект ключів та оригінал свідоцтва про державну реєстрацію. Не підтверджено позивачем, що відповідач не виконував свій обов`язок щодо доставки автомобіля для огляду, будь-які акти чи інші документи, якими б було зафіксовано ці обставини, до суду не надано. Скаржник вважає,що висновок суду про відсутність в умовах договору застави транспортного засобу деталізованої чіткої процедури виконання заставодавцем своїх обов`язків є підставою для звільнення його від від відповідальності, є втручання суду у договірні відносини.Позивач, як на підставу своїх вимог про стягнення штрафу за порушення умов договору застави транспортного засобу посилався також на договір, яким визначені обов`язки заставодавця. Відповідач не спростував та не заперечував невиконання таких обов`язків, а виключно наполягав на недоведеності вчинених ним порушень та нерозумінні умов договору.

Скаржник у апеляційній скарзі зазначив, що відповідно до ч. 1,2 ст. 134 ЦПК України подає попередній розрахунок суми судових витрат, який поніс та планує понести у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції , докази, які підтверджують понесені стороною витрати на правничу допомогу надасть до суду у встановлений ЦПК України строк.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У судовому засіданні представник ТОВ «ГЕЛЕКСІ ФІНАНС» - Дударенко А.М. брала участь в режимі відео конференції, апеляційну скаргу підтримала, посилаючись на доводи апеляційної скарги.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційну скаргу не визнав, вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача, учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві.

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Із змісту апеляційної скарги ТОВ «ГЕЛЕКСІ ФІНАНС» вбачається, що скаржник оскаржує рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 31 жовтня 2022 року в частині відмови у стягненні заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом у розмірі 31500, 00 грн, процентів за неправомірне користування кредитом у розмірі 100000, 00 грн, штрафу за порушення умов договору застави транспортного засобу у розмірі 54000, 00 грн. Рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 140000, 00 грн не оскаржується, а тому апеляційний суд відповідно до частини 1 ст. 367 ЦПК України перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду лише в оскаржуваній частині в частині відмови у стягненні з відповідача заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом у розмірі 31500, 00 грн, процентів за неправомірне користування кредитом у розмірі 100000, 00 грн, штрафу за порушення умов договору застави транспортного засобу у розмірі 54000, 00 грн.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні заявлених вимог позивача про стягнення з відповідача процентів за користування кредитом у сумі 31500, 00 грн, суд першої інстанції виходив з того, що сторонами не заперечувалося, що відповідачем сплачено проценти по договору в розмірі 6300, 00 грн 01.06.2021 року. В подальшому платежі на погашення відсотків не здійснював, відтак, внаслідок порушення позичальником свого обов`язку щодо сплати планового щомісячного платежу, за умовами п.7.1 договору, кредитодавець після неотримання 30.06.2021 року другого платежу в сумі 6300,00 грн повинен був визнати кредит з підвищеним ризиком та нарахувати проценти в підвищеній ставці виходячи з їхнього розміру в 720 % річних. Відповідач не надав суду розрахунок заборгованості за нарахованими відсотками, який би відповідав умовам договору.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог про стягнення процентів за неправомірне користування кредитом в сумі 100 000,00 грн, суд першої інстанції виходив з того, що договір №30-04-21-01-О не містить умов, які б визначали інший розмір процентів, як міру відповідальності за порушення грошового зобов`язання, ніж той, що передбачений ст.625 ЦК України.

Суд відмовляючи у стягненні штрафу за договором застави транспортного засобу, дійшов висновку, що позивачем не надано суду доказів порушення умов договору, які б були підставою для стягнення штрафу.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду не в повній мірі відповідають встановленим по справі обставинам та вимогам закону, виходячи з наступного.

Так, судом встановлено, що між ТОВ «ГЕЛЕКСІ ФІНАНС» та ОСОБА_1 30.04.2021 року укладено договір № 30-04-21-01-О про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту розмірі 140 000 грн, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 54 відсотків річних та інших сум (штрафів, пені, інших нарахувань, передбачених договором).

У відповідності з п. 1.5. договору кредит надається строком на шість місяців від дати отримання позичальником кредиту, тобто з 30.04.2021 року по 30.10.2021 року.

Додатком № 1 до договору встановлено графік розрахунків, періодичності та розмірів платежів позичальника з повернення споживчого кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, згідно якого встановлено щомісячні платежі за договором.

З метою забезпечення виконання зобов`язань між сторонами було укладено договір застави транспортного засобу від 30.04.2021 року, відповідно до якого відповідач передав у заставу позивачу транспортний засіб марки FORD, моделі FUSION, рік випуску 2015, колір - білий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , тип загальний легковий загальний/седан-в/ дата першої реєстрації - 17.06.2020 року, дата реєстрації - 18.06.2020 року,зареєстрований ТСЦ 2644, що належить заставодавцю на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , виданого 18.06.2020 року

Згідно платіжних доручень № 4462 від 30.04.2021 року та № 4468 від 30.04.2021 року позивачем відповідно до умов договору перераховано на розрахунковий рахунок позивача 88600,00 грн., а також: ФОП Іванова - 2400,00 грн, за заявою ОСОБА_1 видано йому через касу товариства 49000,00 грн. Вимоги позивача про стягнення кредиту в сумі 140000, 00 грн під час розгляду справи у суді першої інстанції визнані відповідачем.

