ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

01 березня 2023 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 734/1352/21

Головуючий у першій інстанції Іванюк Т. І.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/372/23

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді: Шитченко Н.В.,

суддів: Висоцької Н.В.,Мамонової О.Є.,

із секретарем: Зіньковець О.О.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуцевич Олена Олександрівна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Козелецького районного суду Чернігівської області від 13 грудня 2022 року у справі за заявою ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про скасування заходів забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу недійсним,

місце ухвалення рішення суду смт Козелець,

дата складання повного тексту судового рішення 13 грудня 2022 року.

У С Т А Н О В И В:

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся з позовами до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в яких, уточнивши заявлені вимоги, просив визнати недійсними договори купівлі-продажу 1/3 частки комплексу нежитлових будівель від 25 червня 2019 року, які були укладені між ним та кожним з відповідачів.

Обґрунтовуючи доводи позову, зазначав, що 31 грудня 2016 року придбав у територіальної громади сіл Сираївської сільської ради комплекс нежитлових будівель загальною площею 6 077,6 кв.м, вартістю 649 817,52 грн, які були перераховані на рахунок продавця. У 2017 році за власні кошти відремонтував нежитлові приміщення, які перебували у занедбаному стані, внаслідок чого вартість комплексу значно збільшилася. 09 лютого 2017 року позивач разом з відповідачами створили ТОВ «ЕКО-ФЕРМА «ДИВО», якому комплекс будівель для ведення тваринництва та виробництва молочної продукції передано у користування.

25 червня 2019 року позивач відчужив ОСОБА_3 і ОСОБА_2 за договорами купівлі-продажу по 1/3 частині комплексу нежитлових будівель. Зазначену у договорах вартість нерухомості в розмірі 650 700 грн визначено формально, без огляду приміщень та врахування проведеного капітального ремонту. Відповідно до замовленої ОСОБА_1 у експерта оцінки вартість комплексу становила 8 025 000 грн, тобто реальна вартість приміщень на момент укладення спірних договорів більше ніж у 12 разів перевищувала указану у договорах ціну та без урахування вартості земельної ділянки, яка на момент продажу належала позивачу. На момент укладення спірних договорів і у подальшому жодних розрахунків відповідачами з позивачем проведено не було. Зазначав, що його фактично усунуто від управління товариством, керівництво якого не звітує перед учасниками з питань діяльності та фінансового стану, і він, як учасник товариства, будь-якого прибутку від господарської діяльності товариства не отримує.

На переконання позивача, спірні правочини укладені з порушенням чинного законодавства, на вкрай невигідних для нього умовах, а саме, за заниженою ціною нерухомого майна, яка не відповідає дійсній його вартості, без здійснення розрахунку за договорами та введенням його в оману щодо отримання ним прибутку від подальшого використання цього майна.

Одночасно позивач подав заяви про забезпечення позову, в яких просив вжити заходи забезпечення позовів шляхом накладення арешту на 2/3 частки комплексу нежитлових будівель, які належать ОСОБА_2 і ОСОБА_3 та розташовані по АДРЕСА_1 .

Ухвалами Козелецького районного суду від 17 травня 2021 року наведені заяви задоволено. Забезпечено позови ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу недійсним та ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу недійсним шляхом накладення арешту на майно, а саме, 2/3 частки комплексу нежитлових будівель, які належать ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та розташовані по АДРЕСА_1 на земельних ділянках з кадастровими номерами :74:103:0002 та :74:103:0003.

Ухвалою Козелецького районного суду від 22 жовтня 2021 року об`єднано в одне провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу недійсним (справа № 734/1357/21) та цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу недійсним (справа № 734/1352/21).

Рішенням Козелецького районного суду від 26 липня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу недійсним та позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу недійсним відмовлено.

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 01 листопада 2022 року рішення Козелецького районного суду від 26 липня 2022 року залишено без змін.

