Провадження № 2/344/924/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого- судді: Татарінової О.А.,

за участю секретаря: Кондратів Х.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування завданої шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди. Вимоги позову обґрунтовує тим, що 22.11.2017 близько 09.40 годин в м. Івано-Франківську водій ОСОБА_3 , керувала автомобілем марки KIA SOUL реестраційний № НОМЕР_1 та рухалася по вул. Шпитальній зі сторони вул. Дністровської у напрямку перехрестя із вул. Грушевського. По ходу руху автомобіля вздовж правого краю проїзної частини вул. Шпитальної навпроти речового ринку стояли запарковані автомобілі. Ліворуч даних автомобілів проїзною частиною та смугою руху автомобіля KIA SOUL в попутному із даним автомобілем напрямку йшли пішоходи ОСОБА_4 , а безпосередньо ліворуч від неї - ОСОБА_1 . Водій ОСОБА_2 об`єктивно завчасно виявила цих пішоходів на своїй смузі руху. Відповідно до п. 1.10 Правил дорожнього руху України у частині значення терміну «перешкода для руху» пішоходи ОСОБА_4 і ОСОБА_1 створювали перешкоду для руху автомобілем водію ОСОБА_2 , що для забезпечення безпеки дорожнього руху змушувало її маневрувати, або зменшувати швидкість аж до зупинки транспортного засобу. Крім того, зустрічною смугою назустріч автомобілю KIA SOUL рухався невідомий легковий автомобіль, який для водія ОСОБА_2 разом із пішоходами ОСОБА_4 і ОСОБА_1 утруднював зустрічний роз"їзд. Однак, водій ОСОБА_2 не врахувала дорожню обстановку яка склалася, проявила неуважність, під час зустрічного утрудненого роз"їзду не дотрималася безпечного інтервалу між своїм автомобілем та пішоходом ОСОБА_1 та у разі виникнення перешкоди для руху у вигляді пішоходів ОСОБА_4 і ОСОБА_1 , негайно не вжила заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, унаслідок чого вчинила наїзд на пішохода ОСОБА_1 .

У результаті порушення ОСОБА_2 Правил дорожнього руху України сталася дорожньо-транспортна пригода, унаслідок якої ОСОБА_1 згідно висновку судово-медичної експертизи № 168 від 19.01.2018 отримала тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, як таких, які викликали тривалий розлад здоров`я і не є небезпечним для життя в момент спричинення у вигляді травми лівої гомілки із закритим багатоуламковим переломом обох кісток лівої гомілки в нижній третині зі зміщенням відламків, що викликало необхідність проведення операції (монтажу системи скелетного ви тяжіння, остеосинтезу кісток лівої гомілки в АЗФ), синцями, саднами та ранами. За фактом ДТП ОСОБА_2 слідчим органом внесено відомості до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань, оголошено підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. В результаті ДТП ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження і перебувала на стаціонарному лікуванні в Івано-Франківській міській лікарні №1. У зв`язку з переломом нею куплялися медикаменти та механізм для зовнішньої та внутрішньої фіксації. На лікування ОСОБА_1 затрачено 24559,23 гривень, що підтверджується фіскальними чеками. Протиправними діяннями ОСОБА_2 крім матеріальної заподіяно моральну шкоду. Протиправні дії ОСОБА_2 стали для ОСОБА_1 причиною сильного стресу. До цього часу вона перебуває в стані пригнічення, депресії і дискомфорту, погіршення її здоров`я, самопочуття, втрати спокою, головних болях, вона до цього часу не може повернутися до звичного способу життя, втратила можливість пересуватися, потребує сторонньої допомоги, порушення нормальних життєвих зв`язків. Зазначає, що своїми діями ОСОБА_2 вразила честь і гідність ОСОБА_1 , заподіяла їй моральні страждання. Крім того, вона вимушена займатись не притаманними для себе діями: звертатись до працівників правоохоронних органів, суду. Заподіяну їй моральну шкоду ОСОБА_1 оцінює в 250 000 гривень 00 копійок.

