Провадження № 2/727/322/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2022 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

Головуючого - судді: Одовічен Я.В.

за участю секретаря: Філатової К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «РВС Банк» про припинення іпотеки, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «РВС Банк» про припинення іпотеки.

Посилалася на те, що 09.10.2007 року між нею та Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «РВС Банк», укладено кредитний договір №2501/1007/88-402. Згідно п.1.1 договору, кредитор зобов`язується надати позичальнику грошові кошти у сумі 30000 доларів США строком з 09.10.2007 року по 09.10.2017 року.

09.10.2007 року з метою забезпечення виконання позичальником зобов`язань за укладеним кредитним договором, між ОСОБА_2 та Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Блауш Н.З. Предметом іпотеки за договором визначено нерухоме майно: нежилі приміщення цокольного поверху будинку літ.А, загальною площею 82,10 кв.м., що складаються з приміщень 1-1 1-7, що знаходяться по АДРЕСА_1 .

Зобов`язання за кредитним договором №2501/1007/88-402 ОСОБА_1 були виконані повністю ще в 2009 році, що підтверджується довідкою ВАТ «Сведбанк» від 09.07.2009 року.

Зазначила, що рішенням загальних зборів акціонерів від 15.10.2007 року АКБ «ТАС-Комерцбанк» змінив своє найменування на ВАТ «Сведбанк».

Позивач повністю повернула кредит та сплатила проценти за його користування, проте відповідач не зареєстрував у реєстрі іпотек припинення іпотеки за іпотечним договором №2501/1007/88-402 від 09.10.2007 року.

З припиненням іпотеки повинні бути фактично припинені обтяження нерухомого майна іпотекою, адже всі правові підстави для його утримання під обтяженням відсутні.

На даний час права та законні інтереси позивача порушені, оскільки наявні у Державному реєстрі записи про іпотеку та заборону відчуження перешкоджають їй у вільному розпорядженні власністю.

Юридичним наслідком належного виконання зобов`язання відповідно до статей 598, 599 ЦК України є припинення зобов`язання. Таким чином, з моменту виконання боржником зобов язань, припиняється існування прав і обов`язків сторін, що складають зміст конкретного зобов`язального правовідношення.

Наведені обставини підтверджують, що позивач виконав усі свої зобов`язання за кредитним договором у повному обсязі, а належне виконання основного зобов`язання є підставою для припинення іпотеки.

Просила припинити іпотеку Акціонерного комерційного банку «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «РВС Банк» на нежилі приміщення цокольного поверху будинку літ.А, загальною площею 82,10 кв.м., що складаються з приміщень 1-1 1-7, що знаходяться по АДРЕСА_1 за договором іпотеки, посвідченим 09.10.2007 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Блауш Н.З., зареєстрованим в реєстрі за №8835 та стягнути на її користь понесені судові витрати.

Ухвалою суду від 05.12.2022 року було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

27.12.2022 року відповідачем було подано відзив на позов. У відзиві відповідач позов не визнав. Зазначив, що із статуту АТ «РВС Банк», затвердженого рішенням позачергових загальних зборів акціонерів АТ «РВС БАНК», оформленого протоколом №03022022/1 від 03.02.2022 року, та погодженого НБУ 14.02.2022 року, вбачається, що рішенням позарчергових загальних зборів акціонерів від 15.10.2007 року АКБ «ТАС-Комерцбанк» змінив своє найменування на ВАТ «Сведбанк».

Рішенням позачергових загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 року ВАТ «Сведбанк» у зв`язку з приведенням статуту у відповідність до норм Закону України «Про акціонерні товариства» змінило своє найменування на ПАТ «СведБанк».

Рішенням річних загальних зборів акціонерів від 29.04.2013 року ПАТ «СведБанк» змінило своє найменування на ПАТ «Омега Банк».

Акціонерне товариство «РВС Банк» є правонаступником ПАТ «РВС Банк», яке в свою чергу є правонаступником майна, прав та обов`язків ПАТ «Перехідний банк «РВС Банк» (банківська ліцензія №277 від 25.06.2015 року), який є правонаступником в частинів визначених відповідно до плану врегулювання, затвердженого рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.05.2015 року (протокол №102/15) та від 03.07.2015 року (протокол №149/15), активів (включаючи права за договорами забезпечення) та обов`язків за вимогами кредиторів за переданими зобов`язаннями ПАТ «Омега Банк».

Протоколом Виконавчої дирекції гарантування вкладів фізичних осіб №102/15 від 05.05.2015 року, затверджено план врегулювання неплатоспроможного банку ПАТ «Омега Банк» з найменш витратним для Фонду гарантування способом виведення з ринку створення та продаж інвестору перехідного банку з передачею йому активів і зобов`язань неплатоспроможного банку і подальшою ліквідацією неплатоспроможного банку.

Відповідно до протоколу Виконавчої дирекції гарантування вкладів фізичних осіб №132/15 від 18.06.2015 року, створено перехідний банк ПАТ «Перехідний банк «РВС Банк», з метою реалізації, способу виведення неплатоспроможного банку з ринку ПАТ «Омега Банк».

Згідно протоколу Виконавчої дирекції гарантування вкладів фізичних осіб №150/15 від 03.07.2015 року, передано активи неплатоспроможного банку ПАТ «Омега Банк» на користь перехідного банку ПАТ «Перехідний банк «РВС Банк», включаючи забезпечення за ними, які визначено Планом врегулювання неплатоспроможного банку ПАТ «Омега Банк».

Уповноважено уповноважену особу неплатоспроможного банку на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Омега Банк» Лемеша Н.В. на підписання, зокрема, актів приймання-передачі перехідному банку ПАТ «Перехідний банк «РВС Банк» активів та зобов язань неплатоспроможного банку ПАТ «Омега Банк».

Згідно п.7 Акту №1/07/2015-А-3 приймання-передачі перехідному банку ПАТ «Перехідний банк «РВС Банк» активів та зобов язань неплатоспроможного банку ПАТ «Омега Банк» від 03.07.2015 року, неплатоспроможний банк передає, а перехідний банк, як правонаступник, приймає на себе зобов`язання неплатоспроможного банку, перелік яких визначено у реєстрі зобов`язань фізичних осіб (додаток №7 до цього акту).

Проте, як вбачається з додатку №7, неплатоспроможний банк не передав, а перехідний банк у порядку правонаступництва не прийняв права кредитодавця за кредитним договором №2501/1007/88-402 від 09.10.2007 року, укладеним між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_1 , та права іпотекодержателя за іпотечним договором №2501/1007/88-402-z-1, укладеним між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_1 , посвідченим 09.10.2007 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Блауш Н.З., зареєстрованим в реєстрі за №8835.

Таким чином, АТ «РВС Банк» набуло від ПАТ «Омега Банк» всіх прав лише за переданим йому майном (активами) та обов`язків лише за переданими зобов`язаннями. Всі інші права залишились в ПАТ «Омега Банк».

Тобто, права за правочином обтяження майна та кредитного договору відповідач не набув.

Просив відмовити в задоволенні позову.

Зазначений відзив було одержано позивачем особисто, проте відповіді на відзив чи будь-яких клопотань до суду не надходило.

Натомість 18.01.2023 року до суду надійшла заява від представника позивача про проведення підготовчого засіданні у його відсутності та призначення справи до судового розгляду.

Ухвалою суду від 18.01.2023 року було закрито підготовче провадження по справі та призначено до судового розгляду.

Представник позивача у судове засідання 01.02.2023 року не з`явився. Через систему «Електронний суд» подав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав та просив проводити розгляд справи у його відсутності. Просив позов задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується наявним у матеріалах справи повідомленням, про причини неявки суд не повідомив. Його неявка відповідно вимог ч.1 ст.223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи по суті.

Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного.

Так, судом встановлено, що 09.10.2007 року між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №2501/1007/88-402 (а.с.22-25).

Відповідно до умов договору банк зобов`язався надати ОСОБА_1 грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 30000 доларів США на строк з 09.10.2007 року по 09.10.2017 року на умовах, передбачених у цьому договорі, а позичальник зобов`язалася повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов`язання у повному обсязі у строки, передбачені цим договором.

Також, 09.10.2007 року між сторонами кредитного договору в забезпечення виконання основного зобов язання було укладено іпотечний договір №2501/1007/88-402-z-1, посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Блауш Н.З. за реєстровим номером №8835 (а.с.29-33).

Предметом іпотеки за договором визначено нерухоме майно: нежилі приміщення цокольного поверху будинку літ.А, загальною площею 82,10 кв.м., що складаються з приміщень 1-1 1-7, що знаходяться по АДРЕСА_1 .

У пункті 6.4 Договору сторони погодили, що договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та нотаріального посвідчення та діє до повного виконання позичальником та іпотекодавцем основного зобовязання чи настання одного з випадків, передбачених ст.17 Закону України «Про іпотеку».

Обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому Законом. Одночасно з нотаріальним посвідченням даного договору накладається заборона відчуження предмета іпотеки (п.п.6.5-6.6).

