Номер провадження: 22-ц/813/1990/23
Головуючий у першій інстанції Лічман Л. Г.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.03.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Цюри Т.В.,

суддів: Сегеди С.М., Комлевої О.С.,

За участю секретаря судового засідання: Хухрова С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 07 вересня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» Паламарчука Віталія Віталійовича, Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС», за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій» про захист прав споживачів шляхом зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

24 грудня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» Паламарчука Віталія Віталійовича, Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС», за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій» про захист прав споживачів шляхом зобов`язання вчинити певні дії (а.с.1-3).

07 вересня 2021 року рішенням Малиновського районного суду м. Одеси узадоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» Паламарчука Віталія Віталійовича (м. Київ, вул. Січових Стрільців, 17), Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» (м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8) про захист прав споживачів шляхом зобов`язання вчинити певні дії -відмовлено повністю (а.с.174-180).

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить суд рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 07 вересня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі (а.с.192-192а).

17 грудня 2021 року Одеським апеляційним судом отримано відзив на апеляційну скаргу від Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс». Представник зазначає, що відповідно до Договору №7_БМ від 20 липня 2020 року про відступлення права вимоги, ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» є законним правонаступником ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ», а тому є новим кредитором позивача за кредитним договором №200346592 від 25.09.2015 року. Сторона стягувача вважає, що скаржником не виконано умови кредитного договору, а доказів того, що він не міг виконати свої зобов`язання з причин, що не залежали від нього не надав. Також повідомляє, що у відкритому доступі (за посиланням) наявні реквізити для погашення кредитної заборгованості клієнтів в ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ». Тому, стягувач вважає, що суд першої інстанції правомірно дійшов висновку, що скаржник не надав суду доказів на підтвердження відсутності у нього можливості сплатити заборгованість у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на рахунок неплатоспроможного банку через установи інших банків, а також шляхом внесення готівки у касу діючого (працюючого) відділення неплатоспроможного банку або іншого його відділення. З огляду на вказане, стягувач просить суд відмовити у задоволенні вимог апеляційної скарги в повному обсязі та залишити судове рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 07 вересня 2021 року без змін (а.с.203-204).

Про судове засідання, призначене на 23 лютого 2023 року об 13 год 00 хв., учасники справи повідомлені належним чином, що підтверджується довідками секретаря судового засідання наявними в матеріалах справи.

Заяв чи клопотань про відкладення розгляду справі від сторін до суду не надходило, також судом не було отримано заяв чи клопотань про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, ненадання жодних доказів щодо існування підстав для відкладення розгляду справи, апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу у відсутності сторін.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам відповідає, з огляду на таке.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не довів, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання шляхом перерахування коштів на депозит нотаріуса, на рахунок неплатоспроможного банку через установи інших банків, а також шляхом внесення готівки у касу діючого (працюючого) відділення неплатоспроможного банку або іншого його відділення або на накопичувальний рахунок, отже причини несплати ним заборгованості за кредитним Договором є неповажними. Не встановлено судом наявність прострочення кредитора відповідно до обставин справи і зазначених вище норм законодавства. З урахуванням цих обставин та приписів норм права посилання позивача про те, що відповідач не виконав свої зобов`язання по кредитному договору, не повідомив його про можливість альтернативного внесення коштів є необгрунтованими.

Колегія суддів, дослідивши матеріали та обставини справи, вважає вірними вказані висновки суду першої інстанції з огляду на таке.

Так, судом встановлено, що відповідно до заяви (оферти) № 200346592 від 25.09.2015 р. між ОСОБА_1 та ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» укладено Договір про надання та використання платіжної картки з кредитним лімітом 3050 грн (а.с. 6).

23.05.2016 згідно з рішенням Правління Національного банку України №14/БТ ПАТ «Банк Михайлівський» віднесено до категорії неплатоспроможних, а відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 812 розпочато процедуру виведення ПАТ «Банк Михайлівський» з ринку шляхом запровадження у ньому тимчасової адміністрації.

Відповідно рішення Правління Національного банку України від 12.07.2015 р. № 124- рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 12.07.2016 р. №1213 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» та делегування повноважень ліквідатора банку», за яким розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» з 13.07.2016 р. до 12.07.2018 р. включно, призначено уповноважену особу Фонду гарантування та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «Банк Михайлівський».

21.06.2018 р. виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення № 1758 про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» строком до 12 липня 2020 року включно.

20.07.2020 року відбулось підписання договору №7_БМ відступлення ПАТ «Банк Михайлівський» (за договором - банк) прав вимоги ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» (за договором - новий кредитор) за результатами проведення торгів (аукціону), в тому числі і право вимоги за Договором № 200346592.

Згідно з п. 2. вказаного договору новий кредитор у день настання відкладальної обставини відповідно до п. 16 цього договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання банком у повному обсязі коштів, відповідно до п. 4 цього договору, набуває усі права кредитора за Основними договорами.

Листом вих. № ДФ0110/18 від 01.10.2020 р. ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» повідомило ОСОБА_1 , що 20.07.2020 р. між ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» укладено Договір № 7_БМ про відступлення прав вимоги, в тому числі і за договором № 200346592 від 25.09.2015 р. за Реєстром боржників (Додатку № 1) до цього Договору. Станом на дату відступлення права вимоги сума заборгованості за договором № 200346592 від 25.09.2015 р. склала 23479,06 грн. Крім того вказано, що ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» є єдиним законним власником прав вимоги за кредитним договором ОСОБА_1 .

Постановою Північного апеляційного господарського суду у складі колегії суддів від 01.07.2021 р. підтверджено набуття права вимоги ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» за договором №7_БМ від 20.07.2020 р.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані тим, що 25.09.2015 р. між ним та ПАТ «БАНК Михайлівський» шляхом підписання заяви (оферти) укладено договір № 200346592 про встановлення кредитного ліміту 3500 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 90,02 %. Свої зобов`язання ОСОБА_1 виконував своєчасно та належним чином до травня 2016 р. Однак, у зв`язку з ліквідацією банку ОСОБА_1 був позбавлений можливості перераховувати кошти, неодноразово намагався з`ясувати контакти банку та рахунок для оплати кредиту. 24.05.2016 р. ОСОБА_1 прибув до відділення банку, однак там було зачинено та 09.06.2016 р. він направив листа з проханням надати рахунок, на який здійснювати оплату, але відповіді не отримав. У серпні 2020 р. позивача почали турбувати працівники ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» з вимогою повернути заборгованість у розмірі 23479,06 грн., з яких борг 7589,61 грн., 15889,45 заборгованість за нарахованими процентами. Крім того, 20.07.2020 р. між ПАТ «БАНК Михайлівський» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАС» укладено договір відступлення права вимоги. Таким чином, позивач не виконав зобов`язання з незалежних від нього причин, а саме через порушення процедури ліквідації Банку. На даний час у кредитній історії ОСОБА_1 , яка сформована ТОВ «Українське бюро кредитних історій» міститься інформація, що не відповідає дійсності, а саме про заборгованість у розмірі 15889,45 грн.

При цьому, судом встановлено та не заперечується апелянтом, що на теперішній час сума у розмірі 7589,61 грн ще не сплачена ОСОБА_1 на виконання кредитного договору № 200346592 від 25.09.2015 р., а тому ОСОБА_1 є боржником.

В свою чергу в апеляційній скарзі ОСОБА_1 наголошує на тому, що наявними у справі доказами підтверджується, що банком не було виконано взятих на себе зобов`язань, а погашення боргу боржник не зміг здійснити вчасно з причин, що не залежали від нього самого, а саме через заміну кредитора в зобов`язанні, порушення процедури ліквідації Банку та наявності судового провадження щодо нікчемності договору факторингу між Банком та ТОВ «ФК «Плеяда» та відновлення договорів в ПО АБС Б2 Банку. Тому, апелянт вважає, що судом першої інстанції не повністю досліджено та оцінено докази, що призвело до порушення норм права.

