Справа № 541/729/23
Номер провадження 2-о/541/36/2023
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

25 квітня 2023 року м.Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі: головуючого судді Вірченко О.М., за участю секретаря судового засідання Циганової Ю.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу в порядку окремого провадження за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, заінтересовані особи: Головне управління Пенсійного фонду в Харківській області, Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області,

встановив:

10 березня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа, а саме трудової книжки, мотивуючи вимоги наступним. 02 січня 2023 року вона звернулась із заявою до Головного управління ПФУ в Харківській області з метою оформлення та призначення пенсії за віком. Однак, 05 січня 2023 року заявниця отримала рішення про відмову у призначенні пенсії від 04 січня 2023 року № 58 через відсутність необхідного стажу. ГУ ПФУ в Рівненській області в даній постанові було зазначено, що на титульній сторінці трудової книжки серії НОМЕР_1 зазначено її дату народження « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що не співпадає з паспортними даними 26 грудня 1962 року. Крім зазначеного, не зараховано період роботи з 03 вересня 1980 року по 17 серпня 1981 року, оскільки внесено запис про зміну прізвища в трудовій книжці, в якій дата народження не відповідає паспортним даним. У зв`язку з наведеним порушується право заявниці в оформленні передбаченого законом державного пенсійного забезпечення. Належність їй трудової книжки серії НОМЕР_1 , заповненої 02 червня 1981 року на ім`я « ОСОБА_2 », підтверджується свідоцтвом про народження, паспортом громадянина України, свідоцтвом про одруження, довідкою ДП «УкрНТЦ «Енергосталь» від 20 грудня 2022 року № 1-05/30. ОСОБА_1 звернулася до суду для встановлення факту належності правовстановлюючого документа, а саме трудової книжки, який необхідний для реалізації права на отримання пенсії за віком.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, надала заяву, відповідно до якої просила провести судове засідання у її відсутність.

Представник заінтересованої особи Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області в судове засідання не з`явився, направив заяву про проведення судового засідання у його відсутність. Просив виключити управління з кола учасників справи, в частині вимог до нього відмовити, оскільки ГУ ПФУ в Рівненській області не є заінтересованою особою. Прийняте рішення може вплинути на права та обов`язки ГУ ПФУ в Харківській області, яке повинно бути заінтересованою особою (а.с. 36-37).

Представник заінтересованої особи Головного управління Пенсійного фонду в Харківській області в судове засідання не з`явився, направив відзив на заяву про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, в якому просив залишити заяву ОСОБА_1 без розгляду, оскільки в даному випадку вбачається спір про право, а саме право на призначення пенсії. Судове засідання просив провести у його відсутність (а.с. 45-47).

Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, визнавши їх достатніми для вирішення справи, суд вважає необхідним заяву задовольнити.

Щодо твердження ГУ ПФУ в Харківській області про необхідність залишення заяви ОСОБА_1 без розгляду слід зазначити наступне.

Згідно з рішенням про відмову у призначенні пенсії від 04 січня 2023 року № 58, прийнятим ГУ ПФУ в Рівненській області, ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» через відсутність необхідного страхового стажу 29 років. До страхового стажу не зараховано періоди роботи, відображені в трудовій книжці НОМЕР_1 , оскільки зазначена на титульній сторінці дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 не співпадає з паспортними даними 26 грудня 1962 року (а.с. 15).

Таким чином, органами Пенсійного фонду України ставиться під сумнів належність саме ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , трудової книжки серії НОМЕР_1 .

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Ст. 55 Конституції України закріплює право кожної особи на судовий захист. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Отже, указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ч. 1 ст. 293 ЦПК України).

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 КПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, перелік яких визначений ч. 1 ст. 315 ЦПК України.

П. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Перелік юридичних фактів, що підлягають установленню в судовому порядку, визначений у п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, не є вичерпним.

В судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

П. 1 Постанови Пленуму ВСУ від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Таким чином, критерієм наявності спору про право у справах окремого провадження є сама можливість виникнення, зміни або припинення прав та обов`язків у третіх осіб внаслідок встановлення певного факту навіть за відсутності заперечень таких осіб.

Зі змісту заяви вбачається, що встановлення факту належності правовстановлюючого документа ОСОБА_1 необхідно для призначення пенсії, оскільки документи, якими вона підтверджує свій страховий стаж, містять розбіжності з її паспортними даними, а тому необхідно надати уточнюючі докази їх приналежності заявниці.

Згідно з матеріалами справи ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме належності їй трудової, зважаючи на те, що даний факт надаватиме їй можливість реалізувати її конституційне право на пенсійне забезпечення.

Слід зазначити, що заявниця не оскаржує рішення органу Пенсійного фонду України про відмову в призначенні пенсії, не просить встановити факт перебування у трудових відносинах чи факт наявності її права на пенсію, а лише просить встановити факт належності їй правовстановлюючого документа - трудової книжки, що викликає лише юридичні наслідки, зокрема виникнення права на зарахування періоду роботи до трудового стажу для призначення пенсії, що відповідає положенням ч. 1 ст. 315 ЦПК України. Встановлення наявності трудового стажу буде вирішуватись органами ПФУ при наданні відповідних документів.

Ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Ключовими принципами статті 6 Конвенції є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

У справі «Беллет проти Франції» (рішення ЄСПЛ від 04 грудня 1995 року) ЄСПЛ зазначив, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Як свідчить позиція ЄСПЛ у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Таким чином, у разі задоволення клопотання ГУ ПФУ в Харківській області заявниця буде позбавлена права на справедливий та своєчасний розгляд справи за її заявою, чим буде обмежено доступ до правосуддя, що є порушенням вимог ст. 6 Конвенції.

Відповідно до довідки № 1-05/30, виданої 20 грудня 2022 року за підписом в.о. директора ДП «УкрНТЦ «Енергосталь» (а.с. 10), заявниця ОСОБА_3 працювала на вказаному підприємстві з 03 вересня 1980 року по 17 серпня 1981 року.

Трудова книжна серії НОМЕР_1 заводилась 02 червня 1981 року та заповнювалась на цьому підприємстві на ім`я « ОСОБА_2 » В ній дата народження заявниці зазначена ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.17-20).

Суд встановив, що в паспорті громадянина України ОСОБА_1 , свідоцтві про народження серії НОМЕР_2 , виданому 06 січня 1963 року, свідоцтві про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 , виданому 24 грудня 1993 року, дата народження заявниці зазначена ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6-7, 14, 11).

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом беззаперечно встановлено, що трудова книжка серії НОМЕР_1 , заповнена 02 червня 1981 року на ім`я « ОСОБА_2 », належить заявниці.

Таким чином, судом підлягає встановленню факт належності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вищезазначеного документу, оскільки цей факт має юридичне значення для неї та дозволяє реалізувати право на призначення та отримання пенсії за віком.

Керуючись ст.ст.293, 294, 315-319 ЦПК України, суд

вирішив:

Заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити факт належності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженці м. Харкова, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , поживає як внутрішньо переміщена особа за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , трудової книжки серії НОМЕР_1 , заповненої 02 червня 1981 року на ім`я « ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ».

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання заяви про апеляційне оскарження, якщо її не було подано.

Повний текст складено 01 травня 2023 року.

Суддя: О. М. Вірченко