КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/479/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2023року місто Київ

справа № 754/1498/22

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Левенця Б.Б., Ратнікової В.М.

за участю секретаря судового засідання - Савлук І.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 15 листопада 2022 року, ухвалене під головуванням судді Грегуль О.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, ОСОБА_2 про визнання протиправним і скасування висновків,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Деснянського районного суду міста Києва з позовом до відповідача, в якому, з урахуванням уточнених вимог просив визнати протиправними і скасувати:

висновок Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації на яку покладені повноваження органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання малолітньої дитини за №102/02/38-7987 (недоцільність проживання дитини з батьком) від 28 грудня 2021 року, який був складений на підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації №26 від 16 грудня 2021 року;

висновок Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації на яку покладені повноваження органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання малолітньої дитини за №102/02/38-7952 (доцільність проживання дитини з матір'ю) від 28 грудня 2021 року, який був складений на підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації №26 від 16 грудня 2021 року.

В мотивування вимог посилався на те, що він з ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 01 жовтня 2010 року, який був розірваний рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 30 листопада 2016 року.

Від шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказував, що у провадженні Деснянського районного суду міста Києва перебуває справа №754/1811/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини з батьком.

Зазначав, що в межах справи №754/1811/21 органом опіки та піклування Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації були надані два висновки щодо визначення місця проживання малолітньої дитини від 28 грудня 2021 року за №102/02/38-7987 та №102/02/38-7952.

Посилався на те, що він з цими висновками не погоджується, оскільки вони не відповідають дійсним обставинам справи, є упередженим, не відповідають вимогам СК України та Типового положення про комісію з питань захисту прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року №866.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 15 листопада 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

В мотивування вимог апеляційної скарги посилався на те, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції взагалі не надав оцінку обставинам, викладеним в позовній заяві та наданим доказам. Фактично, обґрунтовуючи своє рішення, суд обмежився тільки посиланням на ту обставину, що оскаржувані висновки відповідача не мають правових наслідків для батьків дитини, а тому не порушують прав позивача, що суперечить принципу змагальності сторін.

Вказував, що суд першої інстанції не дослідив причино-наслідкові зв`язки висновку органу опіки та піклування з протоколом комісії прав дитини, які пов`язані між собою, оскільки на підставі засідання комісії прав дитини і протоколу цієї комісії саме і були складені ці висновки органу опіки та піклування.

Зазначав, що на підтвердження своїх позовних вимог, ним було надано суду докази порушення процедури організації засідань комісії, невідповідність та наклепи у текстах протоколів цих комісій, які було покладено в основу тексту висновків, складання висновків на підставі протоколів які були складені з порушенням чинного законодавства, безпідставність їх складання.

Посилався на те, що судом першої інстанції не було взято до уваги представництво відповідача та третьої сторони по справі у суді відповідно до ч.3 ст.58 ЦПК України, оскільки в матеріалах справи відсутні копії адвокатских посвідчень відповідача та третьої сторони по справі. Тобто в даній цивільній справі представники відповідача і третьої сторони можуть діяти тільки на підставі самопредставництва, оскільки їх представники не є адвокатами, але для того, щоб підтвердити самопредставництво необхідно було надати до суду необхідні документи, що ними у даному судовому процесі зроблено не було.

24 січня 2023 року від відповідача Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації та третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації до Київського апеляційного суду надійшли відзиви на апеляційну скаргу, в яких останні вказували на те, що апеляційна скарга є необґрунтованою, а її доводи не спростовують висновків суду першої інстанції, просили рішення суду залишити без змін.

08 лютого 2023 року від позивача надійшли додаткові пояснення по справі.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач та його представник доводи апеляційної скарги підтримали, просили її задовольнити з вищевказаних підстав.

Представник відповідача Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Колегія суддів вважає можливим розглядати справу у відсутність третіх осіб на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 з ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 01 жовтня 2010 року, який був розірваний рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 30 листопада 2016 року.

Від шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач у позовній заяві вказував на те, що після розірвання шлюбу у договірному порядку не вдалося вирішити питання щодо участі його, як батька у вихованні дитини, про що свідчать його неодноразові звернення до Служби у справах дітей Деснянської районної в місті Києві та в Деснянського УП ГУ НП у м. Києві.

Зазначав, що у 2017 році він звернувся до органу опіки та піклування - Служби у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації із заявою про визначення порядку його участі у вихованні та спілкуванні із дитиною.

Розпорядженням Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації №338 від 22 червня 2017 року «Про участь батька у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_3 » позивачу визначено порядок участі у вихованні та спілкуванні із дитиною відповідно до встановленого графіку, а саме:

кожної п`ятниці з 18.00 год. до 21.00 год. у присутності матері дитини;

кожної суботи з 10.00 год. до 15.00 год. у присутності матері дитини;

кожної неділі з 12.00 год. до 16.00 год. у присутності матері дитини.

Позивач вказував, що мати дитини зазначене Розпорядження систематично не виконувала та не виконує і досі, досягти з матір`ю домовленості про побачення з дитиною не вдається.