Із дослідженої судом інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що в реєстрі наявне обтяження: заборона на нерухоме майно: нежилі приміщення, що по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер обтяження: 5800357, підстава обтяження: договір іпотеки від 09.10.2007 року за реєстровим номером №8835.

Судом також встановлено, що станом на 09.07.2009 року заборгованість по кредиту, отриманому ОСОБА_1 згідно кредитного договору №2501/1007/88-402 від 09.10.2007 року перед АТ «Сведбанк» - відсутня. Зазначена обставина підтверджується довідкою АТ «Сведбанк» від 09.07.2009 року (а.с.41).

Дослідивши обставини справи суд встановив, що між сторонами виникли цивільні правовідносини, які регулюються наступними нормами права.

Так, відповідно до ст. 572 ЦК України встановлено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторам цього боржника, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частини першої статті 575 ЦК України та частини першої статті 1 Закону України «Про іпотеку» (далі Закон) іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Майновий поручитель - це особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов`язання іншої особи - боржника за основним зобов`язанням, яке виникає за договорами позики, кредиту, купівлі-продажу, лізингу, а також зобов`язання, яке виникає з інших підстав, виконання якого забезпечене іпотекою (ст. 1 Закону).

Отже, правова природа іпотеки полягає у забезпеченні можливості кредитора у разі невиконання боржником зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення вимог за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника.

За змістом частини першої статті 11 Закону майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання виключно в межах вартості предмета іпотеки.

На підставі ст. 589 ЦК України у разі невиконання обов`язків, забезпечених заставою, заставодержатель отримує право звернення стягнення на предмет застави.

Відповідно до ст. 6.4 договору іпотеки та статті 593 Цивільного кодексу України, право іпотеки припиняється у разі: припинення боргового зобов`язання, забезпеченого іпотекою; знищення (втрати) предмета іпотеки, якщо іпотекодавці не замінили або не відновили предмет іпотеки; реалізації предмета іпотеки; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки.

Право застави припиняється також в інших випадках, встановлених законом.

Так, положеннями статті 17 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.

Згідно з частинами першою, другою статті 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Отже, припинення зобов`язання можливе за умови його належного виконання. Під припиненням зобов`язання розуміють припинення правового зв`язку між його сторонами, звільнення їх від прав та обов`язків, що становлять зміст зобов`язання.

Як було встановлено судом та підтверджується довідкою АТ «Сведбанк» від 09.07.2009 року, ОСОБА_1 станом на 09.07.2009 року було повністю погашено заборгованість по кредитному договору №2501/1007/88-402 від 09.10.2007 року.

У статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Позивач, звернувшись до суду з позовом, вказувала на те, що її права порушені, оскільки, незважаючи на повне погашення нею заборгованості за кредитним договором ще в 2009 році, на даний час наявні у Державному реєстрі записи про іпотеку та заборону відчуження перешкоджають їй у вільному розпорядженні власністю.

Представник відповідача у поданому до суду відзиві позов не визнав з тих підстав, що АТ «РВС Банк» не є правонаступником АТ «Сведбанк» в частині зобов`язань, що виникли за кредитним договором №2501/1007/88-402 від 09.10.2007 року та іпотечним договором.

Даючи оцінку аргументам сторін, суд виходить із наступного.

Так, згідно ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином відступлення права вимоги; правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.514 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Згідно ч. 1, 5 ст. 104 ЦК України, юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Відповідно до ст. 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.

Правонаступництво як інститут цивільного процесуального права нерозривно пов`язане з правонаступництвом як інститутом цивільного права, адже зміни у матеріально-правових відносинах зумовлюють необхідність привести процесуальний стан осіб як учасників таких матеріально-правових відносин у відповідність з їх дійсною юридичною зацікавленістю у перебігу та результаті судового провадження, в тому числі у виконанні рішення суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі №2-7763/10 вказано наступне. Процесуальне правонаступництво є похідним від матеріального та випливає з юридичних фактів правонаступництва (заміни сторони в матеріальному правовідношенні її правонаступником). Процесуальне правонаступництво передбачене статтею 55 ЦПК України. Це перехід процесуальних прав та обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні. У зв`язку із цим для вирішення судом питання щодо процесуальної заміни сторони у справі необхідна наявність відповідних первинних документів, які підтверджують факт вибуття особи з матеріального правовідношення та перехід її прав та обов`язків до іншої особи - правонаступника.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 264/5957/17 (провадження № 14-37цс20) зроблено висновок, що «у випадках заміни сторони у зобов`язанні такі відомості не підтверджують правонаступництво прав та обов`язків юридичної особи, яку замінили. Іншими словами, інформація, відображена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо правонаступника юридичної особи (відомості, передбачені у пунктах 29 і 30 частини другої, пунктах 14 і 15 частини третьої статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань»), не охоплює всіх випадків правонаступництва прав і обов`язків юридичної особи, зокрема у випадку заміни сторони у зобов`язанні, що відбулася до припинення юридичної особи шляхом її реорганізації чи ліквідації».

