Справа № 333/2013/22
Провадження № 2/333/378/23
РІШЕННЯ

Іменем України

29 березня 2023 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

судді Холод Р.С.,

за участю:

секретаря судового засідання Косолап А.С.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача Клименка Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Запорізького Комунального підприємства міського електротранспорту «Запоріжелектротранс» (юридична адреса: 69095, м. Запоріжжя, вул. Шкільна, буд. 2, ), третя особа 1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ), третя особа 2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Публічне акціонерне товариство «НАСК «ОРАНТА» (юридична адреса: 02081, м. Київ, вул. Здолбунівська, буд. 7Д, ) про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до Запорізького Комунального підприємства міського електротранспорту «Запоріжелектротранс» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, у розмірі 300 000 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 14.06.2021 року відбулася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої ОСОБА_3 водієм маршрутного автобусу «МАЗ 203085», йому як пішоходу були спричинені тілесні ушкодження середньої тяжкості.

02.11.2021 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за результатами розгляду матеріалів кримінального провадження було постановлено ухвалу про закриття кримінального провадження та звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності, у зв?язку з передачею на поруки трудовому колективу КП «Запоріжелектротранс».

Отже, водій ОСОБА_3 за результатами розгляду матеріалів кримінального провадження є винним у спричиненні ОСОБА_1 тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

В результаті отриманих травм позивач тривалий час перебував на лікуванні та на цей час є особою з інвалідністю ІІ групи, що підтверджується пенсійним посвідченням.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, водій ОСОБА_3 , який перебував за кермом маршрутного автобусу «МАЗ 203085», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , є працівником Запорізького Комунального підприємства міського електротранспорту «Запоріжелектротранс» та скоїв ДТП саме під час виконання своїх трудових обов?язків, якому й належить транспортний засіб згідно свідоцтва НОМЕР_4 .

На сьогоднішній час ані водієм, ані його роботодавцем не було здійснено жодної допомоги позивачу, у т.ч. відразу після дорожньо-транспортної пригоди, коли необхідно було терміново та життєвокритично провести операції для збереження руки за власний рахунок.

Після проведеного довготривалого лікування позивач звернувся до страхової компанії - ПАТ «НАСК «ОРАНТА», якою проведено виплату страхового відшкодування. Калькуляція розміру страхового відшкодування на момент подання позовної заяви не надано.

Тобто, відповідачем не було здійснено жодних дій щодо будь-якої допомоги при лікування та взагалі повного ігнорування позивача щодо стану його здоров?я та отриманої пожиттєвої інвалідності.

Зокрема, позивач потребує подальшого лікування, в тому числі проведення операцій (вилучення металевих конструкцій) та реабілітації для відновлення функціонування руки.

Після дорожньо-транспортної пригоди позивач зазнав та продовжує зазнавати моральних страждань, які полягають у фізичному болю від отриманих травм, необхідності витратити багато часу на реабілітацію та курс лікування, отримання інвалідності, неможливості введення нормального способу життя, так як пошкоджена рука не функціонує, в результаті чого позивач обмежений в можливостях пошуку роботи для утримання своєї сім`ї. Підстави даної дорожньо-транспортної пригоди повністю змінили життя позивача та завдало як фізичних страждань так і психологічних, що пов`язане з розумінням того, що життя обмежене статусом інваліда.

Враховуючи наявність обмежень в пошуку будь-якого виду роботи, позивач на сьогоднішній час змушений шукати фінанси для проведення подальших операцій та проведення хоч якоїсь реабілітації.

За сукупністю всіх вищевикладених обставин розмір моральної шкоди оцінюється у 300 000 грн.

З цих підстав, позивач просить суд стягнути з ЗКПМЕ «Запоріжелектротранс» в рахунок відшкодування моральної шкоди 300 000 грн.

Ухвалою суду від 08.06.2022 року провадження по справі відкрито, розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження.

