Справа № 158/3515/21 Провадження №22-ц/802/23/23 Головуючий у 1 інстанції:Костюкевич О. К.
Доповідач: Матвійчук Л. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

22 березня 2023 року місто Луцьк
судді Волинської апеляційного суду Осіпука В. В.
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Опорного закладу освіти «Олицький ліцей Олицької селищної ради» про визнання протиправним наказу про відсторонення від роботи за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 22 лютого 2022 року.
Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 22 лютого 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено..

Розглянувши апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Волинського апеляційного суду постановою від 22 березня 2023 року апеляційну скаргу позивача задовольнила частково. Рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 22 лютого 2022 року скасувала та ухвалила нове судове рішення.

Позов задовольнила.

Визнала незаконним та скасувала наказ директора Загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів смт Олика Ківерцівського району Волинської області від 08 листопада 2021 № 40-К «Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 ».

Допустила ОСОБА_1 до роботи на посаді вчителя зарубіжної літератури Опорного закладу освіти «Олицький ліцей Олицької селищної ради».

Стягнула з Опорного закладу освіти «Олицький ліцей Олицької селищної ради» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 08 листопада 2021 року по 01 березня 2022 року у розмірі 66675 грн 96 коп.

Вирішила питання розподілу судових витрат.

Зазначеного висновку щодо незаконності оскаржуваного рішення та його скасування колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Волинського апеляційного суду дійшла, виходячи з того, що судом першої інстанції не було враховано тих обставин, що застосування до позивача такого заходу як відсторонення від роботи не передбачало жодної індивідуальної оцінки виконуваних нею трудових обов`язків, зокрема об`єктивної необхідності під час робіт особисто контактувати з іншими людьми або можливості організації для позивача дистанційного виконання роботи, а отже, на думку колегії суддів, суд не встановив жодних фактів, які б підтверджували нагальність потреби у відстороненні позивача від роботи.

Однак, з таким висновком колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Волинського апеляційного суду погодитись не можу та вважаю його помилковим з таких підстав.

Згідно частини перша статті 46 КЗпП України відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

Відповідно до статті 5 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» державні, громадські або інші органи, підприємства, установи, організації, посадові особи та громадяни зобов`язані забезпечити пріоритетність охорони здоров`я у власній діяльності, не завдавати шкоди здоров`ю населення і окремих осіб, у межах своєї компетенції надавати допомогу хворим, особам з інвалідністю та потерпілим від нещасних випадків, сприяти працівникам органів і закладів охорони здоров`я в їх діяльності, а також виконувати інші обов`язки, передбачені законодавством про охорону здоров`я.

Згідно із пунктами б, г статті 10 цього Закону громадяни України зобов`язані: у передбачених законодавством випадках проходити профілактичні медичні огляди і робити щеплення; виконувати інші обов`язки, передбачені законодавством про охорону здоров`я.

Частинами 1, 2 статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» передбачено, що профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень. Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що відсторонення працівника від роботи один із передбачених законодавством випадків призупинення трудових правовідносин, яке полягає в тимчасовому увільненні працівника від обов`язку виконувати роботу за укладеним трудовим договором і тимчасовому увільненні роботодавця від обов`язку забезпечувати працівника роботою або створювати умови для її виконання.

Тимчасове увільнення працівника від виконання його трудових обов`язків в порядку відсторонення від роботи на умовах та з підстав, встановлених законодавством, по суті не є дисциплінарним стягненням, а є особливим запобіжним заходом, який застосовується у виняткових випадках і має на меті запобігання негативним наслідкам, відповідає пріоритету забезпечення безпеки життя, здоров`я учасників освітнього процесу.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Під час перегляду даної справи апеляційним судом було встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з відповідачем на посаді вчителя зарубіжної літератури, що передбачає велику кількість її контактів з учнями та із іншими працівниками на робочому місці. 08 листопада 2021 року наказом № 40-К її відсторонено від роботи без збереження заробітної плати на період відсутності щеплення проти COVID-19 та надання довідки про протипоказання щодо проведення профілактичних щеплень.

Оскільки, за характером виконуваних обов`язків вчителя зарубіжної літератури, які пов`язані з контактами з дітьми та іншими працівниками закладу освіти, та не працюючи дистанційно чи на дому, позивач підлягала обов`язковим профілактичним щепленням проти COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, але після попередження про необхідність такого щеплення відмовилась від проходження вакцинації та не надала довідку медичного закладу про медичні протипоказання до проведення цього профілактичного щеплення, то відповідач (роботодавець) обґрунтовано, з дотриманням чинного законодавства, відсторонив її від роботи на час до проведення щеплення.

Тому рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 вважаю законним та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а отже підстав для його скасування, на мою думку, у суду апеляційної інстанції не було.

Суддя апеляційного суду В. В. Осіпук