Провадження № 2/947/3152/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.10.2023 року

Київський районний суд м. Одеси у складі головуючого судді Луняченка В.О.,

за участю : секретаря судового засідання Макаренко Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (ІПН невідомий), ОСОБА_3 (ІПН невідомий), третя особа Київський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса) про звільнення з під- арешту майна, шляхом скасування арешту ,-

В С Т А Н О В И В:

До Київського районного суду м. Одеси 19.06.2023, в інтересах ОСОБА_1 , звернувся представник ОСОБА_4 , із позовом про звільнення з під- арешту нерухомого майна, а саме квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 шляхом скасування арешту, накладеного на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 55891520 від 23.12.2020, приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Бутенко Наталії Павлівни на підставі виконавчого листа №2-181/07 виданого 16.05.2007 року Київським районним судом м.Одеси (номер запису про обтяження 39882624).

Позовні вимоги обгрунтована тим що позивач , шляхом укладення договору купівлі-продажу від 28.12.2020 придбала у ОСОБА_4 квартиру що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ., але після реєстрації права власності дізналась що на вказану квартиру на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 55891520 від 23.12.2020, приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Бутенко Наталії Павлівни на підставі виконавчого листа №2-181/07 виданого 16.05.2007 року Київським районним судом м.Одеси (номер запису про обтяження 39882624) накладено арешт.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори й інші правочини (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права й інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, не визнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Відсутність порушеного, не визнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові.

Договір як універсальний регулятор приватних відносин покликаний забезпечити їх регулювання та має бути направлений на встановлення, зміну або припинення приватних прав та обов`язків.

Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 334 ЦК України).

Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають із дня такої реєстрації відповідно до закону (частина четверта статті 334 ЦК України).

Сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні та юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а в разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання залучити до участі в ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а в разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку (стаття 51 ЦК України).

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміну неналежного відповідача здійснюють у порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто визначення відповідачів, предмета й підстав спору є правом позивача. Натомість установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконують під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

У даному випадку суд, отримавши позов та відкривши провадження ухвалою від 28.06.2023 у порядку спрощеного провадження із викликом сторін у судове засідання, враховує що на судові засідання 21.08.2023, 19.09.2023 та 19.10.2023 позивач та її представник не з`явились,подавали заяви про розгляд справи за відсутністю позивача та представника.

Згідно усталеної правової позиції Верховного Суду яка, зокрема, зазначена у постанові від 29 червня 2023 року у справі № 208/9810/21 відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18).

Цивільний процесуальний кодекс України ( далі ЦПК України ) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК України ).

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК України ).

На підставі ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (частини друга, четверта статті 77 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Для встановлення дійсних фактичних обставин справи сторони мають надати до суду належні, допустимі, достатні та достовірні докази, які підлягають оцінці судом.

У відповідності до вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 19.07.2022 по справі №947/31434/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Перший Київський відділ державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції ( м. Одеса) було відмовлено звільненні майна з під арешту з підстав вимог до неналежного відповідача та необґрунтованості позовних вимог.

Та у вказаному рішенні звернуто увагу на те, що « у постанові від 1 лютого 2017 року № 6-2360 цс 16 Верховний Суд України, скасовуючи судові рішення судів касаційної, апеляційної та першої інстанції й направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, зазначив, що спірні правочини були укладені щодо майна на яке було накладено обтяження ухвалою суду, про яку сторонам договорів дарування було відомо. Той факт, що встановлені ухвалою суду обмеження не були зареєстровані у відповідному державному реєстрі, не може бути підставою для висновку про відсутність таких обмежень і про те, що сторона такого правочину має право розпоряджатися нерухомим майном, якщо про встановлену судом заборону на відчуження майна їй було відомо.

Як вбачається з матеріалів справи, арешт на майно був накладений до того, як сторонами укладено договір купівлі-продажу майна, а тому позивачка була обізнана, що на вказане майно вже накладено арешт».

Таким чином суд пр. розгляді даної справи приймає до уваги що належним відповідачем у даної справі повинен бути особа в інтересах якої було накладено арешт на вказане нерухоме майно, а крім того суду є незрозумілим яким чином при існуючому обтяжені, яке було винесено ще у 2007 році , було здійснено укладення договору купівлі-продажу за яким право власності зареєстровано за позивачем.

На підставі викладеного вище та керуючись ст. ст. 258,259, 263-265,268,273,354 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Київський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса) про звільнення з під- арешту нерухомого майна, а саме квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 шляхом скасування арешту, накладеного на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 55891520 від 23.12.2020, приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Бутенко Наталії Павлівни на підставі виконавчого листа №2-181/07 виданого 16.05.2007 року Київським районним судом м.Одеси (номер запису про обтяження 39882624) відмовити в повному обсязі.

Повне судове рішення буде складено протягом десяти днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 30.10.2023.

Суддя Луняченко В. О.