13.07.2022 року на адресу суду від представника ПАТ «НАСК «ОРАНТА» надійшли письмові пояснення, в яких останній просив суд прийняти законне та обґрунтоване рішення, яке не впливає на права та обов`язки третьої особи.

Крім того зазначив, що 14.06.2021 року внаслідок ДТП, де потерпілим був ОСОБА_1 , між останніми та ПАТ «НАСК «ОРАНТА» виникли позадоговірні (деліктні) правовідносини. 13.12.2021 року позивач звернувся до третьої особи про страхове відшкодування. 18.02.2022 року шляхом підписання Угоди про припинення зобов`язання переданням відступного позивач та ПАТ «НАСК «ОРАНТА» узгодили розмір страхового відшкодування та порядок його виплати. 09.03.2022 року ПАТ «НАСК «ОРАНТА» виконало Угоду про припинення зобов`язання переданням відступного шляхом виплати ОСОБА_1 страхового відшкодування у розмірі 147 929,44 грн. Також, на думку представника третьої особи, вимога позивача про відшкодування моральної шкоди є правомірною, а її розмір залежить від оцінки наданих ОСОБА_1 доказів.

10.08.2022 року на адресу суду від представника відповідача ЗКПМЕ «Запоріжелектротранс» надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просив суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування своїх заперечень представник ЗКПМЕ «Запоріжелектротранс» зазначив, що позивачем не доведено ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, оскільки, відповідно до висновку експерта від 10.08.2021 року №1480п, об`єктивних судово-медичних даних про переїзд колесом автомобіля у наданих опису тілесних ушкодженнях не виявлено. На думку представника відповідача, позивач міг отримати травму під час падіння на дорожнє покриття внаслідок втрати рівноваги, в результаті контактування з боковою по верхньою транспортного засобу, що розпочав рух, та стану алкогольного сп`яніння.

Також, ОСОБА_1 не обґрунтував, яким чином він визначив розмір моральної шкоди у сумі 300 000 грн.

Позивач не врахував, що відповідач застрахував свою цивільно-правову відповідальність в ПАТ «НАСК «ОРАНТА» та страхова компанія здійснила страхове відшкодування ОСОБА_1 у розмірі 147 929,44 грн. Таким чином, позивач отримав відшкодування шкоди, заподіяної його здоров`ю, а також моральної шкоди.

Відповідач вважає, що заявлена до стягнення сума моральної шкоди в розмірі 300 000 грн. є недоведеною, занадто завищеною та такою, що не відповідає критерію розумності, справедливості та ступеню перенесених страждань, а сума відшкодування у розмірі 147 929,44 грн., яку ОСОБА_1 отримав від страхової компанії, повністю охоплює критерії розумності та справедливості.

31.08.2022 року на адресу суду від представника позивача ОСОБА_2 надійшла відповідь на відзив, відповідно до змісту якої підставою стягнення моральної шкоди є спричинення тілесних ушкоджень, що призвели до встановлення інвалідності, в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Наявність вини при завданні моральної шкоди внаслідок джерела підвищеної небезпеки, що призвело до ушкодження здоров`я, не є обов`язковим елементом для відшкодування моральної шкоди.

При досудовому розслідуванні, належна оцінка якому була надана під час розгляду справи, встановлено, що в діях водія ОСОБА_3 є невідповідності вимогам п. 10.1 Правил дорожнього руху України, що з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з подією даної дорожньо-транспортної пригоди (висновок експерта № СЕ-19/108-21/9485-ІТ).

Відповідачем не було ініційовано під час кримінального провадження проведення жодної експертизи щодо встановлення ступеня вини потерпілої особи, так як вищезазначеним висновком встановлена однозначна причина дорожньо-транспортної пригоди, що полягає в порушенні водієм правил дорожнього руху, іншої причини слідством та судом не встановлено.