У вересні 2022 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 звернулися до суду першої інстанції із заявою про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалами Козелецького районного суду від 17 травня 2021 року, у вигляді накладення арешту на майно 2/3 часток комплексу нежитлових будівель, які належать заявникам та розташовані по АДРЕСА_1 на земельних ділянках з кадастровими номерами :74:103:0002 та :74:103:0003. Мотивуючи свої вимоги, зазначали про наявність рішення суду, яким ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позову, у забезпечення якого накладався арешт на зазначену нерухомість, проте питання щодо скасування заходів забезпечення позову у рішенні суду не вирішено.

Ухвалою Козелецького районного суду від 13 грудня 2022 року заяви ОСОБА_3 та ОСОБА_2 задоволено. Скасовано заходи забезпечення позову, які вжиті ухвалами Козелецького районного суду від 17 травня 2021 року. Скасовано накладений арешт на майно, а саме, на 1/3 частку комплексу нежитлових будівель, що належить ОСОБА_2 та розташована по АДРЕСА_1 на земельних ділянках з кадастровими номерами :74:103:0002 та :74:103:0003. Скасувано накладений арешт на майно, а саме, на 1/3 частку комплексу нежитлових будівель, що належить ОСОБА_3 та розташована по АДРЕСА_1 на земельних ділянках з кадастровими номерами :74:103:0002 та :74:103:0003.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , вважаючи ухвалу необґрунтованою та посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу суду про скасування заходів забезпечення позову.

Доводи апеляційної скарги зводяться до помилковості висновку суду першої інстанції про відсутність необхідності у подальшому застосуванні вжитих заходів забезпечення позову у зв`язку з наявним рішенням суду про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Позивач зазначає, що при ухваленні районним судом рішення питання про скасування заходів забезпечення позову не вирішувалося. На даний час рішення Козелецького районного суду від 26 липня 2022 року переглядається Верховним Судом, а скасування заходів забезпечення позову у даній справі неодмінно потягне за собою відчуження спірного майна на користь третіх осіб, що унеможливить виконання рішення суду у разі його ухвалення на користь позивача.

Наголошує, що районний суд, вирішуючи заяву, порушив принципи диспозитивності, пропорційності та змагальності сторін, оскільки про дату, час і місце розгляду справи за заявами ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про скасування заходів забезпечення позову сторона позивача належним чином повідомлена не була.

Наданий ОСОБА_3 відзив на апеляційну скаргу ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 09 лютого 2023 року повернуто відповідачу через його невідповідність вимогам ч. 3 ст. 356 ЦПК України.

Відповідачем ОСОБА_2 та третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, відзив на апеляційну скаргу у встановлений строк не подавався.

У наданих до апеляційного суду письмових поясненнях ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , не погоджуючись з доводами апеляційної скарги та вважаючи оскаржувану ухвалу законною і обґрунтованою, просять залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Відповідачі наголошують на тому, що оскільки рішенням Козелецького районного суду від 26 липня 2022 року, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 , питання щодо скасування заходів забезпечення позову відповідно до ч. 9 ст. 158 ЦПК України не вирішувалося, вони звернулися до суду першої інстанції з клопотанням про скасування накладеного на належне їм на праві власності майно арешту.

Вважають безпідставними посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на відсутність підстав для зняття арешту у зв`язку з переглядом справи за його позовом у касаційному порядку. Звертають увагу, що представник ОСОБА_1 у суді касаційної інстанції двічі заявляв клопотання про зупинення дії/виконання рішення Козелецького районного суду від 26 липня 2022 року, але двічі отримав вмотивовану відмову у задоволенні клопотання.

Указують, що оскільки рішення суду набрало законної сили 01 листопада 2022 року після його перегляду Чернігівським апеляційним судом, касаційний перегляд справи жодним чином не забороняє та не звільняє від його виконання, в тому числі і не забороняє скасування заходів забезпечення позову.

Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 06 лютого 2023 року справу призначено до розгляду на 01 березня 2023 року о 14 год. з повідомленням учасників справи.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, відповідно до положень п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається належним чином повідомленим про час і місце судового розгляду (а.с. 115).

До початку судового засідання представник позивача адвокат Бубенок В.Г. на електронну адресу апеляційного суду надіслав заяву про відкладення судового засідання через неможливість його явки у зв`язку зі станом здоров`я, на підтвердження чого надав копію виписки з медичної картки хворого (а.с. 149).

