Справа № 190/308/23
Провадження №2/190/208/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

заочне

01 травня 2023 року м.П`ятихатки

П`ятихатський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Кудрявцевої Ю.В.

за участю секретаря судового засідання Пронської Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті П`ятихатки Дніпропетровської області в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Заборський Олександр Валентинович до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про витребування майна із чужого володіння,-

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача звернувся до суду в інтересах ОСОБА_1 , до відповідачів в якому просять суд витребувати у ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , автомобіль марки ВАЗ модель 21099, серійний номер НОМЕР_1 , номер державної реєстрації НОМЕР_2 VIN (ідентифікаційний номер транспортного засобу) НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) серія НОМЕР_1 , видано Центром ДА1 1204 (дата першої реєстрації 08.07.2014 року), шляхом їх вилучення і повернути власнику ОСОБА_1 . Свої позовні вимоги мотивує тим, що позивач є власником автомобіля марки ВАЗ 21099, номер державної реєстрації НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_1 . 27.12.2016 року позивач видав довіреність на право керування вказаним автомобілем відповідачам ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 , якою надав їм право представляти його права, в тому числі, здати в оренду, обміняти або продати за ціну і на умовах на розсуд уповноважених осіб. За для досягнення цілей видачі такої довіреності позивач (власник) передав відповідачам автомобіль разом з оригіналом свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Відповідачі користувалися вказаним автомобілем і підшукували на нього покупця, але потім перестали виходити на зв`язок. Відповідачами юридичних дій за змістом довіреності не вчинено. Відтак цілі, для яких видано «генеральну довіреність», не досягнені. Позивач намагався повернути автомобіль або отримати кошти від його продажу, але все безрезультатно. На протязі 2022 року позивачем було сплачено дев`ять штрафів за порушення правил дорожнього руху відповідачами. Після цього позивач (власник) вирішив скасувати довіреність. 28.11.2022 року нотаріусом скасовано довіреність, та позивачем запропоновано відповідачам вирішити все мирним шляхом повернути оригінал свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та власне автомобіль. Вказаних дій відповідачі не вчинили, не повернули автомобіль, уникають зустрічі та ігнорують телефонні дзвінки, тому власник змушений звернутися до суду, подавши позов.

Ухвалою П?ятихатського районного суду від 27.02.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідачам запропоновано у строк, який не може перевищувати п`ятнадцяти днів із дня вручення даної ухвали, подати відзив на позов та заяву із запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явились, про місце та час слухання справи повідомлені належним чином; представник позивача направив до суду заяву з проханням розглянути справу у відсутність позивача та без його участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі і просять їх задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законодавством порядку, причини своєї неявки суду не повідомили; заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження не надали, своїм правом надання відзиву та заперечень на позовну заяву, не скористалися.

Відповідно до вимог ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Враховуючи, що учасники справи у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 , відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_1 , належить автомобіль марки ВАЗ, модель 21099, серійний номер НОМЕР_1 , номер державної реєстрації НОМЕР_2 VIN (ідентифікаційний номер транспортного засобу) НОМЕР_3 (а.с.9)

Згідно копії Витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей від 27.12.2016 року приватним нотаріусам Каліушко О.Є., зареєстровано довіреність видану позивачем ОСОБА_1 на розпорядження транспортним засобом: автомобіль легковий, серійний номер НОМЕР_1 , номер державної реєстрації НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_1 , видано Центром ДАІ 1204 (дата першої реєстрації 27.04.2011 року, дата реєстрації 08.07.2014 року), транспортний засіб марка ВАЗ, модель 21099. (а.с.10)

Згідно копії заяви, посвідченої приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Каліушко О.Є., 28 листопада 2022 року позивачем ОСОБА_1 скасовано довіреність від 27.12.2016 року, виданої від його імені на ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , та внесені відомості до Єдиного реєстру довіреностей від 28.11.2022 року. (а.с.11,12)

01.12.2022 року позивачем на адреси проживання відповідачів надіслано повідомлення про скасування довіреності від 27.12.2016 року виданої від його імені, яка втратила юридичну силу 28.11.2022 року. (а.с.19)

29.01.2023 року ОСОБА_1 за місцем проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 направлено вимогу та запропоновано для мирного вирішення спору виконати такі дії:

1.Компенсувати штрафи за порушення правил дорожнього руху, сплачені власником, поки автомобілем користувалися Відповідачі ;

2.Відшкодувати витрати, фактично понесені власником для вирішення цієї справи;

3.Повернути оригінал свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та власне автомобіль. (а.с.21)

Відповідно ч. ч. 1,3 ст. 244 ЦК України представництво, яке грунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 248 ЦК України представництво за довіреністю припиняється у разі скасування довіреності особою, яка її видала.

Частиною 3 ст. 248 ЦК України встановлено, що у разі припинення представництва за довіреністю представник зобов`язаний негайно повернути довіреність.

Відповідно до ч. 2 ст. 249 ЦК України особа, яка видача довіреність і згодом скасувата її, повинна негайно повідомити про це представника, а також відомих їй третіх осіб, для представництва перед якими була видана довіреність.

Оскільки «генеральну довіреність» на автомобіль скасовано було власником, тому правовідносини, які виникли на її підставі припинилися, і подальше утримання повіреним автомобіля є незаконним.

Результат аналізу зазначених норм матеріального права свідчить про те, що видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст. 317 ЦК України.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст.41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до положень ст.ст.316, 317, 319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним.

Відтак виключно власникові належить право розпоряджання його майном.

Як визначено у ч.1,2 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

У відповідності до ст.387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Як на підставу позовних вимог позивач посилається на ту обставину, що спірний автомобіль та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу перебувають у користуванні відповідачів.

Проте, чи вживалися позивачем заходи щодо розшуку транспортного засобу, зокрема чи звертався він до правоохоронних органів, в матеріалах справи дані факти відсутні, тобто можливо ввжати, що таких заходів не вживав позивач, і автомобіль не перебуває у розшуку.

Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Підставою позову є обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна з чужого незаконного володіння (це факти, що підтверджують право власності на витребуване майно, вибуття його з володіння позивача, перебування його в натурі у відповідачів та ін.)

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, чи слід задовольнити позов або в позові відмовити (ст. 264 ЦПК України).

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29)

Враховуючи, що позивач за допомогою належних та допустимих доказів не довів ту обставину, що спірний транспортний засіб перебуває у фактичному володінні та користуванні відповідачів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Оскільки суд дійшов висновку про відмову у позові, судові витрати слід віднести за рахунок позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 247, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Заборський Олександр Валентинович до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про витребування майна із чужого володіння відмовити.

Судові витрати по справі залишити по фактично понесеним.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя П`ятихатського районного суду

Дніпропетровської області Ю.В.Кудрявцева