Крім того, відсутня жодна кримінальна або адміністративна справа, яка б підтверджувала наявність вини позивача та здійснення умисних дій, які б спричинили настання дорожньо-транспортної пригоди.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Враховуючи той факт, що у позивача відсутні матеріальні ресурси для здійснення подальших оперативних втручань та необхідної реабілітації, відсутність жодної допомоги відповідача у відшкодуванні шкоди та/або оплати такого відшкодування, відновлення функції роботи руки є на сьогодні неможливим.

Усі вищевикладені факти та обставини, у співвідношенні вартості ресурсів, які необхідно позивачу знайти для часткового відновлення свого здоров`я, розмір моральної шкоди є абсолютно співмірним із шкодою яка завдана.

При цьому, на розмір шкоди також впливає й той факт, що ані відповідач, ані його співробітник, за весь час лікування не здійснив жодних спроб примирення, не надав жодну допомогу ані по лікуванню, ані по відшкодуванню моральної та матеріальної шкоди.

Зокрема, всі оперативні втручання та лікування проводились за позичені грошові кошти, які в подальшому частково були відшкодуванні страховою компанією, що зайняло також зусилля у зборі необхідних документів та їх подання до страхової компанії.

При цьому, фактично були відшкодовані не всі витрати, так як рідні позивача, перебуваючи у стресовому стані, не здійснювали зберігання всіх квитанцій на медикаменти. Також, страховою компанією не відшкодовується розмір витратних матеріалів.

Страховою компанією було відшкодовано інші види виплат, не пов`язані з моральною шкодою, а розмір моральної шкоди, отриманий від страхової компанії абсолютно не відповідає тому рівню страждань як фізичних так й моральних, кардинальної зміни життя та отриманої інвалідності.

Ухвалою суду від 13.09.2022 року було закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили суд їх задовольнити.

Також, позивач ОСОБА_1 додатково пояснив, що 14.06.2021 року був у гостях. Приблизно о 21.00 год., на зупинці громадського транспорту чекав маршрутне таксі, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. На зупинці очікувало автобус багато людей. Після того як приїхало маршрутне таксі, під час посадки людей він водію автобуса ОСОБА_3 зробив зауваження. На це останній відповів нецензурною лайкою у його бік. У подальшому, ОСОБА_3 не пустив його до автобуса та виштовхав позивача на вулицю. Через деякий час приїхало інше маршрутне таксі, на якому він доїхав до кінцевої зупинки громадського транспорту, де побачив ОСОБА_3 , який перебував за кермом автобуса та чекав своєї черги на маршрут. Він підійшов до автобусу та почав стукати у скло, між ним та ОСОБА_3 відбулася словесна перепалка. На допомогу водію автобуса підійшов інший водій маршрутного таксі. ОСОБА_3 та інший водій автобуса, який прийшов останньому на допомогу побили його та він опинився на асфальті біля маршрутного таксі під керуванням ОСОБА_3 .

Він піднявся, знову підійшов до автобуса, і в цей момент ОСОБА_3 почав рух на вказаному транспортному засобі, при цьому допустив наїзд лівою передньою бічною частиною керованого ним маршрутного таксі. Він впав і автобус переїхав його ліву частину тіла. Швидку викликала дружина, яка випадково гуляла поряд та почула його крик. ОСОБА_3 навіть не надав першу допомогу та не викликав «швидку», а почав телефонувати своєму керівництву.

Він перебував у лікарні три з половиною місяці, переніс декілька операцій. Лікар спас його руку, так як провів термінову операцію. Йому робили пересадку шкіри, багато кісток у нього було роздріблено через дорожньо-транспортну пригоду. Через отримані травми, йому було встановлено ІІ групу інвалідності.

Дуже тривалий час його турбували неймовірні болі, через те він постійно пив знеболююче, яке перестав вживати лише у лютому 2023 року. Через болі він страждає безсонням. На цей час ліва рука у нього не розгинається і у майбутньому по прогнозу лікарів вже і не буде розгинатися. У лівій нозі стоїть пластина, а у лівій руці спиці, які необхідно через деякий час знімати і відповідно проводити операції. На цей час у нього таких грошей не має.

