ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 187/101/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" березня 2023 р.

Петриківський районний суд Дніпропетровської області

у складі головуючого судді Соловйова І.М.,

за участі секретаря судового засідання Столяренко Н.П.,

розглянувши в смт Петриківка в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до Петриківського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)

про зняття арешту,-

ВСТОНОВИВ:

23.01.2023 до Петриківського районного суду Дніпропетровської області звернулася ОСОБА_1 (далі позивач) з позовом до Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Петриківський відділ державної виконавчої служби у Дніпропетровському районі Дніпропетровської області, в наступному змінив назву на Петриківський відділ державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі відповідач), в якій позивач просить суд:

- скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АА 929003 від 11.08.2004 накладений Відділом державної виконавчої служби Петриківського районного управління юстиції Дніпропетровської області скасувати арешт.

Також просить стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору в розмірі 1073,60 грн., а також на правничу допомогу в розмірі 2684 грн.

Позовна заява обґрунтовується тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивачки. Після його смерті вона звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини як спадкоємець за законом. Однак нотаріус отримав відомості з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна належного померлому, з якого вбачається, що 21.08.2004 реєстратором Приватним нотаріусом Оката Л.Г., на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АА 929003 від 11.08.2004 Відділ державної виконавчої служби Петриківського районного управління юстиції Дніпропетровської області зареєструвала арешт на невизначене, все майно, що належить ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Однак, підстави, які слугували для накладення арешту наразі відпали. У зв`язку з чим позивачка позбавлена можливості оформити право власності на спадкове майно через наявність накладеного на спадкове майно арешту.

Ухвалою суду від 30.01.2023 відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

На офіційну адресу відповідача, тобто на зареєстроване у встановленому законом порядку місцезнаходження, направлено копію ухвали про відкриття провадження у справі, яка отримана особисто уповноваженим представником 31.01.2023.

Відповідач правом на відзив не скористався.

Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд виходить з такого.

26.11.1997 позивач уклала шлюб з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про одруження НОМЕР_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 .

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого мана щодо суб`єкта, за параметрами запиту: право власності, інші речові права, іпотека, обтяження, тип особи фізична особа ОСОБА_2 виявлено, зокрема відомості з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого мана тип обтяження арешт нерухомого майна, реєстраційний номер №1254137, зареєстровано 21.08.2004 за №1254137 реєстратором Приватним нотаріусом Оката Л.Г., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, АА 929003 від 11.08.2004, Відділ державної виконавчої служби Петриківського районного управління юстиції Дніпропетровської області, вих.№4173.

На запит позивача, Південно-Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Петриківський відділ державної виконавчої служби у Дніпропетровському районі Дніпропетровської області своїм листом від 28.11.2022 повідомив, що надати постанову про арешт майна АА 929003 від 11.08.2004 немає можливості, оскільки строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу виконавчої служби, становить три роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративних стягнень, строк зберігання яких становить один рік.

З матеріалів справи встановлено, що стосовно ОСОБА_2 було ухвалено вирок від 26.04.2004 за статтями 191 ч.5, 366 ч.2, 364 ч.2 КК України. Однак, після апеляційного та касаційного розгляду вирок було скасовано та направлено справу прокурору для додаткового розслідування. Потім постановою Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 01.06.2010 у справі №1-5/10 стосовно ОСОБА_2 , за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 367, ч.1 ст. 366 Кримінального кодексу України, провадження у справі закрито на підставі ч. 1 ст. 49 КК України (Звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності; у відповідній редакції). Цивільний позов залишено без розгляду.

На час звернення позивача із позовною заявою до суду за наявності арешту (обтяжень) накладеного на майно, порушується право на мирне володіння та користування таким майном, враховуючи той факт, що правових підстав для перебування належного позивачу майна під арештом немає, тому позивач просить суд зняти арешт з нерухомого майна.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право вернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Правовий режим власності, відповідно до ст. 92 Конституції України визначається виключно законами України.

Відповідно до ст. 126 КПК України 1960 року арешт майна міг тимчасово застосовуватися слідчим або судом на період досудового слідства та/або судового розгляду для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна. Накладений на майно арешт може бути скасований органом досудового слідства, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба, або у разі закриття кримінальної справи відповідно до ст. 214 КПК України 1960 року. Після надходження кримінальної справи до суду питання щодо скасування арешту може бути вирішено судом в порядку, передбаченому статтями 248, 282 КПК України 1960 року, або при постановленні вироку, відповідно до ст. 324 КПК України 1960 року.