Також, ОСОБА_1 звернулася за правовою допомогою, за які оплатила кошти в сумі 10000 грн. У квітні 2018 року кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_2 направлено до Івано-Франківського міського суду для судового розгляду по суті. Під час підготовчого засідання, в квітні 2018 року подано цивільний позов про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. 31 жовтня 2022 року Івано-Франківським міським судом винесено ухвалу про закриття кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_2 y вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України на підставі п.1 ч. 2 ст. 284 КПК України, за закінченням строків давності. В межах кримінального судочинства ОСОБА_1 було подано цивільний позов про стягнення із ОСОБА_2 матеріальної та моральної шкоди. Ухвалою Івано-Франківського міського суду цивільний позов залишено без розгляду. На підставі вищенаведеного просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 завдану матеріальну шкоду в розмірі 24559, 23 грн., моральну шкоду в розмірі 250000 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 10000 гривень.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав наведених у позовній заяві, просив їх задовольнити

Представник відповідача в судовому засіданні просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на недоведеність вини відповідачки у ДТП. Крім того, зазначив, що подані позивачем докази не є належними.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона покликається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 31.10.2022 року кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_2 у вчиненні кримінального праворушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, закрито з підстав зазначених у мотивувальній частині ухвали. Цивільний позов потерпілої ОСОБА_1 до обвинуваченої ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишено без розгляду.

Із зазначеної ухвали вбачається, що 22.11.2017 близько 09.40 год. в м. Івано-Франківську водій ОСОБА_2 , керувала автомобілем марки КІА SOUL, реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухалася по вул. Шпитальній зі сторони вул. Дністровської у напрямку перехрестя із вул. Грушевського. По ходу руху автомобіля, вздовж правого краю проїзної частини вул. Шпитальної, навпроти речового ринку, стояли запарковані автомобілі. Ліворуч даних автомобілів, проїзною частиною та смугою руху автомобіля КІА SOUL, в попутному із даним автомобілем напрямку йшли пішоходи ОСОБА_4 , а безпосередньо ліворуч від неї - ОСОБА_1 . Водій ОСОБА_2 об`єктивно завчасно виявила цих пішоходів на своїй смузі руху.

Відповідно до п. 1.10 Правил дорожнього руху України у частині значення терміну «перешкода для руху», пішоходи ОСОБА_4 і ОСОБА_1 створювали перешкоду для руху автомобілем водію ОСОБА_2 , що для забезпечення безпеки дорожнього руху змушувало її маневрувати, або зменшувати швидкість аж до зупинки транспортного засобу. Крім того, зустрічною смугою назустріч автомобілю КІА SOUL рухався невідомий легковий автомобіль, який для водія ОСОБА_2 , разом із пішоходами ОСОБА_4 і ОСОБА_1 , ускладнював зустрічний роз`їзд.

Однак, водій ОСОБА_2 не правильно врахувала дорожню обстановку, яка склалася, проявила неуважність, під час зустрічного ускладненого роз`їзду не дотрималася безпечного інтервалу між своїм автомобілем та пішоходом ОСОБА_1 та у разі виникнення перешкоди для руху у вигляді пішоходів ОСОБА_4 і ОСОБА_1 , негайно не вжила заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, унаслідок чого вчинила наїзд на пішохода ОСОБА_1 . При цьому, ОСОБА_2 порушила наступні вимоги пунктів Правил дорожнього руху України:

п. 2.3.б), який вказує, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, технічним станом транспортного засобу, не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

п. 12.3., згідно якого у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди;

п. 13.1., де зазначено, що водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримуватися безпечної дистанції та безпечного інтервалу;

п. 13.3., який вказує, що під час обгону, випередження, об`їзду перешкоди чи зустрічного роз`їзду необхідно дотримувати безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху;

п. 13.4., де зазначено, якщо зустрічний роз`їзд утруднений, водій, на смузі якого є перешкода чи габарити транспортного засобу, яким він керує, заважають зустрічному руху, повинен дати дорогу.

У результаті порушення ОСОБА_2 Правил дорожнього руху України сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої ОСОБА_1 згідно висновку судово-медичної експертизи № 168 від 19.01.2018 отримала тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, як таких, які викликали тривалий розлад здоров`я і не є небезпечним для життя в момент спричинення, у вигляді травми лівої гомілки із закритим багатоуламковим переломом обох кісток лівої гомілки в нижній третині зі зміщенням відламків, що викликало необхідність проведення операції (монтажу системи скелетного витяжіння, остеосинтезу кісток лівої гомілки в АЗФ), синців, саден та ран.