На виконання умов договору відповідачем 01.06.2021 року сплачено 6300, 00 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 01.06.2021 року №@2PL033151.

Положеннями ст. 204 ЦК України встановлена презумпція правомірності правочину. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Згідно ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна умов договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

За ч.3 ст. 653 ЦК України в разі зміни договору зобов`язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

В силу ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

За змістом ч. 3 статті 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Велика Палата Верховного Суд у Постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 вказала на те, що поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст.

Відповідно до ч. першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).

Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору.

Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання (пп.29-35 Постанови).

У пунктах 53,54 цієї Постанови також вказано на те, що припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

У постанові від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що тлумачення умов укладеного сторонами справи договору щодо наслідків порушення відповідачем строків повернення позичених коштів має здійснюватися у системному взаємозв`язку з положеннями чинного законодавства, які регулюють загальні засади та умови настання цивільно-правової відповідальності, в тому числі за порушення грошового зобов`язання, враховуючи, що за пунктом 22 частини першої статті 92 Конституції України засади цивільно-правової відповідальності визначаються виключно законами України.

З наведених обставин даної справи вбачається, що між сторонами був укладений договір позики, в якому були погоджені сума кредиту, проценти за користування кредитними коштами, строк та порядок повернення коштів. Позивачем, надані докази на підтвердження обставин виконання ним договірних зобов`язань повністю, та докази часткового виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань.

Умовами договору від 30 квітня 2021року сторонами була погоджена сплата процентів за користування кредитом - 54% річних, що відповідно до додатку № 1 до цього договору становить щомісячний платіж в розмірі 6300, 00грн.

Відповідачем був здійснений платіж 01 червня 2021 року - 6300, 00грн.

В матеріалах справи відсутні дані про здійснення відповідачем сплати відсотків за користування кредитом, з червня по 30 жовтня 2021 року. Тобто сума заборгованості за процентами з урахуванням здійсненних відповідачем платежем складає - 31 500, 00 грн. А отже заявлена позивачем вимога про стягнення суми заборгованості по відсоткам за користування кредитом в розмірі 31500, 00 грн є доведеною, і ця сума підлягає стягненню з відповідача. Суд першої інстанції помилково дійшов висновку щодо обов`язку кредитодаця нараховувати відсотки за користування кредитними коштами, виходячи з нарахування по підвищенні ставці 720%, оскільки це право кредитодавця визнавати чи не визнавати кредит з підвищеним ризиком. Звертаючись до суду позивач в позовній заяві обґрунтував свої вимоги в цій частині та зазначив розрахунок заборгованості за процентами в межах строку кредитування.

Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача процентів за користування кредитом за період з 31 жовтня 2022 року по 23 лютого 2022 року у сумі 100000, 00, колегія суддів виходить з наступного.

Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що на підставі п.п. 1.5,7.1 договору, позивачем заявлена, вимога про стягнення 720 % річних, як таких що нараховуються, як відсотки за користування кредитом після закінчення строку, на який надано кредит.

За умовами п.п 1.5 договору сторонами визначено: «строк дії договору: кредит надається строком на шість місяців від дати отримання позичальником кредиту, тобто з з 30 квітня 2021 року по 30 жовтня 2021 року. Договір набуває чинності з моменту його укладення (підписання сторонами). У разі невиконання/неналежного виконання позичальником зобов`язань з повернення кредиту, відсотків за користування кредитом, сплати пені, штрафів та інших нарахувань передбачених договором, дія даного договору продовжується до повного виконання позичальником зобов`язань, включаючи день фактичного та повного розрахунку. Після закінчення строку, на який надано кредит, відсотки за користування кредитом нараховуються у розмірі визначеному п.7.1 договору. Пеня за неналежне виконання позивальником зобов`язань нараховується в розмірі визначеному у п.8.3 договору до повного розрахунку за договором».

У п.7.1. договору: «сторони дійшли згоди про те, що у випадку порушення позичальником графіку розрахунків (додатку №2 до даного договору), а саме: ненадходження планового щомісячного платежу в повному обсязі та в строки передбачені графіком розрахунків, з наступного дня кредит за договором автоматично визнається кредитом з підвищеним ризиком. Протягом строку визнання кредиту з підвищеним ризиком відсотки за користування кредитом нараховуються в розмірі 720 % річних за користування кредитом».