Разом з тим, наведене клопотання не може бути задоволено, виходячи з наступних обставин.

З матеріалів справи вбачається, що під час розгляду справи за заявою ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про скасування заходів забезпечення позову представник позивача адвокат Бубенок В.Г. неодноразово подавав заяви про відкладення розгляду справи, а саме, 23 вересня 2022 року, 11 листопада 2022 року та 29 листопада 2022 року (а.с. 8-9, 22-23, 26). За заявленими клопотаннями судові засідання переносилися на інші дати. Клопотань про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції сторона позивача не заявляла.

Колегія суддів виходить з того, що, скерувавши заяву про відкладення судового засідання на електронну пошту апеляційного суду, адвокат Бубенок В.Г. не був позбавлений можливості заявити клопотання, відповідно до приписів ст. 212 ЦПК України, про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

За змістом ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням або не вчиненням процесуальних дій. У ч. 1 ст. 44 ЦПК України визначено, що учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватись процесуальними правами.

З огляду на те, що: розгляд справи в суді першої інстанції тричі відкладався саме за клопотанням адвоката Бубенка В.Г., і сторона позивача у судові засідання не з`являлась; судове рішення, яким ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позову, набрало законної сили ще 01 листопада 2022 року; вирішується питання скасування арешту на майно, що належить особам на праві власності, апеляційний суд вважає, що використання наданих процесуальних прав стороною позивача не можна визнати добросовісним, а заявлене представником ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції аналогічне клопотання про відкладення судового розгляду є намаганням затягнути розгляд даної цивільної справи, а отже процесуальним зловживанням сторони позивача.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення відповідача ОСОБА_3 , дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1 ст. 367 ЦПК України).

Дійшовши висновку про необхідність задоволення заяв ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про скасування заходів забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Козелецького районного суду від 26 липня 2022 року, яке залишено без змін постановою Чернігівського апеляційного суду від 01 листопада 2022 року, у задоволенні позовів ОСОБА_1 про визнання договорів купівлі-продажу недійсними відмовлено, отже необхідність у подальшому застосуванні вжитих заходів забезпечення позову відсутня, а під час вирішення справи районним судом питання щодо заходів забезпечення позову не вирішувалося.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

У справі встановлено, що у травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся з позовами до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в яких, уточнивши позовні вимоги, просив визнати недійсними договори купівлі-продажу 1/3 частки комплексу нежитлових будівель від 25 червня 2019 року, які були укладені між ним та кожним з відповідачів.

Ухвалами Козелецького районного суду від 17 травня 2021 року вжито заходи забезпечення позову накладено арешт на майно, а саме, 2/3 частки комплексу нежитлових будівель, які належать ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та розташовані по АДРЕСА_1 на земельних ділянках з кадастровими номерами :74:103:0002 та :74:103:0003 (а.с. 121-123, 124-126).

Рішенням Козелецького районного суду від 26 липня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу недійсним та позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу недійсним відмовлено (а.с. 127-134).

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 01 листопада 2022 року рішення Козелецького районного суду від 26 липня 2022 року залишено без змін (а.с. 135-147).

Звернувшись із заявами про скасування заходів забезпечення позову, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 посилалися на наявність судового рішення, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 та яким питання щодо скасування заходів забезпечення позову не вирішувалося.

Підстави для забезпечення позову та його види визначено положеннями ст. 149, 150 ЦПК України. Порядок скасування заходів забезпечення позову встановлений ст. 158 ЦПК України.

Так, за приписами ч. 1, 9, 10 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

Як зазначено у постанові Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9, забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 10 постанови, заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Отже законодавцем визначено, що забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Проаналізувавши наведені норми та вивчивши матеріали справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність скасування заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на спірне нерухоме майно.

Рішенням Козелецького районного суду від 26 липня 2022 року було встановлено, що 25 червня 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з одного боку та ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з іншого укладено договори купівлі-продажу 1/3 частки комплексу нежитлових будівель, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно комплекс нежитлових будівель, що розташований по АДРЕСА_1 , належить на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 по 1/3 частці кожному.

