Справа № 348/1829/16-ц
Провадження № 22-ц/4808/156/23
Головуючий у 1 інстанції Грещук Р. П.
Суддя-доповідач Барков
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Баркова В. М.,

суддів Девляшевського В. А.,

Луганської В. М.,

секретар Мельник О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Павликівська Галина Миколаївна, на рішення Надвірнянського районного суду від 26 жовтня 2022 року в складі судді Грещука Р. П., ухвалене в м. Надвірній Івано-Франківської області, повний текст якого складено 04 листопада 2022 року, в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю та поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю та поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2016 року позивачка ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом, уточнивши його в подальшому, до відповідача ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю та поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності.

Позов обґрунтовано тим, що у період з 28 липня 2008 року по липень 2016 року вона проживала спільно з відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, побут, мали спільний бюджет. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась дочка ОСОБА_3 . За час спільного проживання за спільні кошти вони придбали автомобіль марки «Volkswagen Caddy», 2007 року випуску, шасі (рама) № НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , який 08 серпня 2014 року зареєстрований за відповідачем. Також за кошти, які вона отримала від продажу своїх транспортних засобів, ними придбано однокімнатну квартиру за АДРЕСА_1 . За договором купівлі-продажу покупцем є ОСОБА_1 .

Посилаючись на зазначене, з врахуванням заяв про уточнення позовних вимог, просила встановити факт її проживання однією сім`єю із ОСОБА_1 у період з 29 липня 2008 року по 01 липня 2016 року; визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та її однокімнатну квартиру за АДРЕСА_1 та автомобіль марки «Volkswagen Caddy», 2007 року випуску, шасі (рама) № НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 ; визнати за нею право власності на частини вказаної квартири, автомобіль марки «Volkswagen Caddy», 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , залишити у власності ОСОБА_1 та зобов`язати його сплатити їй грошову компенсацію частки вартості вказаного автомобіля.

У грудні 2016 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діяв адвокат Капак В. М., подав зустрічний позов, уточнивши його в подальшому, до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю та поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності.

Зустрічний позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 проживав однією сім`єю без реєстрації шлюбу із ОСОБА_2 до 10 травня 2016 року. За час спільного проживання за спільні кошти сторонами було придбано транспортні засоби, а саме: автомобіль марки «Volkswagen Caddy», 2007 року випуску, шасі (рама, кузов, коляска) № НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 та автомобіль марки «MAZDA 323», 1997 року випуску, шасі (рама, кузов, коляска) № НОМЕР_3 , д.н.з. НОМЕР_4 .

З огляду на наведені обставини, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив суд встановити факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю в період з 29 липня 2008 року по 10 травня 2016 року; визнати вказані транспортні засоби спільною сумісною власністю сторін; виділити ОСОБА_1 автомобіль марки «Volkswagen Caddy», 2007 року випуску, шасі (рама, кузов, коляска) № НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 ; виділити ОСОБА_2 автомобіль марки «MAZDA 323», 1997 року випуску, шасі (рама, кузов, коляска) № НОМЕР_3 , д.н.з. НОМЕР_4 .

Ухвалою Надвірнянського районного суду від 09 грудня 2016 року вказані позови об`єднано в одне провадження.

Рішенням Надвірнянського районного суду від 26 жовтня 2022 року позов ОСОБА_2 задоволено, зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Встановлено факт проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 однією сім`єю в період з 29 липня 2008 року по 01 липня 2016 року.

Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , ринковою вартістю 264 191,20 грн згідно висновку № 039/БТ-17 за результатами проведення оціночної експертизи від 07 вересня 2019 року та автомобіль марки «Volkswagen Caddy», 2007 року випуску, шасі (рама) № НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , ринковою вартістю 111 400 грн на момент дослідження, згідно висновку № 039-1/ТЛ-17 за результатами судової авто-технічної оціночної експертизи від 06 вересня 2017 року.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на частину однокімнатної квартири, загальною площею 36,4 кв.м, житловою площею 18,3 кв.м, яка знаходиться по АДРЕСА_2 .

Залишено у власності ОСОБА_1 автомобіль марки «Volkswagen Caddy», 2007 року випуску, шасі (рама) № НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості частини автомобіля марки «Volkswagen Caddy», 2007 року випуску, шасі (рама) № НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , що становить 55 700 грн.

У задоволенні решти позовних вимог за зустрічним позовом ОСОБА_1 відмовлено.

Також вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Павликівська Г. М., посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, що мають значення справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду в частині встановлення факту проживання однією сім`єю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 01 жовтня 2005 року по 01 липня 2016 року та визнання спільною сумісною власністю однокімнатної квартири скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання спільної сумісної власності квартири відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що показання свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. У справі відсутні будь-які інші докази, крім показання свідків, які б вказували на період спільного проживання саме до 01 липня 2016 року. Натомість, у матеріалах справи міститься ряд доказів, яким не надано оцінки судом та які вказують на припинення стосунків із позивачкою ОСОБА_2 з травня 2016 року.

Також вказує, що місцевий суд дійшов помилкового висновку про віднесення однокімнатної квартири до спільної сумісної власності. ОСОБА_2 не надала будь-яких доказів, які б вказували на те, що вказана квартира придбано за спільні кошти. В той же час, у матеріалах справи міститься розписка від 16 червня 2016 року, відповідно до якої ОСОБА_1 позичив у ОСОБА_4 кошти у сімі 150 000 грн терміном на три роки. Факт укладення договору позики підтвердив у судовому засіданні сам ОСОБА_4 . Однак, суд критично оцінив дані покази, оскільки такі є суперечливими. Водночас, не надав оцінки вказаній письмовій розписці. Крім того, згідно пункту 12 договору купівлі-продажу від 30 червня 2016 року ОСОБА_1 зазначив, що на момент укладення та підписання договору у шлюбі або у фактичних стосунках не перебуває. Вказаний пунк договору є чинним, не визнаний судом недійсним у встановленому законом порядку, узгоджується із змістом заяви, яка адресована нотаріусу перед посвідченням договору. Також у матеріалах справи є акт обстеження матеріально-побтових умов проживання від 16 листопада 2016 року, в якому зазначено, що ОСОБА_1 у період з середини травня до кінця серпня проживав у сестри за адресою АДРЕСА_3 . Дану інформацію підтвердили сусіди ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .

Відзив на апеляційну скаргу не надано Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

За положеннями статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Позивачка ОСОБА_2 в судове засідання апеляційного суду не з`явилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена судовою повісткою та направленням повідомлення у додаток Viber, тому суд відповідно до положень ст. 372 ЦПК України розглянув справу без її участі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 адвоката Павликівську Г. М., яка просила скаргу задовольнити, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення з наступних підстав.

Згідно зі статтями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до частин першої, другої, четвертої, п`ятої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України).

Відповідно до статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Судом встановлено, що з 29 липня 2008 року сторони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Від спільного подружнього життя мають доньку ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Факт проживання однією сім`єю сторонами не заперечувався, спір між ними виник щодо дати припинення спільного подружнього життя.

Згідно із статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 2 ст. 88 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (частини перша та п`ята статті 81 ЦПК України).

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Заперечуючи проти позовних вимог ОСОБА_2 , відповідач ОСОБА_1 посилався на те, що фактичні шлюбні відносини із позивачкою були припинені 10 травня 2016 року.

Між тим, допитані судом першої інстанції свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 підтвердили, що сторони і після 10 травня 2016 року продовжували спільно проживати однією сім`єю.

Показання цих свідків суд першої інстанції й поклав в основу свого рішення, оскільки оцінивши їх, вважав їх логічними та послідовними.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

В обґрунтування своїх зустрічних вимог щодо придбання спірної квартири АДРЕСА_4 за особисті кошти, відповідачем надана розписка від 16 червня 2016 року з тексту якої вбачається, що він на купівлю квартири позичив у ОСОБА_4 150 000 грн (том 1 а.с. 219).

Однак належних та допустимих доказів тому, що саме ці позичені гроші були використані відповідачем для придбання спірної квартири останнім суду не надано, а відтак суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що ця квартира є спільною сумісною власністю сторін.

Крім того, із договору купівлі-продажу спірної квартири вбачається, що її продаж вчинено за 181 345 грн., тобто за суму, яка перевищує розмір позики (том 1 а.с. 75), тому доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

Наявність в п. 12 цього договору купівлі-продажу від 30 червня 2016 року застереження про те що ОСОБА_1 на момент укладення та підписання договору в шлюбі або у фактичних стосунках не перебуває, також не може бути підставою для задоволення його зустрічних вимог, оскільки ця інформація внесена у договір з його слів.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду й доводи скарги щодо не врахування судом акту № 2160 обстеження матеріально-побутових умов проживання від 16 листопада 2016 року (том 1 а.с. 77), оскільки він не є належним та допустимим доказом у справі через те, що цим актом можуть бути підтверджені умови проживання особи, які існують на час складання такого акту. Крім того, він складений зі слів інших осіб.

Враховуючи вищевикладене, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення або неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.

Таким чином, передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення апеляційним судом не встановлено, тому оскаржуване рішення необхідно залишити без змін.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що з`ясувавши в достатньо повному об`ємі обставини справи, перевіривши доводи та давши їм належну правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи доказами.

Приведені в апеляційній скарзі доводи зазначені висновки суду не спростовують, зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду.

При вирішенні справи судом першої інстанції правильно застосовані норми матеріального права, порушень норм процесуального права, які б могли призвести до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст. 367, 368, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Павликівська Галина Миколаївна, залишити без задоволення.

Рішення Надвірнянського районного суду від 26 жовтня 2022 року в частині встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання спільною сумісною власністю подружжя квартири АДРЕСА_4 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 13 березня 2023 року.

Судді В. М. Барков

В. А. Девляшевський

В. М. Луганська