Під час розгляду кримінального провадження не цивільний позов не заявляв.

За спеціальністю він є слюсарем, до дорожньо-транспортної пригоди був працевлаштований не офіційно (зовнішні будівельні роботи усіх типів), в період з весни до осені його середній заробіток на місяць складав приблизно 35 000 - 40 000 грн., поза сезоном приблизно 15 000 грн.

На теперішній час його дохід складається лише з пенсії по інвалідності у розмірі 2 500 грн.

Він має сім`ю: дружину та двох неповнолітніх дітей. Такий розмір доходу не дозволяє йому утримувати свою родину, тому він морально страждає через це. Дружина працювала адміністратором у ветеринарній клініці до початку війни, на цей час виїхала з дітьми до Німеччини.

Операційні втручання коштували йому приблизно 250 000 грн., з яких 150 000 грн. сплатив його товариш, які йому необхідно повернути. ОСОБА_3 матеріальну допомогу не надавав та навіть не цікавився щодо виниклих у нього проблем.

Представник відповідача ОСОБА_4 заперечував проти задоволення позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та у запереченнях.

Третя особа ОСОБА_3 до зали судового засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Представник третьої особи ПАТ «НАСК «ОРАНТА» до зали судового засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, у своїх письмових поясненнях просив суд справу розглядати за його відсутності, прийняти законне та обґрунтоване рішення, яке не впливає на права та обов`язки третьої особи.

Заслухавши пояснення позивача, його представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , виходячи з такого.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.

У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Стосовно заявлених ОСОБА_1 вимог про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, суд дійшов до такого.

Судом встановлено, що 14.06.2021 року, приблизно о 21 годині 15 хвилин, ОСОБА_3 перебував за кермом маршрутного автобусу «МАЗ 203085» реєстраційний номер НОМЕР_3 , який був їм запаркований на проїзній частині місця відстою маршрутних транспортних засобів по АДРЕСА_3 .

В цей же час ОСОБА_5 , перебуваючи, у стані алкогольного сп`яніння, діючи в якості пішохода, наблизився до водійського віконця автобусу «МАЗ», за кермом якого перебував ОСОБА_3 , та, зупинившись на проїзній частині місця відстою маршрутних транспортних засобів в безпосередній близькості від лівого борту автобусу - став намагатись провести спілкування з ОСОБА_3 .

У цей же час ОСОБА_6 , діючи в якості водія, керуючи зазначеним маршрутним автобусом «МАЗ 203085» реєстраційний номер НОМЕР_3 , в порушення вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, згідно з яким: «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху», не переконався в безпеці своїх дій та почав рух керованого ним транспортного засобу за напрямом від будинку АДРЕСА_4 . При початку руху водій ОСОБА_3 допустив наїзд лівою передньою бічною частиною керованого ним автобусу на пішохода ОСОБА_5 та його подальше падіння на дорожнє покриття.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_5 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 1480п від 16.09.2021 року, отримав тілесні ушкодження у вигляді: травми лівої верхньої кінцівки: відкритого перелому лівої ліктьової кістки, рани лівого плеча та передпліччя із частковим пошкодженням ліктьового згинача зап`ястка; травми лівої нижньої кінцівки: закритого перелому лівої малогомілкової кістки, ран в ділянках лівої стопи, садни лівої гомілки, що кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Порушення водієм ОСОБА_3 , згідно висновку судової інженерно-транспортної експертизи № СЕ-19/108-21/9485-ІТ від 18.08.2021 року, вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху знаходиться в прямому причинному зв`язку з подією ДТП та її наслідками. В даній дорожньо-транспортній ситуації водій ОСОБА_3 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода, шляхом виконання вимог п. 10.1 ПДР України.

