Номер провадження: 22-ц/813/575/23
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л. В.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.02.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Комлевої О.С.,

за участю секретаря Хухрова С.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, у відсутність учасників, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 червня 2018 року, ухваленого під головуванням судді Домусчі Л.В., у цивільній справі за позовом Одеської міської ради до ОСОБА_1 про визнання спадщини відумерлою,

встановив:

12.12.2017 року Одеська міська рада (далі - ОМР) звернулася із позовом до ОСОБА_1 про визнання спадщини після смерті ОСОБА_2 відумерлою, що складається з однокімнатної кв. АДРЕСА_1 , загальною площею 52,9 кв.м, що належала ОСОБА_2 на праві власності.

Позовна заява була обґрунтована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , про що 25.08.2010 року реєстратором Другого Малиновського відділу реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції складено актовий запис №799 та видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 .

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина, що складається з однокімнатної кв. АДРЕСА_1 , що належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на житло від 15.03.2002 року, виданого Управлінням житлово-комунального господарства Виконкому Одеської міської ради №167219 від 15.03.2002 року. Згідно з довідкою, КП ЖКС «Порто-Франківський», та довідками від 22.06.2017 року ОСОБА_2 була зареєстрована та проживала одна за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з листом, наданим ЖКС «Порто-Франківський» від 03.07.2017 року №П-507, на даний час у вищевказаній квартирі мешкає ОСОБА_1 ..

Згідно з Витягом зі спадкового реєстру від 27.11.2017 року №50036863, спадкова справа до майна померлої не заводилась, свідоцтва про право на спадщину не видавались. Згідно з Витягом зі спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 27.11.2017 року №50036869, ні заповіти, ні спадкові договори спадкодавцем не складались.

Посилаючись на викладені обставини, ОМР просила її позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 21.06.2018 року позовна заява ОМР була задоволена (т.1, а.с.59-60).

Суд визнав спадщину після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що складається з кв. АДРЕСА_1 , загальною площею 52,9 кв.м, відумерлою.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21.06.2018 року, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОМР, визнати за нею право власності на вищевказану квартиру за набувальною давністю, стягнути на її користь з ОМР судові витрати по сплаті судового збору в сумі 840,40 грн., посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (т.1, а.с.176-172).

У відзиві на апеляційну скаргу ОМР просить рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21.06.2018 року залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення (т.2, а.с.96-99).

Вирішуючи питання про слухання справи в прядку спрощеного позовного провадження, у відсутність учасників справи, колегія суддів виходить із того, що всі учасники справи належним чином повідомлені про час і місце судового засіання, у тому числі заявник апеляційної скарги ОСОБА_1 , оскільки неодноразово повідомлялась судом про час і місце судового заідання за адресою, вказаною нею в папеляційній скарзі, проте поштова кореспонденція завжди поверталась до суду з відміткою про те, що адресат відсутній (т.2, а.с.89-90, 106-107, 134-137).

При цьому, колегія суддів зазначає, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі - Конвенція), кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, ЄСПЛ в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції.

На підставі викладеного, а також враховуючи, що в своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, колегія суддів вирішила слухати справу на підставі наявних доказів.

Колегія суддів зазначає, що у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Таким чином, розгляд даної справи здійснений 08.02.2023 року в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, у відсутність учасників справи, оскільки учасники справи повідомлені про час і місце судового засідання належним чином, про що вказано вище. Повний текст судового рішення складений 17.02.2023 року.

Крім того, відповідно до ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність. Згідно зі ст. 12-2 вказаного Закону в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосудді, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Згідно зі ст. 26 вказаного Закону правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. Явка сторони до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, а тому перешкоди для розгляду справи в даному випадку відсутні.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що дана справа перебуває на розгляді суду апеляційної інстанції більше двох років (т.2, а.с. 85), від учасників справи не надходило заяв або клопотань про відкладення слухання справи, колегія суддів вирішила дану справу розглядати судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами, у відсутність учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , про що 25.08.2010 року реєстратором Другого Малиновського відділу реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції складено актовий запис №799 та видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 .

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина, що складається з однокімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 52,9 кв.м, у тому числі - житловою 23,8 кв.м., що належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на житло від 15.03.2002 року, виданого Управлінням житлово-комунального господарства Виконкому Одеської міської ради №167219 від 15.03.2002 року.

У відповідності до довідки за формою №1, виданої посадовими особами КП ЖКС «Порто-Франківський», та довідок за формою А та Б від 22.06.2017 року ОСОБА_2 була зареєстрована та проживала одна за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно з листом, наданим ЖКС «Порто-Франківський» від 03.07.2017 року №П-507, на даний час у вищевказаній квартирі мешкає ОСОБА_1 .

За змістом Витягу зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 27.11.2017 року №50036863, спадкова справа до майна померлої не заводилась, свідоцтва про право на спадщину не видавались. Згідно з Витягом зі спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 27.11.2017 року №50036869, ні заповіти, ні спадкові договори спадкодавцем не складались. У зв`язку з цим, та у відповідність до положень ст. 1277 ЦК України, ОМР звернулась до суду з даним позовом.

Вирішуючи даний спір, суд першої ті апеляційної інстанції виходив із того, що відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи. За змістом ч.1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України, у заяві про визнання спадщини відумерлою мають бути зазначені відомості про час і місце відкриття спадщини, про майно, що становить спадщину, а також докази, які свідчать про належність цього майна спадкодавцю, про відсутність спадкоємців за заповітом і за законом, або про усунення їх від права на спадкування, або про неприйняття ними спадщини, або про відмову від її прийняття.

Оскільки спадкова справа після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 не заводилася, то у відповідності до положень ст. 1277 ЦК України, якою визначено, що у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою, то суд дійшов правильного висновку про необхідність задоволення позовних вимог ОМР. При цьому остання подала заяву про визнання спадщини відумерлою після спливу одного року з часу відкриття спадщини.

Суд також правильно вказав, що спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, як то передбачено ст. 338 ЦПК України.

З огляду на викладені обставини, суд першої інстанції дійшов правильного і обгрунтованого висновку про те, що територіальна громада м. Одеси є універсальним правонаступником відумерлого майна, яке на час відкриття спадщини знаходилось на території міста Одеси, і в даному випадку складає квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 52,9 кв.м, у тому числі - житловою 23,8 кв.м., яка залишилась після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .

Що стосується клопотань заявника апеляційної скарги ОСОБА_1 про долучення до матеріалів справи доказів у вигляді відеозапису (т.2, а.с.120) та про виклик і допит в суді апеляційної інстанції в якості свідків ОСОБА_3 і ОСОБА_4 (т.2, а.с.121), то колегія суддів розглянула вказані клопотання і в їх задоволенні відмовила, так як відеозапис до суду і матеріалів справи не був наданий, а свідчення вказаних свідків не можуть спростувати висновок суду першої інстанції про відумерлість спадщини, та про відсутність підстав для набуття права власності на кв. АДРЕСА_1 , загальною площею 52,9 кв.м,в порядку набувальної давності, що між тим не входить в межі розгляду апеляційного провадження.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти заяви та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів також зазначає, що ЄСПЛ вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17.02.2023 року

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

О.С. Комлева