Як було встановлено судом, рішенням позарчергових загальних зборів акціонерів від 15.10.2007 року АКБ «ТАС-Комерцбанк» змінив своє найменування на ВАТ «Сведбанк».

Рішенням позачергових загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 року ВАТ «Сведбанк» у зв`язку з приведенням статуту у відповідність до норм Закону України «Про акціонерні товариства» змінило своє найменування на ПАТ «СведБанк».

Рішенням річних загальних зборів акціонерів від 29.04.2013 року ПАТ «СведБанк» змінило своє найменування на ПАТ «Омега Банк».

Відповідач Акціонерне товариство «РВС Банк» є правонаступником ПАТ «РВС Банк», яке в свою чергу є правонаступником майна, прав та обов`язків ПАТ «Перехідний банк «РВС Банк» (банківська ліцензія №277 від 25.06.2015 року), який є правонаступником в частинів визначених відповідно до плану врегулювання, затвердженого рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.05.2015 року (протокол №102/15) та від 03.07.2015 року (протокол №149/15), активів (включаючи права за договорами забезпечення) та обов`язків за вимогами кредиторів за переданими зобов`язаннями ПАТ «Омега Банк». Зазначені обставини підтверджуються статутом АТ «РВС Банк», копія витягу якого наявна у матеріалах справи.

Протоколом Виконавчої дирекції гарантування вкладів фізичних осіб №102/15 від 05.05.2015 року, затверджено план врегулювання неплатоспроможного банку ПАТ «Омега Банк» з найменш витратним для Фонду гарантування способом виведення з ринку створення та продаж інвестору перехідного банку з передачею йому активів і зобов`язань неплатоспроможного банку і подальшою ліквідацією неплатоспроможного банку (а.с.68).

Відповідно до протоколу Виконавчої дирекції гарантування вкладів фізичних осіб №132/15 від 18.06.2015 року, створено перехідний банк ПАТ «Перехідний банк «РВС Банк», з метою реалізації, способу виведення неплатоспроможного банку з ринку ПАТ «Омега Банк» (а.с. 69).

Згідно протоколу Виконавчої дирекції гарантування вкладів фізичних осіб №150/15 від 03.07.2015 року, передано активи неплатоспроможного банку ПАТ «Омега Банк» на користь перехідного банку ПАТ «Перехідний банк «РВС Банк», включаючи забезпечення за ними, які визначено Планом врегулювання неплатоспроможного банку ПАТ «Омега Банк». Загальна вартість активів неплатоспроможного банку ПАТ «Омега Банк», що передаються на користь ПАТ «Перехідний банк «РВС Банк» становить 229119082,68 тисяч гривень (а.с.70).

Також передано зобов`язання неплатоспроможного банку ПАТ «Омега Банк» на користь ПАТ «Перехідний банк «РВС Банк», які визначено планом врегулювання ПАТ «Омега Банк».

Уповноважено уповноважену особу неплатоспроможного банку на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Омега Банк» Лемеша Н.В. на підписання, зокрема, актів приймання-передачі перехідному банку ПАТ «Перехідний банк «РВС Банк» активів та зобов`язань неплатоспроможного банку ПАТ «Омега Банк» (а.с.70 ).

03.07.2015 року між ПАТ «Омега Банк» та ПАТ «Перехідний банк «РВС Банк» було складено акт №1/07/2015-А-З приймання-передачі активів та зобов`язань неплатоспроможного банку (а.с.71-74).

Згідно п.7 Акту №1/07/2015-А-3, неплатоспроможний банк передає, а перехідний банк, як правонаступник, приймає на себе зобов`язання неплатоспроможного банку, перелік яких визначено у реєстрі зобов`язань фізичних осіб (додаток №7 до цього акту).

Проте, як вбачається з додатку №7, неплатоспроможний банк не передав, а перехідний банк у порядку правонаступництва не прийняв права кредитодавця за кредитним договором №2501/1007/88-402 від 09.10.2007 року, укладеним між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_1 , та права іпотекодержателя за іпотечним договором №2501/1007/88-402-z-1, укладеним між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_1 , посвідченим 09.10.2007 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Блауш Н.З., зареєстрованим в реєстрі за №8835.