Таким чином, сторони при укладенні договору обумовили розмір відсоткової ставки у разі прострочення виконання зобов`язання, даний пункт договору не визнавався сторонами недійсним та неоспорювався, а тому висновок суду першої інстанції про те, що положення пункту7.1 передбачає його застосування під час дії строку кредитування не відповідає обставинам справи.

З розрахунку наведеного в позові вбачається, що вказана процентна ставка була нарахована за період з 31 жовтня 2022 року по 23 лютого 2022 року, тобто після настання неправомірного користування кредитом після закінчення строку кредитування, сторонами у договорі обумовлена умова нарахування процентів за неправомірне користування кредитом, і така умова охоплюється положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК України, як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання за цим договором.

Що стосується стягнення штрафу у розмірі 54000, 00 грн, колегія суддів виходить з наступного.

За умовами договору застави транспортного засобу, за не виконання чи неналежне виконання будь-якого з пунктів, а саме: п.3.3.1, 3.3.5, 3.3.6, 3.3. цього договору заставодавець сплачує на користь заставодержателя штраф у розмірі 30% від вартості предмета застави.

Так, у п.2.2. договору застави сторонами визначена вартість предмету застави в сумі 180000, 00 грн, розмір штрафу становить 5400,00 грн (180000,00 грн*30%=5400,00 грн).

Питання відповідальності за невиконання умов договору застави визначені п.п.4.1 - 4.4 договору застави. Обов`язок застоводавця сплати на користь заставодержателя штраф у розмірі 30 % від вартості предмета застави визначений у п.4.3. договору застави у разі невиконання чи неналежного виконання пунктів 3.3.1, 3.3.5, 3.3.6, 3.3.8.

Пунктом 3.3.6 договору застави визначено зобов`язання застоводавця: «без письмової згоди заставодержателя предмет застави не має залишати межі Київської області».

Матеріали справи містять дані про встановлення обладнання стеження за місцезнаходженням транспортного засобу, належного відповідачу та інформацію за результатами обробки зібраних даних встановленого обладнання стеження, з яких вбачається, що автомобіль в період з 01 червня 2021 року по 06 вересня 2021 року переважно перебув за межами Києва та області, а зафіксовано місце знаходження м. Коломия. Тобто, позивачем доведено порушення відповідачем умов договору застави транспортного засобу.

Разом з тим, відповідно до п.6-1 розділу IV Закону України «Про споживче кредитування» у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування у разі прострочення споживачем виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У разі допущення такого прострочення споживач звільняється, зокрема, від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором.

Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем.

24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року, який продовжувався Указами Президента України № 133/2022 від 14 березня 2022 року, № 259/2022 від 18 квітня 2022 року, № 341/2022 від 17 травня 2022 року, № 573/2022 від 12 серпня 2022 року, й діє на цей час. Тобто, введення та продовження строку воєнного стану у зв`язку із триваючою широкомасштабною збройною агресією російської федерації проти України було визначено в законодавчому порядку.

З огляду на те, що предметом позову є стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит, відповідач звільнений від відповідальності за прострочення виконання зобов`язань за даним договором під час дії воєнного стану, тому вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафу у розмірі 54000, 00 грн не підлягають задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку, що рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 31 жовтня 2022 року в оскаржуваній частині підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом у розмірі 31500, 00 грн, процентів за неправомірне користування кредитом у розмірі 100000, 00 грн та про відмову у стягненні штрафу у розмірі 54000, 00 грн.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається із матеріалів справи за подання позовної заяви ТОВ «ГЕЛЕКСІ ФІНАНС» сплачено судовий збір у розмірі 4882, 50 грн, за подання апеляційної скарги сплачено судовий збір у розмірі 7323, 75 грн. Оскільки апеляційна скарга скаржника підлягає задоволенню частково, з урахуванням розміру задоволених позовних вимог, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ГЕЛЕКСІ ФІНАНС» підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 10181, 25 грн.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЕЛЕКСІ ФІНАНС» задовольнити частково.

Рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області в оскаржуваній частині та стягненні судових витрат по сплаті судового збору скасувати, ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Заявлені вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЕЛЕКСІ ФІНАНС» до ОСОБА_1 в частині вимог про стягнення заборгованості зі сплати відсотків, процентів за неправомірне користування кредитом, штрафу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЕЛЕКСІ ФІНАНС», , місцезнаходження: м. Київ, вул. Предславинська, буд 28, офіс 401 заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом у розмірі 31500, 00 грн; проценти за неправомірне користування кредитом у розмірі 100000,00 грн, а всього 131500, 00 грн.

В задоволенні вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЕЛЕКСІ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення штрафу відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЕЛЕКСІ ФІНАНС», , місцезнаходження: м. Київ, вул. Предславинська, буд 28, офіс 401 судові витрати по сплаті судового збору у сумі 10181,25 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено17 лютого 2023 року.

Головуючий В.М. Луганська

Судді: В.М. Барков

Є.Є. Мальцева