Справа № 127/543/23
Провадження 2/127/48/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2023 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі головуючого судді Борисюк І.Е., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів та позбавлення батьківських прав.

Позов мотивований тим, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 14.06.2018 розірвано шлюб між позивачкою та відповідачем. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом із позивачкою. Відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. Протягом чотирьох років відповідач не відвідує доньку, не цікавиться станом її здоров`я, ухиляється від сплати аліментів, заборгованість за якими становить 87 333, 00 гривень. На даний момент виникла необхідність у збільшенні розміру аліментів на утримання доньки, оскільки позивачка перебуває у декретній відпустці у зв`язку із народженням ІНФОРМАЦІЯ_2 сина. Матеріальне становище сім`ї значно погіршилось, також збільшились вікові потреби дитини, потрібні додаткові кошти на одяг, відвідування гуртків та репетиторів.

Вищевикладене й стало підставою для звернення позивача до суду із вимогами пропозбавлення батьківських прав відповідача відносно його дочки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та збільшення розміру аліментів на утримання дитини, встановлених рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 14.06.2018, з 2 000, 00 гривень до 2 700, 00 гривень щомісячно.

Ухвалою суду від 25.01.2023 позовні вимоги про зміну розміру аліментів та позбавлення батьківських прав роз`єднано в самостійні провадження. Вказаним судовим рішенням прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в частині вимог про зміну розміру аліментів. Також, даною ухвалою запропоновано учасникам справи надати суду заяви по суті справи та докази у строк, встановлений судом.

З матеріалів справи вбачається, що поштові відправлення із ухвалою суду від 25.01.2023 та копією позовної заяви із доданими до неї документами, направлені відповідачу неодноразово за адресою його місця проживання (перебування), зареєстрованою у встановленому законом порядку, повернулися до суду із відміткою «за закінченням терміну зберігання» та «адресат відсутній за вказаною адресою». У зв`язку із чим, судом було повідомлено відповідача про розгляд справи також через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Таким чином, суд вжив усіх можливих заходів для повідомлення відповідача про розгляд справи.

Отже, враховуючи положення ст. 128 ЦПК України, вважається, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи.

У строк, визначений ухвалою суду від 25.01.2023, від відповідача відзив на позов не надійшов. Будь-які інші докази по справі чи клопотання від відповідача на адресу суду не надійшли.

Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від учасників справи до суду не надходили.

Враховуючи вищевикладене та положення ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 27.10.2012 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Одеського міського управління юстиції, батьками ОСОБА_3 , записані ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , актовий запис № 9561. (а.с. 50)

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 14.05.2018 по справі № 127/6190/18, яке набрало законної сили 14.06.2018, шлюб між позивачем та відповідачем, зареєстрований 15.08.2012, розірвано; стягнуто з ОСОБА_2 в розпорядження ОСОБА_4 на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 2 000, 00 гривень, починаючи з 20.03.2018 і до досягнення дитиною повноліття. (а.с. 43-46)

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого 11.03.2022, позивачка уклала шлюб з ОСОБА_5 та після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_6 ». (а.с. 49)

У другому шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_2 у позивачки народився син ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про його народження. (а.с. 51)

З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 01.11.2022, здійсненого державним виконавцем у виконавчому провадженні № 57985282 вбачається, що станом на 01.11.2022 розмір заборгованості відповідача із сплати аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , становить 87 333, 00 гривень. (а.с. 41)

Позивачка звернулась до суду в порядку ст. 192 СК України, зазначивши обставини, які на її думку, є підставою для зміни розміру аліментів встановленого судовим рішенням.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно із ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно ч. 1 ч. 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву.

Сторонами по справі у відповідності до ч. 4 ст. 83 ЦПК України не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. Крім того, будь-які інші докази, ніж ті, що були надані позивачкою разом із позовом, до суду сторонами по справі подані не були. Заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, до суду не надходили.

Будь-які клопотання про витребування доказів по справі в зв`язку з неможливістю їх самостійного надання та заяви про забезпечення доказів до суду сторонами по справі не подавалися.

Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи.

Також, судом в ухвалі суду від 25.01.2023 було роз`яснено сторонам по справі наслідки ненадання суду доказів по справі, дії в разі неможливості надання доказів, а також право і порядок звернення до суду із заявами та клопотаннями.

Отже, кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд.

Згідно із ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з п. 2, п. 4, п. 6 п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Таким чином, враховуючи вищевикладене та положення ч. 8 ст. 279 ЦПК України, судом досліджуються докази і письмові пояснення, викладені в заявах по суті, в даному випадку пояснення, викладені в позовній заяві, а також докази, надані разом із нею.

Суд, дослідивши письмові пояснення, викладені позивачкою у позові, та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи наведене, прийшов до переконання в тому, що позов не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 15.08.2012, який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 14.05.2018 у справі № 127/6190/18, було розірвано. Позивачка із відповідачем мають спільну малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на утримання якої за рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 14.05.2018 у справі № 127/6190/18, з 20.03.2018 щомісячно стягуються аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 2 000, 00 гривень. З 11.03.2022 позивачка перебуває у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_5 з яким має спільного малолітнього сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини.

Згідно із ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Таким чином, обрання способу стягнення аліментів у частці від доходу чи у твердій грошовій сумі здійснюється саме за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Судом встановлено, що дитина проживає разом із матір`ю позивачем по справі, якою обрано наразі спосіб стягнення аліментів з батька дитини саме в твердій грошовій сумі.

При визначені наявності підстав для збільшення розміру аліментів, визначених рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 14.05.2018 у справі № 127/6190/18, судом враховано, що матеріальне становище платника аліментів з часу видачі судом цього судового рішення не покращилося. Навпаки, з матеріалів справи вбачається значний розмір заборгованості відповідача по сплаті аліментів. Належних і допустимих доказів, які б підтверджували покращення матеріального становища відповідача, позивачкою не надано. Також, суду не надано й доказів погіршення матеріального становища позивачки, її стану здоров`я. При цьому народження другої дитини не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Позивачкою не доведено належними та допустимими доказами погіршення свого майнового стану, у тому числі у зв`язку з народженням дитини від іншого шлюбу.

Щодо необхідності у додаткових витратах на дитину, то суд вважає за необхідне роз`яснити позивачці, що згідно ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Таким чином, додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. В разі спору щодо участі у додаткових витратах, такі витрати визначаються за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Отже, належних та допустимих доказів наявності обставин, визначених ст. 192 СК України, необхідних для зміни розміру аліментів, вже визначених рішенням суду, не надано.

Як зазначено вище, отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини. Разом із цим, кожна сторона повинна довести обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Суд дійшов висновку, що позивачка не довела належними, допустимими та достатніми доказами наявності зміни свого матеріального становища, матеріального становища відповідача, погіршення або поліпшення здоров`я когось із сторін та інших обставин передбачених ст. 192 СК України, що обумовлюють можливість зміни визначеного рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 14.05.2018 у справі № 127/6190/18 розміру аліментів на утримання дитини.

Законом України «Про Державний бюджет на 2023 рік» встановлено, що з 01.01.2023 прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років становить 2 833, 00 гривень.

Прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, мінімального набору непродовольчих товарів і мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Тобто обсяг прожиткового мінімуму містить два елементи - фізіологічний та соціальний. Фізіологічний мінімум - це вартісне вираження матеріальних цінностей, конче необхідних для існування людини та соціальну частину - певний набір духовних цінностей мінімально прийнятого рівня життя.

Закон України «Про прожитковий мінімум» відповідно до ст. 46 Конституції України дає визначення прожитковому мінімуму, закладає правову основу для його встановлення, затвердження та врахування при реалізації державою конституційної гарантії громадян на достатній життєвий рівень.

Отже, законодавець визначив вартісну величину, яка є мінімально достатньою, в даному випадку, для дитини з урахуванням її віку.

Судом прийнято до уваги, що аліменти на утримання дитини необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для її життя. Розмір аліментів, зокрема, обумовлюється фінансовими можливостями обох батьків, які в рівній мірі зобов`язані утримувати дитину, забезпечувати її потреби необхідні для її віку, розвитку тощо. При цьому, чинне сімейне законодавство передбачає достатнім розмір аліментів на утримання обома батьками однієї неповнолітньої дитини в сумі прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Крім того, мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч. 2 ст. 182 СК України), а стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно зі становищем одержувача аліментів. Законом визначено мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Щодо тверджень позивачки про те, що розмір аліментів, який стягується з відповідача, є недостатнім для належного утримання дитини, то суд звертає увагу на те, що обов`язок утримувати дитину покладено на обох батьків.

Крім того, у відповідності до ч. 2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений у твердій грошовій сумі, підлягав і підлягає індексації відповідно до закону.

При цьому, механізм індексації й передбачений актами законодавства України саме для можливості частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що в даному випадку відсутні підстави для зміни розміру аліментів на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначеного рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 14.05.2018 у справі № 127/6190/18, шляхом збільшення його розміру, оскільки такі вимоги є необґрунтованими і недоведеними належними, допустимими та достовірними доказами в розумінні ст.ст. 77-79 ЦПК України, які б були достатніми, в розумінні ст. 80 ЦПК України, для задоволення позову.

Суд звертає увагу сторін по справі, що ухвалення даного судового рішення не позбавляє платника або одержувача аліментів права звернутися до суду в разі зміни згодом матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом України, на підставі ч. 1 ст. 192 СК України.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що позивач на момент звернення до суду була звільнена від сплати судового збору в частині вимог про збільшення розміру аліментів на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Доказів понесення інших судових витрат ні позивачем, ні відповідачем не надано.

На підставі викладеного та керуючись Конституцією України, ч. 2 ст. 141, ч. 1 ст. 180, ч. 3 ст. 181, ст. 182, ч. 1 і ч. 2 ст. 184, ч. 1 ст. 192 СК України, ст.ст. 12, 15, 16 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 5, 11-13, 76-83, 89, 133, 141, 229, 258, 259, 263-265, 278, 279, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення до Вінницького апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

ОСОБА_1 : ІНФОРМАЦІЯ_4 ; РНОКПП НОМЕР_3 ; місце проживання: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 : ІНФОРМАЦІЯ_5 ; РНОКПП НОМЕР_4 ; місце проживання зареєстроване у встановленому законом порядку: АДРЕСА_2 .

Рішення суду складено 03.05.2023.

Суддя: