КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-з/824/111/2023
Головуючий у суді першої інстанції: Фролова І.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Семенюк Т.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 березня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - Семенюк Т.А

Суддів - Рейнарт І.М., Кирилюк Г.М.,

при секретарі - Максюк І.Г.,

розглянувши заяву Гнатуш Наталії Вікторівни в інтересах ОСББ «Гончара 35» про ухвалення додаткового рішення у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 15 лютого 2022 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСББ «Гончара 35» про визнання недійсним рішення та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 15 лютого 2022 року позовну заяву ОСОБА_2 залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, вважаючи, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом порушено норми процесуального та матеріального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

Постановою Київського апеляційного суду від 07 лютого 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 15 лютого 2022 року скасовано.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСББ «Гончара 35» про визнання недійсним рішення та зобов`язання вчинити дії, закрито.

Роз`яснено ОСОБА_2 , що дана справи підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, та протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови має право звернутися до Київського апеляційної суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

13 грудня 2022 року Гнатуш Н.В. в інтересах ОСББ «Гончара 35» подала до суду апеляційної інстанції заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій просила стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСББ «Гончара 35» судові витрати за надання правничої допомоги в розмірі 10 000 грн., посилаючись в обґрунтування на те, що такий розмір витрат є обґрунтованим та доведеним.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши заяву та дослідивши матеріали справи, дійшла висновку, що заява задоволенню не підлягає.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Згідно з ч. ч. 5, 6 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У випадках, встановлених ч. 5 цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі, за умови дотримання відповідною стороною вимог ч. 9 ст. 141 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат.

У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції з позовом до ОСББ «Гончара 35» про визнання недійсним рішення та зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 15 лютого 2022 року позовну заяву ОСОБА_2 залишено без задоволення.

Постановою Київського апеляційного суду від 07 лютого 2023 року зазначене рішення суду було скасовано, провадження у цивільній справі 761/15293/21 закрито у зв`язку з тим, що справа підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції помилково прийняв до свого провадження та розглянув дану справу, оскільки такий спір не підлягав розгляду в порядку цивільного судочинства, а має розглядатись порядку господарського судочинства, що і стало підставою для закриття апеляційним судом провадження в справі відповідно до п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України.

Відповідно до ч. 5 ст. 142 ЦПК України обов`язковою умовою компенсації відповідачу, здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, в разі закриття провадження, є необґрунтовані дії позивача. Суд може обмежити реалізацію цього права, зокрема, у порядку, встановленому статтею 44 ЦПК України.

В своїй постанові від 18 грудня 2019 року в справі 640/1029/18 та ухвалі від 12 травня 2020 року у справі № 464/104/16-ц Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що для відшкодування витрат на підставі ч. 5 ст. 142 ЦПК України необхідно встановити факт зловживання позивачем його процесуальними правами, відсутність у сторін спору, відсутність предмету спору, свідоме порушення позивачем правил суб`єктної юрисдикції.

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові від 18 грудня 2019 року у справі № 741/1681/17 Верховний Суд, залишаючи без змін судові рішення про відмову у стягненні витрат на правничу допомогу у зв`язку із закриттям провадження у справі, послався, що законодавець, гарантуючи особам право на звернення до суду за захистом та право на позов, передбачив компенсацію здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, лише у випадку необґрунтованих дій позивача (ч.5 ст.142 ЦПК України). При цьому звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим ст.ст.55, 124 Конституції України, та є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову, а добросовісні дії позивача спрямовані на захист його порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів не можна вважати необґрунтованими, оскільки вони вчинені при здійсненні конституційного права на судовий захист. Таким чином, саме по собі звернення з позовом до суду не свідчить про необґрунтованість дій позивачів, оскільки зазначене є диспозитивним правом позивачів, передбачене процесуальним законодавством і не містить таких обмежень, а тому для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідачеві необхідно довести, а суду встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи у ході розгляду справи по суті є необґрунтованими та у чому вони виражені, зокрема: чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.

Як вбачається з матеріалів справи позивач зазначеним правом скористався та подав даний позов до Шевченківського районного суду м. Києва, оскільки вважав, що даний спір підсудний саме даному суду. Однак суд першої інстанції при відкритті провадження у справі не з`ясував суб`єктний склад правовідносин, предмет спору, що не залежало від волі позивача, який скористався своїм правом на звернення до суду.

Таким чином, закриття провадження в справі не підтверджує відсутність спору позивача з відповідачем, відсутність предмета спору чи зловживання позивачем своїми процесуальними правами.

Сам по собі факт закриття провадження у справі не є безумовною підставою компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи. Помилкове визначення юрисдикції спору та закриття з цих підстав провадження у справі не свідчить про необґрунтованість дій позивача.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 640/1029/18, залишаючи в силі ухвалу суду першої інстанції про закриття провадження з огляду на господарську юрисдикцію спору та відмову у стягненні витрат на правничу допомогу, Велика Палата вказала, що закриття провадження у справі не підтверджує ні відсутність спору позивача з відповідачем, ні відсутність предмета спору, ні свідоме порушення позивачем правил суб`єктної юрисдикції. Тому немає підстав для покладення на позивача витрат відповідача на правничу допомогу на підставі ч.5 ст.142 ЦПК України.

За таких обставин колегія суддів вважає, що стороною відповідача не наведено обставин та не надано на їх підтвердження доказів, які б дали змогу зробити висновок про необґрунтованість дій позивача по справі, що зумовили понесення відповідачем заявлених до стягнення витрат, що в свою чергу виключає можливість для задоволення заяви про їх компенсацію із застосуванням ч.5 ст.142 ЦПК України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що відсутні правові підстави для ухвалення додаткового рішення у даній справі.

Керуючись ст. 141, 260, 270 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви Гнатуш Наталії Вікторівни в інтересах ОСББ «Гончара 35» про ухвалення додаткового рішення - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з дня її постановлення і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Повний текст ухвали виготовлено 08 березня 2023 року.

Головуючий

Судді