Апеляційний суд відхиляє вказані доводи апеляційної скарги, вважає їх необґрунтованими та недоведеними з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору..

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частина 1 ст. 509 ЦК України дає визначення поняття зобов`язання, а саме, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно із частинами 1 та 2 статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Відповідно до ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно з ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до положень статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

За змістом частини четвертої статті 613 ЦК України боржник за грошовим зобов`язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора, тобто у випадку, якщо кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають iз суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку (частина перша цієї статті).

Зміст вказаної норми свідчить, що під простроченням кредитора мається на увазі відмова прийняти належне виконання боржником, що відповідає статті 526 ЦК України з урахуванням частини третьої статті 612 ЦК України, або не вчинення стороною зобов`язання дій, передбачених договором, або дій, які випливають із суті зобов`язання, до вчинення яких боржник не міг виконати зобов`язання.

Судом першої інстанції вірно наголошено на тому, що відповідно до статті 537 ЦК України боржник має право виконати свій обов`язок шляхом внесення належних з нього кредиторові грошей або цінних паперів у депозит нотаріуса, нотаріальної контори в разі:

1) відсутності кредитора або уповноваженої ним особи у місці виконання зобов`язання;

2) ухилення кредитора або уповноваженої ним особи від прийняття виконання або в разі іншого прострочення з їхнього боку;

3) відсутності представника недієздатного кредитора.

Нотаріус повідомляє кредитора у порядку, встановленому законом, про внесення боргу у депозит.

Тому, обов`язку кредитора виконати дії, які б не створили ситуацію з простроченням кредитора, кореспондується обов`язок боржника виконати дії, які свідчать про його добросовісність у виконанні грошового зобов`язання.

Отже, відмова кредитора від запропонованого боржником виконання договору може мати місце лише тоді, коли кредитор може прийняти виконання від боржника, однак з суб`єктивних причин відмовляється це зробити, натомість не можна вважати відмовою об`єктивну неможливість прийняти виконання боржника, оскільки в такому випадку матиме місце не відмова від прийняття виконання, а лише неможливість прийняти виконання.

Такі висновки викладені у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року у цивільній справі № 607/14326/15.

Віднесення банку до категорії неплатоспроможних, запровадження процедури тимчасової адміністрації або ліквідації банку не припиняють дію кредитних договорів. Позичальник зобов`язаний повернути банку основну суму боргу та сплатити проценти у розмірах і у строки, встановлені умовами кредитного договору.

Відповідно до статті 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації Фонд гарантування вкладів фізичних осіб має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання.

Статтею 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлені повноваження Фонду під час здійснення ліквідації банку. Так пунктом 10 частини першої статті 48 цього Закону України передбачено, що Фонд повертає ініціатору переказу кошти, що надійшли на кореспондентський рахунок банку для зарахування на поточні рахунки клієнтів банку або для виплати переказів протягом процедури ліквідації до дня відкриття банком накопичувального рахунка в Національному банку України (крім коштів, призначенням платежу за якими є погашення зобов`язань перед банком).

Також банк у стані тимчасової адміністрації та ліквідації у своїй діяльності керується Положенням про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженим рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05 липня 2012 року № 2, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України від 14 вересня 2012 року за № 1581/21893 (далі Положення).

Абзацом третім підпункту 2.17 пункту 2 розділу V Положення (в редакції, чинній на момент виведення банку з ринку) Фонд та/або уповноважена особа Фонду на ліквідацію банку (у разі делегування їй відповідних повноважень, крім повноважень, покладених на неї безпосередньо Законом) вживає таких заходів: здійснює відкриття накопичувального рахунку та вчиняє інші дії згідно з цим Положенням.

Фактично створення накопичувального рахунку передбачено для забезпечення здійснення взаєморозрахунків, у тому числі і за кредитними зобов`язаннями.