Звернувшись з позовами про визнання договорів купівлі-продажу недійсними, ОСОБА_1 зазначав, що спірні правочини укладені з порушенням чинного законодавства, на вкрай невигідних для нього умовах, а саме, за заниженою ціною нерухомого майна, яка не відповідає дійсній його вартості, без здійснення розрахунку за договорами та введенням його в оману щодо отримання ним прибутку від подальшого використання цього майна.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведені обставини, які б примусили укласти оспорювані договори на вкрай невигідних умовах та за яких правочини вчинені під впливом тяжкої для нього обставини, чим друга сторона правочину скористалася.

Рішення Козелецького районного суду від 26 липня 2022 року постановою Чернігівського апеляційного суду від 01 листопада 2022 року залишено без змін. Постанова апеляційного суду відповідно до ст. 384 ЦПК України набрала законної сили з дня її прийняття.

Ураховуючи викладені обставини, суд першої інстанції, в повній мірі проаналізувавши вищенаведені норми та вивчивши матеріали справи, дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для скасування заходів забезпечення позову, пославшись на те, що рішенням Козелецького районного суду від 26 липня 2022 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 у повному обсязі, тому потреба у застосуванні заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне майно на даний час відпала.

Не є підставою для скасування оспорюваної ухвали твердження позивача про оскарження в касаційному порядку рішення Козелецького районного суду від 26 липня 2022 року з огляду на таке.

Конституція України, окреслюючи основні засади судочинства, передбачила забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Касаційне провадження це так званий «правовий нагляд» за судовими рішеннями. До повноважень суду касаційної інстанції віднесено перегляд справи з питань права (матеріального і процесуального), тобто рішення переглядається тільки в правовому аспекті. Особливістю цієї інстанції є те, що предметом її розгляду є рішення, що набрали законної сили.

З наявних у ЄДРСР відомостей вбачається, що у грудні 2022 року представник позивача адвокат Бубенко В.Г. звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Козелецького районного суду від 26 липня 2022 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 01 листопада 2022 року.

Ухвалою Верховного Суду від 13 грудня 2022 року у справі № 734/1352/21 відкрито касаційне провадження та відмовлено у задоволенні клопотання адвоката Бубенка В.Г. про зупинення дії рішення суду першої інстанції.

У січні 2023 року представник позивача повторно звернувся до Верховного Суду із заявою про зупинення дії оскаржуваного рішення. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 січня 2023 року відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про зупинення дії рішення Козелецького районного суду від 26 липня 2022 року. Дійшовши такого висновку, Верховний Суд врахував необхідність у зупиненні дії судового рішення, зокрема, ймовірність утруднення повторного розгляду справи внаслідок можливого скасування судового рішення, забезпечення збалансованості інтересів сторін та запобігання порушенню прав осіб.

Не можуть бути підставою для скасування судового рішення твердження ОСОБА_1 про наявність у відповідачів наміру відчужити спірне нерухоме майно, з огляду на те, що спір за його позовом по суті вирішено, а забезпечення позову має тимчасовий характер і має на меті забезпечити виконання рішення суду у випадку, якщо воно буде ухвалено на користь позивача. За обставинами даної справи у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Отже, враховуючи те, що за матеріалами даної справи встановлено, що на час звернення ОСОБА_3 та ОСОБА_2 із заявами про скасування накладеного судом арешту на 2/3 частини комплексу нежитлових будівель потреба у забезпеченні позову відсутня, висновок суду першої інстанції про необхідність скасування заходів забезпечення позову є обґрунтованим та таким, що відповідає забезпеченню збалансованості інтересів сторін в ході вирішення спору.

Зважаючи на наведене у сукупності, апеляційний суд приходить висновку, що суд першої інстанції правильно визначив наявність правових підстав для задоволення заяв ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про скасування заходів забезпечення позову. Доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують і не дають підстави для скасування судового рішення, яке постановлене з додержанням норм процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Козелецького районного суду Чернігівської області від 13 грудня 2022 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 02 березня 2023 року.

Головуюча: Н.В. Шитченко

Судді: Н.В. Висоцька

О.Є. Мамонова