У х в а л а

24 лютого 2023 року

м. Київ

справа № 285/998/20

провадження № 61-1969ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Сакари Н. Ю.,

розглянув касаційну скаргу Звягельського відділу державної виконавчої служби у Звягельському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) на ухвалу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 26 жовтня 2022 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 10 січня 2023 року у справі за заявою Новоград-Волинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Хмельницький) щодо зміни способу та порядку виконання судового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Новоград-Волинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Хмельницький), державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, Міністерства юстиції України, треті особи: публічне акціонерне товариство «Гарантбуд», ОСОБА_2 , публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», про застосування наслідків недійсності правочину, визнаного недійсним,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2022 року Новоград-Волинський відділ державної виконавчої служби у Новоград-Волинському районі Житомирської області Центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Хмельницький) (далі - Новоград-Волинський ВДВС у Новоград-Волинському районі Житомирської області Центрально-західного МУ МЮ України (м. Хмельницький)) звернувся до суду із заявою, в якій просив змінити спосіб та порядок виконання рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 24 грудня 2020 року у справі № 285/998/20 шляхом списання грошових коштів у розмірі 1 269 719 грн 27 коп. з рахунків публічного акціонерного товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (далі - ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк»).

Ухвалою Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 26 жовтня 2022 року, залишеною без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 10 січня 2023 року, у задоволенні заяви Новоград-Волинського ВДВС у Новоград-Волинському районі Житомирської області Центрально-західного МУ МЮ України (м. Хмельницький) відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того, що Новоград-Волинським ВДВС у Новоград-Волинському районі Житомирської області Центрально-західного МУ МЮ України (м. Хмельницький) не надано достатніх доказів про існування обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення суду або роблять його неможливим. Крім того, подана заява, згідно з висновком судів, фактично містила вимогу про зміну судового рішення у цій справі, що суперечить нормам ЦПК України.

У лютому 2023 року Звягельський відділ державної виконавчої служби у Звягельському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) (далі - Звягельський ВДВС у Звягельському районі Житомирської області Центрального МУ МЮ України (м. Київ)), який є правонаступником Новоград-Волинського ВДВС у Новоград-Волинському районі Житомирської області Центрально-західного МУ МЮ України (м. Хмельницький) подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить зазначені судові рішення скасувати й ухвалити нове судове рішення, яким його вимоги задовольнити.

Мотивуючи свої вимоги тим, що зміною способу і порядку виконання рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 24 грудня 2020 року у справі № 285/998/20 заявник не просить змінити зміст цього рішення, а лише хоче замінити один захід примусового виконання іншим. Так, як на думку заявника, справи №№ 285/998/20 та 910/14177/21 є взаємопов`язані, оскільки суму грошових коштів, які Новоград-Волинський ВДВС у Новоград-Волинському районі Житомирської області Центрально-західного МУ МЮ України (м. Хмельницький) повинен повернути ОСОБА_1 у рамках справи № 285/998/20, стягнуто рішенням Господарського суду міста Києва від 30 листопада 2021 року у справі № 910/14177/21 на користь Новоград-Волинського ВДВС у Новоград-Волинському районі Житомирської області Центрально-західного МУ МЮ України (м. Хмельницький) з ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк».

Перевіривши доводи касаційної скарги колегія суддів дійшла наступних висновків.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржених судових рішень не дають підстав для висновку, що судами попередніх інстанцій було допущено порушення норм процесуального права, які передбачені статтею 411 ЦПК України як підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до абзацу 2 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною четвертою статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним й не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Частиною шостою статті 394 ЦПК України визначено, що ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Оскільки правильне застосування норми права є очевидним й не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою, тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити з наступних підстав.

Предметом оскарження у цій справі, як вбачається зі змісту касаційної скарги, є судові рішення судів попередніх інстанцій про відмову у задоволенні заяви щодо зміни способу та порядку виконання судового рішення.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 24 грудня 2020 року у справі № 285/998/20 позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з Держави Україна в особі Новоград-Волинського ВДВС у Новоград-Волинському районі Житомирської області Центрально-західного МУ МЮ України (м. Хмельницький) на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 1 423 191 грн 20 коп. у порядку застосування наслідків недійсності правочину, яке набрало законної сили 06 квітня 2021 року.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 30 листопада 2021 року у справі № 910/14177/21, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 13 вересня 2022 року, позов Новоград-Волинський ВДВС у Новоград-Волинському районі Житомирської області Центрально-західного МУ МЮ України (м. Хмельницький) задоволено. Стягнуто з ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» на користь Новоград-Волинського ВДВС у Новоград-Волинському районі Житомирської області Центрально-західного МУ МЮ України (м. Хмельницький) грошові кошти у розмірі 1 269 719 грн 27 коп.