Згідно з п. 7 та 8 частини першої статті 324 КПК України 1960 року постановляючи вирок, суд повинен вирішити, чи підлягає задоволенню пред`явлений цивільний позов, на чию користь та в якому розмірі, і чи підлягають відшкодуванню збитки, заподіяні потерпілому, а також кошти, витрачені закладом охорони здоров`я на його стаціонарне лікування, якщо цивільний позов не був заявлений; що зробити з майном, описаним для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна.

Водночас, вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виникають з цивільних правовідносин та відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції.

Спір щодо звільнення майна з-під арешту є приватноправовим, якщо арешт накладений на майно особи, яка не була учасником кримінального провадження, розпочатого за Кримінально-процесуальним кодексом України (далі - КПК України 1960 року) та завершеного (вирок, постанова про закриття провадження) у порядку, передбаченому КПК України 1960 року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 372/2904/17-ц) або КПК України 2012 року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 2-3392/11). Залежно від суб`єктного складу учасників цього спору його слід розглядати за правилами цивільного чи господарського судочинства. Таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.06.2020 р. у справі №727/2878/19.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно з ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Нормою статті 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист праві основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 391 ЦК України передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Як зазначено вище, кримінальне провадження стосовно ОСОБА_2 закрито, цивільний позов в рамках кримінального провадження залишено без розгляду, виконавчою службою не надано відповідної постанови (АА 929003 від 11.08.2004) про арешт, який накладено 19 років тому.

Відповідно до пункту дев`ятого розділу XI «Перехідні положення» КПК України 2012 року арешт майна, застосований до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжує свою дію до його зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. Дана норма узгоджується з вимогами частини першої статті 5 КПК України, за якою процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

Наявність обтяження у вигляді арешту, який накладено на квартиру, яка належить спадкоємцю/цям, перешкоджає йому/їм вільно розпоряджатися майном, зареєструвати право власності на таке майно, та неможливість скасування арешту в позасудовому порядку в іншій спосіб, є необхідність захисту прав шляхом скасування такого арешту, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з позовом до суду за наявності арешту накладеного на майно, за відсутності порушеного кримінального провадження, залишення цивільного позову без розгляду в рамках кримінального провадження, відсутності даних про наявність іншого спору, за яким могло бути накладено арешт, порушується право власності позивача, внаслідок чого вона позбавлена можливості в повному обсязі користуватися та розпоряджатися майном на власний розсуд, тому право позивача підлягає судовому захисту шляхом скасування арешту.

Зважаючи на викладені обставини та враховуючи наявність накладеного арешту на майно померлого ОСОБА_2 , неможливість скасування арешту в позасудовому порядку в іншій спосіб, є необхідність захисту прав позивача шляхом скасування такого арешту.

Щодо розподілу судових витрат.

При поданні позову позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

За змістом ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Таким чином, витрати позивача по сплаті судового збору слід покласти на відповідача.

Також позивачем зазначено про понесення ним витрат на правову допомогу в розмірі 2684 грн, в підтвердження чого надано договір про надання правничої допомоги від 09.01.2023, квитанцію адвоката, попередній розрахунок вартості послуг адвоката та акт приймання-передачі наданих послуг від 09.01.2023.

Однак, як вбачається з договору про надання правничої допомоги від 09.01.2023, його предметом є здійснення підготовки адвокатом матеріалів для суду та представництва клієнта в Кіровському районному суді м. Дніпро та Дніпровському апеляційному суді під час здійснення цивільного судочинства у справі за позовом клієнта.

Даний позов подано до Петриківського районного суду Дніпропетровської області, тобто наданий договір не є належним доказом підтвердження понесених витрат на правничу допомогу у цій справі.

Враховуючи, що матеріали справи не містять доказів понесення витрат на правничу допомогу в цій справі, відповідної заяви про надання доказів суду не надано, розподіл витрат на правничу допомогу не здійснюється.

Інших витрат сторонами не заявлялися.

Керуючись статтями 4, 12, 81, 89, 133, 141, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Скасувати арешт на невизначене, все майно, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ), накладеного постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АА 929003 від 11.08.2004 Відділом державної виконавчої служби Петриківського районного управління юстиції Дніпропетровської області.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Петриківського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1073 (тисяча сімдесят три) грн 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідач ПЕТРИКІВСЬКИЙ ВІДДІЛ ДЕРЖАВНОЇ ВИКОНАВЧОЇ СЛУЖБИ У ДНІПРОВСЬКОМУ РАЙОНІ ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ ПІВДЕННОГО МІЖРЕГІОНАЛЬНОГО УПРАВЛІННЯ МІНІСТЕРСТВА ЮСТИЦІЇ (М. ОДЕСА); зареєстроване у встановленому законом порядку місце знаходження: 51800, Дніпропетровська область, Дніпровський район, смт Петриківка, вулиця Кооперативна, будинок 5; Код .

Повне судове рішення складено 22.03.2023.

Суддя І. М. Соловйов