З копії виписки №7060 із медичної карти стаціонарного хворого травматологічного відділення від 13.12.2017 року вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 22.11.2017 року госпіталізовано в МКЛ № 1 для оперативного лікування, зі слів пацієнтки отримана травма під час ДТП 22.11.2017 року. ОСОБА_1 встановлено клінічний діагноз відкритий перелом лівої гомілки в н/3 із зміщенням відламків.

На підтвердження витрат на лікування позивачем надано квитанції та товарні чекі на на придбання медикаментів у період з 22.11.2017 року по 16.12.2017 року на суму 5479,14 грн., що охоплює період лікування ОСОБА_1 .

Окрім того, згідно копії накладної та копій квитанцій, долучених позивачем до матеріалів справи, ОСОБА_1 оплачено 19 080,00 грн.

Згідно висновку лікарсько-консультативної комісії КНП «ЦПМКДД» СП «Міська поліклініка № 2» ОСОБА_1 потребує постійного стороннього догляду, є невиліковною особою через порушення функцій організму не може самостійно пересуватись і самообслуговуватись.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Законодавець у ч.1 ст.16 ЦК України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч.2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.

У статті 1 Закону України «Про страхування» визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 10 Закону України «Про страхування» страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем.

Відповідно до статті 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

На час ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована в ПАТ СК «Універсальна» на підставі полісу № АК/6705023, строк дії з 14.05.2017 до 13.05.2018 включно. Страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю і здоров`ю 200000 грн., за шкоду заподіяну майну 100000 грн. Франшиза 0 грн.

Статтею 1194 ЦК України встановлено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, яка завдала шкоду, можливе лише за умови, що згідно з Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі№ 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) зроблено висновок про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом № 1961-IVу страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) та підтверджено ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 20 лютого2020 року у справі № 753/15214/16-ц (провадження № 14-25цс20).

Таким чином, страховик, за умови укладення страхувальником договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим та здійснює відшкодування в межах ліміту своєї відповідальності (страхової суми) завданої страхувальником майнової шкоди потерпілій особі. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За таких обставин, згідно положень закону покладення на застраховану винну у ДТП особу обов`язку відшкодувати потерпілому майнову шкоду можливе лише у випадку обґрунтованої, законної відмови страховика здійснити таке відшкодування за свого страхувальника (у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування) або у випадку, якщо виплачене страховиком страхове відшкодування (страхова виплата) є меншим від розміру фактично завданих збитків. В останньому випадку на (страхувальника) покладається обов`язок з відшкодування різниці між страховою виплатою та фактичним розміром шкоди.

Статтею 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Франшиза при відшкодуванні шкоди, заподіяної життю та/або здоров`ю потерпілих, не застосовується.

Статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до статті 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Згідно ст.24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

Відповідно до ст.26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Оскільки відповідач уклала із страхувальником договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, позивач повинна була звертатись до страхової компанії за виплатою страхового відшкодування, завданого її здоров`ю, у межах ліміту відповідальності, передбаченого полісом № АК/6705023 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Разом з тим, у матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 зверталась до ПАТ СК «Універсальна» за виплатою страхового відшкодування та їй було відмовлено.

Також слід зазначити, що позивач вимоги до страхової компанії не заявляла, як і подавала клопотання про заміну відповідача належним відповідачем або залучення співвідповідача.

Велика Палата Верховного Суду вже висновувала, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Тоді як встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який він виконує під час розгляду справи (див., зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 41), від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (пункт 49), від 12 вересня 2018 року у справі № 569/96/17 (пункт 46), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справах № 570/3439/16-ц (пункти 37, 54) та № 372/51/16-ц (пункт 31.4), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 38), від 13 березня 2019 року у справі № 757/39920/15-ц (пункт 31), від 20 березня 2019 року у справі № 486/1459/17 (пункт 54), від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц(пункт 63), від 15 травня 2019 року у справах № 750/5785/18, № 570/2739/16-цта № 554/9144/17, від 29 травня 2019 року у справі № 554/10303/17-ц, від 20 листопада 2019 року № 201/12877/16 (пункт 46), від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (пункт 71), від 05 травня 2020 року у справі № 554/8004/16-ц (пункт 43), від 19 травня 2020 року у справі № 263/17218/18 (пункт 24).

Установивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє в позові до такого відповідача (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 40), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункти 37, 54), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.10), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 39), від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (пункт 75), від 07 липня 2020 року у справі № 438/610/14-ц (пункт 54) та 13 жовтня 2020 року у справі № 640/22013/18 (пункт 31)).

Велика Палата Верховного Суду в постановах від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) (пункт 59), від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) неодноразово звертала увагу на те, що у справах про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної страхувальником за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у межах ліміту страхового відшкодування належним відповідачем буде страховик.

Як вбачається зі змісту ст.ст.50,51,175 ЦПК України на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. Водночас позивач не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про залучення до участі у справі співвідповідачів.

Оскільки позивач, користуючись своїми правами, не заявила позовних вимог про відшкодування шкоди до страховика відповідача, із заявою про виплату страхового відшкодування до страховика не зверталася та не отримала відмову у виплаті страхового відшкодування, а одразу ж пред`явила вимогу до відповідача, суд приходить до переконання, що у задоволенні вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди слід відмовити.

Щодо заявлених позовних вимог в частині стягнення з відповідача моральної шкоди суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Стаття 1167 ЦК України передбачає загальні підстави відповідальності за спричинену моральну шкоду в позадовоговірних відносинах, зокрема, встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Частиною другою цієї статті передбачено,що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки,а також в інших випадках, встановлених законом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2021 року в справі № 147/66/17 дійшла висновку ,що виходячи з положень ст.ст.16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому, як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися в будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства (п. 92 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц).

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

По своїй суті зобов`язання з компенсації моральної шкоди є досить специфічним, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, яка завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір цієї особи з потерпілим, у якому сторони домовилися, зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, - рішення суду, у якому визначені спосіб і розмір такої компенсації (див. висновок Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, сформульований у постанові від 1 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц).

Зважаючи на те, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивач зазнала чималих фізичних страждань, перебувала в стані пригнічення і дискомфорту, втрати спокою, була вимушена звертатись до правоохоронних органів та суду з огляду на засади розумності та справедливості, приходить до висновку про часткове задоволення позову в цій частині в сумі 15 000,00 гривень.

Суд не приймає до уваги посилання представника відповідача про те, що ухвала суду від 31.10.2022 року не відповідає вимогам ст.370 КПК України, оскільки така ухвала у встановленому законом порядку не оскаржена.

Крім того, суд вважає помилковим посилання на відсутність підстав для відшкодування шкоди у зв`язку з недоведеність вини відповідачки, оскільки відповідно до ч.2 ст.1167 ЦК України передбачено,що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно положень ч. 1, 2 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Таким чином, розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правничу допомогу.

Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо).

Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

З акту виконаних робіт від 14.11.2022 року вбачається, що між ОСОБА_5 (виконавець) з одного боку та ОСОБА_1 (в подальшому Замовник) з іншого боку, склали даний акт про те, що виконані роботи згідно Договору про надання правової допомоги від 23 червня 2022 року відповідають вимогам Замовника. Виконавцем на протязі часу з 23.06.2022 року по 14.11.2022 року проведено такі роботи (надані послуги): надано консультацію з правового питання - вартість 1000 грн.; проведено ознайомлення з наявними документами, їх вивчення вартість 2000 гривень; підготовлено позовну заяву, виготовлено копії - 3000; участь у судових засіданнях - 4000 грн. Загальна вартість робіт (послуг) - 10000 (десять тисячі) гривень 00 копійок.

Згідно квитанції №09/22 від 14.11.2022 року вбачається, що вартість послуг адвоката Клюби П.Р. за надання консультації, підготовка позовної заяви ОСОБА_1 , у часть у судових засіданнях становить 10 000,00 грн.

Враховуючи, що позов задоволено частково, відповідно до п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати на правничу допомогу в розмірі пропорційно розміру задоволених позовних вимог - 540 грн. 00 коп. ( 15000,00 грн.: 274559,23 грн = 0,054 %; 10000.00 грн х 0,054 % = 540 грн. 00 коп.).

Крім того, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору з відповідача відповідно до ст.141 ЦПК України необхідно стягнути судовий збір у розмірі 992,40 грн. в дохід держави.

Керуючись ст.ст.258,259,263,273,354,355ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 моральну шкоду у розмірі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 витрати на правничу допомогу у розмірі 540 гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 на користь держави судовий збір в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 коп.

В решті вимог позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 .

Суддя Татарінова О.А.