Таким чином, АТ «РВС Банк» набуло від ПАТ «Омега Банк» всіх прав лише за переданим йому майном (активами) та обов`язків лише за переданими зобов`язаннями.

Відповідно до ч.1, ч.14, ч.16 ст.42 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд приймає рішення про утворення перехідного банку з передачею всього або частини майна (активів) і всіх або частини зобов`язань із збереженням черговості, визначеної статтею 52 цього Закону, одного або декількох неплатоспроможних банків на підставі: плану врегулювання, складеного відповідно до статті 39 цього Закону.

Перехідному банку передаються всі або визначені відповідно до плану врегулювання майно (активи) та зобов`язання неплатоспроможного банку/іншого перехідного банку, передача яких не заборонена відповідно до законодавства.

Перехідний банк у порядку правонаступництва набуває всіх прав за переданим йому майном (активами) (включаючи права за договорами забезпечення, у тому числі поруки), а також набуває обов`язків боржника за вимогами кредиторів (вкладників) за переданими зобов`язаннями без необхідності внесення змін до відповідних договорів. Фонд зобов`язаний повідомити боржників і кредиторів про передачу майна (активів) та зобов`язань неплатоспроможного банку перехідному банку шляхом розміщення узагальненої інформації на офіційних веб-сайтах Фонду, неплатоспроможного та перехідного банку. Кожний боржник та/або кредитор має право отримати інформацію про себе у приміщенні неплатоспроможного та перехідного банків або за телефоном (після ідентифікації).

Перехідний банк є правонаступником неплатоспроможного банку за переданими правочинами та договорами, які забезпечували операційну та господарську діяльність неплатоспроможного банку, зокрема договорів, укладених з працівниками банку, договорів про оренду нерухомого майна, ліцензійних договорів на нематеріальні активи, надання комунальних послуг, послуг зв`язку, охорони тощо. У разі припинення, розірвання або порушення умов таких договорів з боку контрагентів банку перехідний банк має право вимагати відшкодування збитків у порядку, встановленому законодавством України.

Передача всіх або частини майна (активів) та зобов`язань банку може здійснюватися на підставі акта (актів) приймання-передачі, що не підлягають нотаріальному посвідченню, незалежно від того, чи укладалися договори, права та обов`язки за якими передаються в нотаріальній формі.

З моменту підписання акта (актів) приймання-передачі перехідний банк набуває всіх прав на майно (активи) неплатоспроможного банку, які належали йому на момент передачі.

Орган, який проводить державну реєстрацію прав на майно (активи), у тому числі обтяжень на таке майно або обмеження на розпорядження (у тому числі арешт), здійснює державну реєстрацію на підставі акта (актів) приймання-передачі майна (активів) та зобов`язань або витягу з нього, засвідченого керівником перехідного банку. Орган, який проводить державну реєстрацію прав на майно (активи), не має права вимагати для реєстрації інші документи, що підтверджують набуття прав на майно (активи), ніж ті, які визначені цим Законом.

За змістом частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Частиною першою статті 48 ЦПК України визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава

Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами, та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

Відповідно до статті 51 ЦПК України суд має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Верховний Суд у постанові від 28 жовтня 2020 року в справі № 761/23904/19 вказав, що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи».

Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Відповідач є обов`язковим учасником цивільного процесу - його стороною.

Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість; саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Крім того, відповідач є тією особою, на яку вказує позивач як на порушника свого права.

Частиною 3 ст. 13 ЦПК України визначено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 та її представник адвокат Новіков О.П. визначили відповідачем АТ «РВС Банк», який не є правонаступником АТ «Сведбанк» за кредитним договором №2501/1007/88-402 від 09.10.2007 року та іпотечним договом №2501/1007/88-402-z-1, посвідченим приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Блауш Н.З. за реєстровим номером №8835.

Будь-яких доказів на спростування вказаної обставини позивачем суду надано не було.

Суд звертає увагу на те, що позивач отримала відзив на позовну заяву особисто та ознайомилась із ним, самостійно обрала собі представника фахівця у галузі права, проте не скористалась своїм правом та не звернулась до суду з клопотанням про заміну первісного відповідача належним відповідачем.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 необґрунтований, оскільки поданий до неналежного відповідача, у зв`язку з чим задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.16, 104, 512, 593, 598 Цивільного кодексу України; ст.ст. 3, 4, 12, 13, 15, 51, 76-83, 130, 131, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), яка проживає в АДРЕСА_2 до Акціонерного товариства «РВС Банк» (Код ), що розташований в м.Київ, вул.Введенська, 29/58 про припинення іпотеки відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Одовічен Я.В.