Вказані обставини встановлені в ухвалі Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 02.11.2021 року, якою ОСОБА_3 звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку з передачею на поруки трудовому колективу КП «Запоріжелектротранс», а кримінальне провадження відносно останнього закрито.

Відповідно до ч.1 ст.44 КК України звільненню від кримінальної відповідальності підлягає лише особа, яка вчинила кримінальне правопорушення.

Отже, вина ОСОБА_3 у порушенні вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України, яке знаходиться в прямому причинному зв`язку з подією ДТП та її наслідками отриманням позивачем тілесних ушкоджень, а відповідно і у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, є доведеною під час судового розгляду.

Таким чином, заперечення представника відповідача, що не доведено ступінь вини ОСОБА_3 та позивач міг отримати травму під час падіння на дорожнє покриття, внаслідок втрати рівноваги, суперечать встановленим під час судового розгляду обставинам, тому не приймаються до уваги.

На момент дорожньо-транспортної пригоди власник транспортного засобу «МАЗ 203085», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 уклав договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності з ПАТ «НАС «ОРАНТА».

ОСОБА_1 13.12.2021 року подав до вказаної страхової компанії заяву про страхове відшкодування і у ПАТ «НАСК «ОРАНТА» виник обов`язок врегулювати цей страховий випадок.

18.02.2022 року шляхом підписання Угоди про припинення зобов`язання переданням відступного ОСОБА_1 та ПАТ «НАСК «ОРАНТА» узгодили розмір страхового відшкодування та порядок його виплати.

09.03.2022 року ПАТ «НАСК «ОРАНТА» виконало Угоду про припинення зобов`язання переданням відступного шляхом виплати ОСОБА_1 страхового відшкодування у розмірі 147 929,44 грн.

ОСОБА_1 позовних вимог до ПАТ «НАСК «ОРАНТА» не пред`являє, враховуючи про виплату останнім позивачу вказаної суми.

Під час скоєння дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах з Комунальним підприємством міського електротранспорту «Запоріжелектротранс». Цей факт не оспорюється та визнається представником відповідача.

Даних про те, що ОСОБА_3 на момент ДТП заволодів транспортним засобом «МАЗ 203085», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , за допомогою протиправних дій в матеріалах справи немає, у зв`язку із чим суд дійшов до висновку про те, що вказаний транспортний засіб, який належить відповідачу відповідно до свідоцтва НОМЕР_4 використовувався при виконанні ОСОБА_3 трудових обов`язків.

Згідно правового висновку, викладеному у Постанові Верховного Суду у складі колегії Першої судової палати Касаційного суду від 26.02.2020 року у справі №661/740/18 відповідно до аналізу змісту глави 82 ЦК України законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі частини першої статті 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Аналіз норм статей 1187 та 1172 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець.

Виходячи із наведених норм права, шкода (в тому числі моральна), завдана внаслідок ДТП, з вини водія, який виконував трудові обов`язки та керував автомобілем, що належить роботодавцю, на відповідній правовій підставі, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Таким чином, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, установивши, що транспортний засіб «МАЗ 203085», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , яким керував ОСОБА_3 у момент ДТП, належав не останньому, а відповідачу, а також врахувавши, що під час вчинення дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3 виконував трудові обов`язки водія, суд дійшов до висновку про те, що позивачем правомірно заявлено позовні вимоги до Комунального підприємства міського електротранспорту «Запоріжелектротранс».

Як зазначено у пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до пункту 9 зазначеної Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Свудом встановлено, що в результаті отриманих під час дорожньо-транспортної пригоди травм ОСОБА_1 перебував на лікуванні (стаціонарі) у наступні періоди:

-з 14.06.2021 року по 05.07.2021 року: проведена операція 14.06.2021 року ПХО ран лівої стопи, відкрита репозиція, остеосинтез лівої ліктьової кістки, ПХО рани лівого передпліччя, іммобілізація нижньої кінцівки. Терапія у відділенні;

-з 05.07.2021 року по 03.08.2021 року: проводилось консервативне лікування ран, медикаментозна терапія, виконані оперативні втручання: некректомія, аутодермопластика;

-з 16.08.2021 року по 17.09.2021 року: проводилось консервативне лікування ран, мадикаментозна терапія, виконані оперативні втручання: остеонекректомія, аутодермопластика.

Через отримання травм та враховуючи їх тяжкість ОСОБА_1 став особою з інвалідністю ІІ групи, що підтверджується пенсійним посвідченням.

Обґрунтовуючи свій цивільний позов, позивач вказав, що своїми діями ОСОБА_3 спричинив йому певні моральні страждання, які полягають у фізичному болю від отриманих травм, необхідності витратити багато часу на реабілітацію та курс лікування, неможливості введення нормального способу життя, так як пошкоджена рука не функціонує, в результаті чого позивач обмежений в можливостях пошуку роботи для утримання своєї сім`ї. Підстави даної дорожньо-транспортної пригоди повністю змінили життя позивача та завдало як фізичних страждань так і психологічних, що пов`язане з розумінням того, що життя обмежене статусом особи з інвалідністю ІІ групи.

Суд вважає, що вказані обставини не викликають сумнівів.

Оцінуючи вимоги про стягнення моральної шкоди, суд виходить з характеру й обсягу страждань, які виникли внаслідок протиправних дій ОСОБА_3 , зміни нормального ритму життя (відсутність можливості певний час здійснювати трудову діяльність), необхідності певний період часу витрачати на лікування та відновлення здоров`я. ОСОБА_1 до дорожньо-транспортної пригоди мав активний спосіб життя, працював, отримуючи достойну заробітну платню. Після отриманих тілесних ушкоджень, позивач більше двох місяців перебував у лікарні. На теперішній час через спричинені йому тілесні ушкодження, ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи, майже втрачена функціональність лівої руки. Враховуючи наявність обмежень в пошуку будь-якого виду роботи, позивач на сьогоднішній час змушений шукати фінанси для проведення подальших операцій, проведення реабілітації та утриманні двох неповнолітніх дітей. ОСОБА_1 потребує подальшого лікування, в тому числі проведення операцій (вилучення металевих конструкцій) та реабілітації для відновлення функціонування руки.

Виходячи із засад виваженості та справедливості, відповідно до вимог ст.1167 Цивільного кодексу України, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення моральної шкоди необхідно задовольнити частково, а саме у сумі 80 000 грн.

У позовній заяві позивач через свого представника ОСОБА_2 просив також із відповідача стягнути судові витрати, у т.ч. пов`язані із розглядом справи на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000 грн. Водночас, жодних розрахунків, доказів про оплату на надання вказаної правової допомоги до справи долучено не було. За таких обставин, суд вважає за неможливо задовольнити позові в частині стягнення судових витрат.

Керуючись ст.ст. 141, 258, 259, 265, 268 ЦПК України, ст.ст. 1166, 1172, 1187, 1191 ЦК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Запорізького Комунального підприємства міського електротранспорту «Запоріжелектротранс» (юридична адреса: 69095, м. Запоріжжя, вул. Шкільна, буд. 2, ), третя особа 1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ), третя особа 2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Публічне акціонерне товариство «НАСК «ОРАНТА» (юридична адреса: 02081, м. Київ, вул. Здолбунівська, буд. 7Д, ) про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я задовольнити частково.

Стягнути з Запорізького Комунального підприємства міського електротранспорту «Запоріжелектротранс» (юридична адреса: 69095, м. Запоріжжя, вул. Шкільна, буд. 2, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) в рахунок відшкодування моральної шкоди 80 000 (вісімдесят тисяч) гривень.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Повний текст рішення буде складено 07.04.2023 року.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя Р.С. Холод