Підпунктом 3.2 пункту 3 розділу V Положення встановлено, що з метою забезпечення процедури ліквідації Фонд або уповноважена особа Фонду на ліквідацію банку (у разі делегування їй відповідних повноважень) ініціює відкриття накопичувального рахунку неплатоспроможного банку у національній валюті та іноземній валюті, а також у банківських металах (за необхідності) в НБУ.

На накопичувальний рахунок банку зараховуються кошти такого банку і надходження на його користь. З цього рахунку проводяться розрахунки з кредиторами й оплата витрат на здійснення процедури ліквідації, а також повернення ініціатору переказу коштів відповідно до законодавства про переказ коштів і покупцю активу(ів) майна банку у випадках, визначених цим Положенням (підпункт 3.4 пункту 3 розділу V Положення).

Як зазначає апелянт, порушення строків погашення заборгованості відбулось через заміну кредитора, а також введенням у ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» тимчасової адміністрації і тому у ОСОБА_1 були відсутні реквізити для оплати.

Вказані доводи є неспроможними так як на офіційному веб-сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб наявна наступна інформація:

1)https://mbank.fg.gov.ua/articles/3967-zaprovadzheno-timchasovu-administratsiyu-u-pat-bank-mikhaylivskiy.html «Запроваджено тимчасову адміністрацію у ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» від 24.05.2016 р., де вказано реквізити ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ»: ,МФО 380935, місцезнаходження: пров. Рильський, буд. 10-12/3, м. Київ, 01001. Крім того зазначено про телефони для довідок;

2)https://mbank.fg.gov.ua/articles/3970-rezhim-roboti-pat-bank-mikhaylivskiy-ta-upovnovazhenoi-osobi.html «Режим роботи ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» та уповноваженої особи» від 25.05.2016 р. з зазначенням місцезнаходження неплатоспроможного банку та уповноваженої особи Фонду на тимчасову адміністрацію ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ», а також адресу для листування пл. Спортивна, 1 - А, м. Київ, 01601 (ТРЦ «Гуллівер»), вказано режим роботи і номер телефону Довідкової інформації.

3)https://mbank.fg.gov.ua/articles/3969-do-uvagi-pozichalnikiv-pat-bank-mikhaylivskiy-zalishaetsya-edinim-diysnim-kreditodavtsem-za-ukladenimi-ranishe-dogovorami.html «До уваги позичальників: ПАТ «Банк Михайлівський» залишається єдиним дійсним кредитодавцем за укладеними раніше договорами» від 25.05.2021 р., де вказані реквізити для погашення кредитної заборгованості клієнтів в ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ»: Отримувач: ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ», Рахунок : 9024, МФО: 380935, , призначення платежу: погашення заборгованості по кредитному договору №… від…. (ПІБ, ІПН).

Отже, колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не надано доказів на підтвердження відсутності у нього можливості сплатити заборгованість у безготівковій формі, що він вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання шляхом перерахування коштів на рахунок неплатоспроможного банку через установи інших банків, а також шляхом внесення готівки у касу діючого (працюючого) відділення неплатоспроможного банку або іншого його відділення.

А тому, висновок щодо того, що причини несплати ним заборгованості за кредитним Договором є неповажними відповідають обставинам справи.

Отже, не заслуговують на увагу посилання апелянта про те, що відповідач не виконав свої зобов`язання по кредитному договору, не повідомив його про можливість альтернативного внесення коштів.

Також, колегія суддів вважає, що з матеріалів справи можливо встановити факт правомірності відомостей про прострочену заборгованість і того, що зазначені відомості не підлягають вилученню з бухгалтерського обліку та програмного забезпечення АБС Б2 по нарахованим відсоткам у розмірі 15889,45 грн. за кредитним договором № 200346592 від 25.09.2015 р.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, а тому рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 07 вересня 2021 року слід залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України новий розподіл понесених сторонами судових витрат не здійснюється.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 07 вересня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» Паламарчука Віталія Віталійовича, Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС», за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій» про захист прав споживачів шляхом зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 06.03.2023 року.

Головуючий суддя Цюра Т.В.

Судді: Сегеда С.М.

Комлева О.С.