Зазначено, що станом на день звернення до суду із заявою рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 24 грудня 2020 року не виконано.

Верховний Суд вважає, що правильними є висновки судів першої та апеляційної інстанцій про відсутність правових підстав для задоволення заяви щодо зміни способу та порядку виконання судового рішення й тому заява Звягельського ВДВС у Звягельському районі Житомирської області Центрального МУ МЮ України (м. Київ) повинна бути залишена без задоволення.

Відповідно до статті 124 Конституції України, статті 18 ЦПК України судові рішення, які набрали законної сили, обов`язкові для виконання для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).

Порядок виконання судового рішення визначено Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно з частиною першою третьою статті 435 ЦПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про виконавче провадження», за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Поняття спосіб та порядок виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке реалізується у виконавчому провадженні. Вони означають визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем.

Спосіб виконання судового рішення - це спосіб реалізації та здійснення способу захисту, що обраний позивачем.

Під зміною способу виконання рішення суду слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у спосіб, раніше встановлений. При цьому суд не може змінити зміст судового рішення або його суть.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 10 червня 2019 року у справі № 350/426/16-ц.

Таким чином, зміна способу та порядку виконання рішення - це визначена законодавством послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем, а також права і обов`язки суб`єктів виконавчого провадження під час їх вчинення. Судом мають вживатися нові заходи для реалізації рішення суду у разі неможливості його виконання у порядок й спосіб, що встановлений раніше.

Спосіб виконання рішення визначається на підставі встановлених у статті 16 ЦК України способів захисту цивільних прав, якими можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної шкоди (немайнової шкоди).

Зміна способу і порядку виконання рішення полягає у заміні одного заходу примусового виконання іншим.

При вирішенні питання про зміну способу виконання суд повинен з`ясувати обставини, що свідчать про абсолютну неможливість виконання рішення.

Відтак, під час розгляду заяв про встановлення або зміну способу й порядку виконання рішення, судам слід мати на увазі, що їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення.

Тому Верховний суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, що звернення Новоград-Волинського ВДВС у Новоград-Волинському районі Житомирської області Центрально-західного МУ МЮ України (м. Хмельницький) з заявою про зміну способу виконання рішення суду фактично є визначенням іншого способу захисту порушеного права й зміною самого судового рішення, отже доводи касаційної скарги не приймаються судом до уваги.

Крім того, як вбачається з оскаржуваного судового рішення апеляційної інстанції, що відсутні обставини, які ускладнюють виконання судового рішення, з огляду на це, колегія суддів вважає, що правильними є висновки судів першої та апеляційної інстанцій, що виконання рішення суду можливо без зміни способу та порядку його виконання, а запропонований заявником спосіб є фактично зміною судового рішення й суперечить вимогам статті 435 ЦПК України.

У рішенні у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року визначено, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини право на суд, захищення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року).

Відтак, розглядаючи скаргу, суди першої та апеляційної інстанцій правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази й надали їм належну оцінку, крім того, правильно встановили обставини справи, як наслідок ухвалили законні й обґрунтовані судові рішення.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував, не дають підстав вважати, що судами порушено норми процесуального права чи неправильно застосовані норми матеріального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Забезпечуючи єдність судової практики, Верховний Суд має стежити за тим, щоб не була вихолощена сама суть доступу до правосуддя. Завданням Верховного Суду є вироблення правової традиції, згідно з якою безмотивне, неаргументоване відступлення від свого ж правового висновку є неможливим; це забезпечить стабільність судової практики, авторитет Верховного Суду, отже й судової влади в цілому.

Отже, постановлені судові рішення, їх зміст та мотивування, а також доводи касаційної скарги, які по суті стосуються лише переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції, свідчать про відсутність підстав вважати, що розгляд цієї справи в суді касаційної інстанції має значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки неправильного застосування норм права не встановлено.

Оскільки правильне застосування норми права є очевидним й не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись частиною четвертою, шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Звягельського відділу державної виконавчої служби у Звягельському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) на ухвалу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 26 жовтня 2022 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 10 січня 2023 року у справі за заявою Новоград-Волинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Хмельницький) щодо зміни способу та порядку виконання судового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Новоград-Волинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Хмельницький), державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, Міністерства юстиції України, треті особи: публічне акціонерне товариство «Гарантбуд», ОСОБА_2 , публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», про застосування наслідків недійсності правочину, визнаного недійсним відмовити.

Копію ухвали разом з доданими до скарги матеріалами направити заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О. М. Осіян

О. В. Білоконь

Н. Ю. Сакара