Справа № 127/134/23
Провадження № 22-ц/801/1631/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Антонюк В. В.
Доповідач:Шемета Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2023 рокуСправа № 127/134/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шемети Т. М. (суддя-доповідач),

суддів Берегового О. Ю., Ковальчука О. В.,

учасники справи:

позивач Комунальне підприємство Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго»

відповідач (особа, яка подала апеляційну скаргу) ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 березня 2023 року, ухвалене у складі судді Антонюка В. В. в м. Вінниця, дата складання повного рішення відповідає даті його постановлення,

в с т а н о в и в :

03 січня 2023 року КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії та гарячої води.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 11.11.2022 р. скасовано судовий наказ, виданий 28.07.2022 у справі №127/15127/22 про стягнення з ОСОБА_1 на користь КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії та гарячої води за період з 01.11.2019 по 31.05.2022 в сумі 15 087,43 грн, 3% річних в сумі 169,08 грн та судового збору у розмірі 248,10 грн. Роз`яснено стягувачу, що заявлені вимоги можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження. Житлове помешкання по АДРЕСА_1 , де зареєстрована та проживає відповідач, забезпечується послугами з постачання теплової енергії (централізованого опалення) та гарячої води, які надаються КП ВМР "ВМТЕ".

Зазначений житловий будинок технічно під`єднано до зовнішніх інженерних мереж КП ВМР «ВМТЕ». Позивач зазначає, що з відповідачем укладені відповідні договори. КП ВМР "ВМТЕ" зазначає, що за період з 01.11.2019 р. до 30.05.2022 р. сума боргу перед позивачем становить 15 256,51 грн., з яких: 15 087,43 грн. сума заборгованості за спожиті послуги з постачання теплової енергії та гарячої води; 169,08 грн. 3% річних від простроченої суми заборгованості, які позивач просить стягнути із відповідачки на користь КП ВМР "ВМТЕ.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15 березня 2023 року позов задоволено: стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» заборгованість за спожиті послуги з постачання теплової енергії та гарячої води за період з 01.11.2019 до 30.05.2022 включно у розмірі 15 256 (п`ятнадцять тисяч двісті п`ятдесят шість) гривень 51 копійку, з яких: 15 087,43 грн. сума заборгованості за спожиті послуги з постачання теплової енергії та гарячої води; 169,08 грн. 3% річних від простроченої суми заборгованості; стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» судовий збір в розмірі 2 481,00 грн.

Суд мотивував своє рішення тим, що відповідач не заперечує факт споживання послуг з постачання теплової енергії та гарячої води і частково оплачує спожиті послуги. Зазначає, що згідно наявних у справі актів, з 19.06.2019 до 13.01.2020 квартира АДРЕСА_2 вважалась такою, що не обладнана приладом розподільного обліку (квартирним засобом обліку) гарячої води, тому на підставі пункту 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630 (далі - Правил), плата за послуги нараховувалась згідно з показаннями будинкового засобу обліку води. В подальшому нарахування за гаряче водопостачання проводилось за показниками приладу обліку, а нарахування за опалення відповідно до Правил.

З таким рішенням не погодилася відповідачка ОСОБА_1 та подала апеляційну скаргу, у якій зазначає, що суд не взяв до уваги доводи відповідача стосовно спливу позовної давності. Наголошує, що переривання строку позовної давності відбувається лише у разі подачі позову, а не звернення із заявою про видачу судового наказу. Вказує, що суд першої інстанції не надав оцінку акту № 186 від 26.12.2019 року, не врахував, що у будинку часто були витоки гарячої води, температура вод була значно нижче за норму. Просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове про відмову у задоволенні позову.

Позивач КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» не скористався своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу.

Справа розглядається в порядку частини першої статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи. Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частинами 1, 2 статті 367ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

По справі встановлено наступні обставини:

-помешкання, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , забезпечується послугами теплової енергії та гарячої води, які надаються КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго».

-в квартирі зареєстрована ОСОБА_1 , згідно витягу з реєстру особових рахунків житлового фонду (а.с. 5), що також підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи №2413 від 12.01.2023, виданою Департаментом адміністративних послуг Вінницької міської ради (а.с. 20) та не заперечує відповідач;;

-сторони перебувають у фактичних договірних відносинах, в яких відповідачка як власниця квартири має обов`язок оплатити позивачеві надані ним послуги відповідно до кількості зареєстрованих у квартирі осіб;

-факт споживання послуг з постачання теплової енергії та гарячої води відповідачка не заперечує, частково оплачує спожиті послуги, що підтверджується інформацією, зазначеною у оборотній відомості за період з 11.2019 по 05.2022 за особовим рахунком № НОМЕР_1 (а.с. 6);

-у квартирі АДРЕСА_2 встановлено прилад розподільного обліку гарячої води (індивідуальний лічильник), який за заявою споживача було розпломбовано, що підтверджується актом від 19.06.2019 (а.с. 87). Після цього лічильник опломбовано та взято на абонентський облік 13.01.2020, що підтверджується актом про прийняття вузла розподільного обліку на абонентський облік від 31.01.2020 (а.с. 88);

-За відсутності приладу обліку нарахування за гаряче водопостачання проводилось на двох зареєстрованих за вказаною адресою осіб, що визнається відповідачем;

-Згідно з актами обстеження від 25.11.2019, 26.12.2019 витоки із загальнобудинкової мережі гарячого водопостачання відсутні (а.с. 90, 92).

Спірні правовідносини виникли у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг, зокрема, послуг з теплопостачання та гарячого водопостачання.

Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є власник, споживач, виконавець, виробник (частина друга статті 19 Закону України від 24 червня 2004 року № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги»). Власником Закон визначає фізичну або юридичну особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку (абзац сьомий частини першої статті 1 Закону). А споживачем є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу (абзац чотирнадцятий частини першої статті 1 Закону).

Відносини між учасниками у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах (частина перша статті 19 Закону).

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (частина перша статті 901 ЦК України).

Договір на надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою (частина перша статті 29 Закону).

Споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (пункт 5 частини третьої статті 20 Закону).

Суд першої інстанції вірно встановив, що за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано та проживає 2 осіб, а також те, що позивач надав послуги з постачання теплової енергії та гарячої води. З огляду на це відповідачка мала обов`язок оплатити позивачеві вартість наданих послуг.

Вірно суд першої інстанції вказав і на те, що дійсно мало місце надання послуг неналежної якості (температура води була нижчою від норми) проте це було враховано надавачем послуг та здійснено перерахунок, про що свідчить оборотна відомість за період з листопада 2019 по травень 2022 по особовому рахунку № НОМЕР_1 (а. с.6).

Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 про не застосування судом першої інстанції строків позовної давності, апеляційний суд приходить до висновку, що такі доводи є підставними.

Позивач звернувся до суду з позовом 03 січня 2023 року та заявив вимогу про стягнення боргу за спожиті послуги з постачання теплової енергії та гарячої води за період з 01.11.2019 року по 30.05.2022 вважаючи, що позовна давність стосовно оплати за постачання послуг перервалася поданням заяви про видачу судового наказу. Відповідачка у суді першої інстанції до ухвалення ним рішення подала письмову заяву про застосування наслідків спливу позовної давності (а. с 80).

Суд першої інстанції зазначив, що позовна давність за вимогою про стягнення заборгованості за вказаний період була перервана поданням до суду 14.07.2022 КП BMP «Вінницяміськтеплоенерго» заяви про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожиті послуги з постачання теплової енергії та гарячої води у загальній сумі 15 256,51 грн, що утворилась за період з 01.11.2019 до 31.05.2022 включно.

28.07.2022 Вінницьким міським судом Вінницької області було видано відповідний судовий наказ у справі № 127/15127/22 про стягнення заборгованості із ОСОБА_1 , який в подальшому було скасовано за заявою ОСОБА_1 ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 11.11.2022 р. (а.с. 11). Зазначеною ухвалою суду стягувачу КП BMP «Вінницяміськтеплоенерго» роз`яснено, що заявлені вимоги можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження.

Відтак суд першої інстанції виснував, що з моменту постановлення Вінницьким міським судом Вінницької області ухвали від 11.11.2022 про скасування судового наказу від 28.07.2022 у справі №127/15127/22, яким було стягнуто із ОСОБА_1 заборгованість за спожиті послуги з постачання теплової енергії та гарячої води за період з 01.11.2019 до 31.05.2022 включно у розмірі 15 256,51 грн, у КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» виникло право звернутися з тими ж вимогами в позовному провадженні, а порушене право позивача після скасування судового наказу, який набрав законної сили, знову підлягало захисту.

Такий висновок суду першої інстанції є помилковим з огляду на наступне.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України).

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті).

Отже, переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2018 року у справі № 663/2070/15-ц).

Відповідно до частини першої статті 160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення за певними вимогами, зокрема, і про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості (пункт 3 частини першої статті 161 ЦПК).

Наказне провадження як особливий спрощений вид провадження у цивільному судочинстві спрямоване на швидкий та ефективний захист безспірних прав особи шляхом видачі судового наказу, що одночасно є і судовим рішенням, і виконавчим документом, без судового засідання та без виклику заявника (стягувача) і боржника. Процес доказування для першого починається з моменту подання заяви про видачу судового наказу та закінчується прийняттям цієї заяви судом, тоді як для боржника цей процес розпочнеться, якщо він вирішить подати заяву про скасування судового наказу після отримання копії останнього. Звернення до суду із заявою про видачу судового наказу є правом, а не обов`язком особи, якій належить право вимоги, а також органів і осіб, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (частина друга статті 160 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду (Справа № 712/8916/17) виснувала, що подання заяви про видачу судового наказу заявник (стягувач) не може використовувати згідно з частиною другою статті 264 ЦК України з метою переривання позовної давності за відповідною вимогою чи її частиною. На підставі припису частини другої статті 264 ЦК України переривання позовної давності відбувається у разі подання до суду саме позову до належного відповідача з дотриманням вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції й інших вимог, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі.

В справі, що розглядається до звернення 03.01.2023 року з позовом КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» 14.07.2022 року подавав до суду заяву про видачу судового наказу про стягнення з відповідачки заборгованості за період з 01.11.2019 по 31.05.2022 року, за якою 28.07.2022 року було видано судовий наказ, який був скасований ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 11.11.2022 року.

Суд першої інстанції вірно встановив, що, нарахування за спожиті послуги з гарячого водопостачання в листопаді та грудні 2019 року відбулося за показниками будинкового приладу обліку та є вірним, відтак в споживача виник обов`язок оплатити спожиту послугу.

Проте, оскільки позивач звернувся до суду у січні 2023 року, тому з урахуванням поданої відповідачкою заяви про застосування наслідків спливу строку позовної давності (а.с.80-81), судовому захисту підлягають вимоги за період з січня 2020 року (з урахуванням трьох річного строку позовної давності) по 31.05.2022 року ( в межах заявлених позовних вимог), а в задоволенні вимог про стягнення заборгованості за період з листопада 2019 року по грудень 2019 року включно слід відмовити в зв`язку зі спливом строку позовної давності.

Перевіряючи розмір заборгованості за період з 01.01.2020 року по 31.06.2022 року, апеляційний суд зазначає наступне: як вбачається з оборотної відомості, наданої відповідачем (а. с. 6) за період з січня 2020 року відповідачці було нараховано за опалення 33 341 грн 23 коп, а за гаряче водопостачання 7 325грн 40 коп, що разом становить 40 669 грн 63 коп. За вказаний період відповідачем було сплачено 50 925 грн 93 коп, які як вбачається з розрахунку, частково були спрямовані позивачем на оплату заборгованості, яка виникла поза межами строку позовної давності, що не оспорюється відповідачкою.

Відтак апеляційний суд виснує, що з урахуванням вартості спожитих послуг та сплачених відповідачем коштів, борг по оплаті послуг за опалення та гаряче водопостачання за період з січня 2020 року по 31.05.2022 року відсутній, тому в задоволенні позову слід відмовити.

Отже, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження, а судове рішення судом першої інстанції ухвалено за невірного застосування норм матеріального права, які регулюють питання позовної давності та без повного, об`єктивного з`ясування фактичних обставин справи, що відповідно до статті 376 ЦПК України є підставою для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції з постановленням нового про відмову у позові.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Апеляційними судом дано оцінку основним доводам відповідача та позивача.

Виходячи із приписів статті 141 , пункту «в» частини 1 статті 382 ЦПК України, судові витрати, понесені відповідачем в ході розгляду справи, підлягають стягненню з позивача: відповідачі понесли витрати у вигляді судового збору за подання апеляційної скарги (а.с.116), відтак на її користь слід стягнути 3 721,50 грн сплаченого нею судового збору за перегляд справи в суді апеляційної інстанції.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 березня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову Комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії та гарячої води за період з 01 листопада 2019 року по 30 травня 2022 року включно відмовити.

Стягнути з Комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» на користь ОСОБА_1 3 721,50 грн сплаченого нею судового збору за перегляд справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а - г пункту 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Позивач: Комунальне підприємство Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго», місцезнаходження: 21021 м. Вінниця, вул. 600-річчя, буд. 13, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Головуюча Т. М. Шемета

Судді: О. Ю. Береговий

О. В. Ковальчук