З матеріалів справи вбачається, що у провадженні Деснянського районного суду міста Києва перебуває справа №754/1811/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини з батьком.

В межах справи №754/1811/21 органом опіки та піклування Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації були надані два висновки щодо визначення місця проживання малолітньої дитини від 28 грудня 2021 року за №102/02/38-7987 та №102/02/38-7952.

Відповідно до висновку Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від 28 грудня 2021 року за №102/02/38-7987, остання діючи в найкращих інтересах дитини вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком ОСОБА_1 .

Згідно з висновком Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від 28 грудня 2021 року за №102/02/38-7952, остання діючи в найкращих інтересах дитини вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю ОСОБА_2 .

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просив визнати протиправними і скасувати висновки Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від 28 грудня 2021 року №102/02/38-7987 та №102/02/38-7952, посилаючись на те, що вони не відповідають дійсним обставинам справи, є упередженим, не відповідають вимогам СК України та Типового положення про комісію з питань захисту прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року №866.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК Україникожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У частині першій статті 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відтак, зазначена норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі №338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі №905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі №569/17272/15-ц.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частини друга і третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Статтею 157 СК України передбачено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

За положеннями статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до статті 19 СК України увипадках, передбачених цим Кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх сімейних прав та інтересів до органу опіки та піклування.

Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання, якщо протягом десяти днів від часу його винесення заінтересована особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду, крім випадку, передбаченого частиною другою статті 170 цього Кодексу.

Звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду.

У разі звернення з позовом до суду орган опіки та піклування припиняє розгляд поданої йому заяви.

При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Згідно з частиною першою статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

У частині першій статті 158 СК України визначено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення.

Частинами першою, третьою статті 159 СК України встановлено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

З указаного вбачається, що законодавець визначив певний порядок вирішення батьками питання участі у виховані дитини. Так, у випадку якщо мати і батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може бути вирішений органом опіки та піклування або судом. Таким чином, законодавством встановлена варіативність вирішення цього питання, тобто батьки можуть його вирішити у судовому порядку або звернутися до відповідного органу опіки і піклування. Якщо хтось із батьків не погоджується із рішенням органу опіки та піклування, він може звернутися для вирішення спору щодо визначення місця проживання дитини до суду. У цьому випадку законодавство не вимагає окремого оскарження рішення органу опіки та піклування, оскільки частиною третьою статті 159 СК України встановлено, що суд може зупинити виконання рішення органу опіки та піклування до вирішення спору.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом її оскарження є висновки Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від 28 грудня 2021 року №102/02/38-7987 та №102/02/38-7952 щодо визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судом першої інстанції вірно було встановлено, що у провадженні Деснянського районного суду міста Києва перебуває справа №754/1811/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини з батьком.

В межах справи №754/1811/21 органом опіки та піклування Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації були надані два висновки щодо визначення місця проживання малолітньої дитини від 28 грудня 2021 року за №102/02/38-7987 та №102/02/38-7952, які є предметом оскарження у даній справі.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції позивач та його представник підтвердили, що вказані висновки були подані в межах справи №754/1811/21, яка на даний час розглядається Деснянським районним судом міста Києва.

Таким чином, оскаржувані висновки є документами, які подавалися в межах справи №754/1811/21 для прийняття відповідного рішення, тобто вони є доказами у вищезазначеній справі, які підлягають оцінці в сукупності з іншими доказами та не можуть бути самостійним способом захисту.

Колегія суддів звертає увагу на те, що ОСОБА_1 має захищати свій інтерес під час судового розгляду у справі №754/1811/21, а не ініціювати окрему судову справу щодо оскарження рішення органу опіки та піклування.

Отже, оскаржувані дії Деснянської районної в місті Києві державної адміністраціїбезпосередньо не породжують певні правові наслідки для суб`єктів відповідних правовідносин і не мають обов'язкового характеру, що є підставою для відмови в позові.

До аналогічних висновків дійшов і Верховний Суд у постановах від 13 червня 2018 року у справі №500/6325/17 та постановах Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 640/12186/17-ц, від 05 вересня 2019 року у справі №158/427/18 та від 02 березня 2020 року у справі №754/8604/16-ц.

Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі №500/6325/17 та постановах Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі №640/12186/17-ц, від 05 вересня 2019 року у справі №158/427/18 та від 02 березня 2020 року у справі №754/8604/16-ц, від 09 червня 2021 року у справі №370/408/19.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на важливість дотримання принципу процесуальної економії, відповідно до якого штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим (пункт 58 постанови від 28 січня 2020 року у справі № 50/311-б, пункт 63 постанови від 22 вересня 2020 року у справі №910/3009/18).

Відповідно до ч.4 ст.367 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Оскільки суд першої інстанції дійшов правильного по суті висновку щодо відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 , однак з помилкових мотивів, отже судове рішення підлягає зміні з викладенням його мотивувальної частини в редакції цієї постанови.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 15 листопада 2022 року - змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст рішення складено 23 лютого 2023 року.

Головуючий:

Судді: