Справа № 344/698/18
Провадження № 22-ц/4808/372/23
Головуючий у 1 інстанції Бабій О. М.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Бойчука І.В., Томин О.О.

з участю секретаря Возняк В.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 18 січня 2023 року, в справі за скаргою ОСОБА_1 на постанови головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Івано-Франківську Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Матієшин Наталії Дмитрівни про відкриття виконавчого провадження № 70073332 від 14.10.2022, про стягнення виконавчого збору, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження,

в с т а н о в и в :

13 січня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з скаргою про визнання протиправними та скасування постанов головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Івано-Франківську Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Матієшин Н.Д. про відкриття виконавчого провадження № 70073332 від 14.10.2022, про стягнення виконавчого збору, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 18 січня 2023 року скаргу ОСОБА_1 залишено без розгляду з підстав відсутності клопотання про поновлення строку звернення з скаргою до суду.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.

Вимоги скарги мотивовано тим, що 14 жовтня 2022 року державним виконавцем Івано-Франківського ВДВС Матієшин Н.Д. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 70073332, одночасно було також винесено і постанову щодо стягнення виконавчого збору в даному виконавчому провадженні.

Не погоджуючись із зазначеними постановами, 7 листопада 2022 року ОСОБА_1 подала позов до Івано-Франківського окружного адміністративного суду, однак ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2022 року їй відмовлено у відкритті провадження з розгляду даного адміністративного позову з підстав порушення предметної підсудності.

22 листопада 2022 року вона звернулася зі скаргою до Івано-Франківського міського суду зі скаргою в порядку ст. 447 ЦПК України, яка ухвалою суду від 23 листопада 2022 року була повернута.

13 січня 2023 року, усунувши причини повернення даної скарги, ОСОБА_1 повторно звернулася із скаргою до Івано-Франківського міського суду та просила поновити пропущений строк для її подання, яке міститься у тексті скарги.

Однак оскаржуваною ухвалою суду її скаргу залишено без розгляду з підстав відсутності клопотання про поновлення пропущеного строку для подання скарги.

Апелянт просила ухвалу суду скасувати, а справу направити в суд першої інстанції для продовження розгляду.

Головний державний виконавець Відділу державної виконавчої служби у місті Івано-Франківську Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Матієшин Н.Д. подала відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечила вимоги скарги ОСОБА_1 , як такі що необгрунтовані.

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 підтримали доводи апеляційної скарги з наведених у ній мотивів.

Головний державний виконавець Відділу державної виконавчої служби у місті Івано-Франківську Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Матієшин Н.Д. у судове засідання апеляційного суду не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку, що відповідно до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи у її відсутності.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення апелянтки та її представника, дослідивши матеріали справи та перевіривши, відповідно до ст. 367 ЦПК України, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що заявниця звернулася до суду з скаргою із пропуском встановленого законом строку звернення до суду, а тому враховуючи відсутність клопотання про поновлення строку звернення до суду, наявні підстави для залишення скарги без розгляду.

З таким висновком суду колегія суддів не погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) встановлює, що кожен має право на розгляд його справи судом.

За змістом статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах.

Згідно ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Разом з цим, статтею 449 ЦПК України встановлено строки для звернення зі скаргою: пунктом а, частини 1 статті 449 ЦПК та статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що скарга подається протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналась про порушення своїх прав.

Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Судом встановлено, що 14 жовтня 2022 року державним виконавцем Івано-Франківського ВДВС Матієшин Н.Д. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 70073332 з виконання виконавчого листа про вселення ОСОБА_3 в квартиру АДРЕСА_1 та встановлення порядку користування вказаною квартирою, одночасно також винесено постанову щодо стягнення виконавчого збору в даному виконавчому провадженні.

22 листопада 2022 року ОСОБА_1 звернулася з скаргою до Івано-Франківського міського суду в порядку ст. 447 ЦПК України, яка ухвалою суду від 23 листопада 2022 року повернута заявнику з підстав порушення ч.4 ст. 183 ЦПК України.

13 січня 2023 року ОСОБА_1 повторно звернулася із скаргою до Івано-Франківського міського суду та просила поновити пропущений строку звернення до суду.

За змістом статті 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права та свободи.

Десятиденний строк для оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця встановлений також статтею 82 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року, чинного на момент винесення постанови про закриття виконавчого провадження, та статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року, чинного на момент звернення заявника до суду зі скаргою.

Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (стаття 126 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Отже, строки на подання скарги є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається у скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому заявникові може бути роз`яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах.

З`ясування обставин дотримання заявником процесуального строку на звернення до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, наявності клопотання про його поновлення зазначеного строку та поважних причин для його поновлення має першочергове значення, оскільки правовим наслідком недотримання встановленого законом строку звернення із скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, відсутності клопотання про поновлення зазначеного строку та поважності причин для його поновлення, є залишення скарги без розгляду та повернення її заявникові.

Така позиція викладена Верховним Судом у постанові від 18.11.2020 року (справа №466/948/19, провадження №61-16974св19).

З матеріалів справи вбачається, що подаючи скаргу до суду ОСОБА_1 водночас ставила питання про поновлення строку на звернення з скаргою до суду ( т.2 а.с. 159), а відтак висновок суду про те, що скаржник не подала клопотання про поновлення строку суперечить змісту поданої скарги, а отже у суду були відсутні підстави для залишення скарги без розгляду.

Відповідно до положень ст.. 379 ЦПК України підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Оскільки суд дійшов помилкового висновку про наявність підстав для залишення позову без розгляду, то ухвала суду підлягає скасуванню з направленням справи в суд першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 374, 379, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду від 18 січня 2023 року скасувати, а справу направити в суд першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 лютого 2023 року.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: І.В. Бойчук

О.О. Томин