Справа № 352/452/23
Провадження № 22-ц/4808/1010/23
Головуючий у 1 інстанції СТРУТИНСЬКИЙ Р. Р.
Суддя-доповідач Луганська
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Луганської В.М.

суддів - Баркова В.М., Девляшевський В.А.,

учасники справи

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна»

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного провадження (без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України) справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 05 червня 2023 року, ухвалене судом у складі судді Струтинського Р.Р.,

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У березні 2023 року ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» звернулось до суду з позовом з вищезазначеними вимогами, в обґрунтування яких зазначило, що 17.07.2021 між ТОВ «Авентус України» та відповідачкою ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус України» укладено електронний договір № 4476976 про надання споживчого кредиту. Зазначений кредитний договір було укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус України», затверджених наказом № 53-ОД від 16 січня 2020 року та розміщених на їх сайті: https://creditplus.ua/ru/documents. Згідно умов кредитного договору сума кредиту (загальний розмір) складає 20000 грн; строк кредиту 23 дні; дата повернення кредиту (09.08.2021) вказується в Графіку платежів, що є додатком № 1 до договору. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах, визначених в розділі 4 цього договору.

ТОВ «Авентус України» свої зобов`язання перед відповідачкою за кредитним договором виконало та надало їй кредит в сумі 20000 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідачки.

Відповідно до п.1.5 кредитного договору стандартна процентна ставка становить 1,90% в день. 09.08.2021 відповідачка здійснила оплату на рахунок кредитора у розмірі нарахованих відсотків за користування кредитом на суму 6555 грн, у зв`язку з чим, відповідно до п.1.4 та п.4.2 кредитного договору відбулося продовження строку кредиту ще на 23 дні (до 01.09.2021) з стандартною процентною ставкою 1,90% в день.

01.09.2021 відповідачка здійснила оплату на рахунок кредитора у розмірі нарахованих відсотків за користування кредитом на суму 8740 грн, у зв`язку з чим відбулося продовження строку кредиту ще на 23 дні (до 24.09.2021) з стандартною процентною ставкою 1,90% в день.

02.09.2021 відповідачка здійснила оплату на рахунок кредитора на суму 980 грн, з яких 380 грн- оплата процентів за користування позикою, 600 грн оплата тіла кредиту. У зв`язку з цим відбулося продовження строку кредиту ще на 23 дні (до 25.09.2021) з стандартною процентною ставкою 1,90% в день.

25.09.2021 відповідачка свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконала, а також не уклала угоду щодо пролонгації строку дії кредитного договору, у зв`язку з чим кредитний договір було автопролонговано, а строк користування кредитом продовжено на 90 днів. Надалі відповідачка оплати за кредитним договором не здійснювала

25.05.2022 між ТОВ «Авентус України» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу №25-05/2022, згідно з умовами якого ТОВ «Авентус України» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» право грошової вимоги за кредитним договором. Про відступлення права грошової вимоги відповідачку було повідомлено письмово.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачкою взятих на себе зобов`язань за кредитним договором у встановленому договором порядку та строки, станом на 28.02.2023 року заборгованість за кредитним договором склала в сумі 60 683, 20 грн, з яких 19400 грн - тіло кредиту,41283,2 грн - нараховані проценти.

В квітні 2023 року ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» подала заяву про збільшення позовних вимог, в обґрунтування якої зазначило, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

З урахуванням збільшених позовних вимог, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» суму заборгованості в розмірі 80 069,41 грн, з яких 19400 грн сума кредиту, 41283,2 грн сума відсотків за користування кредитом, 17051,98 грн інфляційні втрати, 2334,23 грн 3% річних.

Стягнути з ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору в розмірі 2684 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 8000 грн.

Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 05 червня 2023 року позов ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна», заборгованість в розмірі 62752, 39 грн, що складається з 19400 грн заборгованості за тілом кредиту, 41283,20 грн заборгованості за відсотками за користування кредитом, 1759,81 грн інфляційних втрат, 309,38 грн 3% річних, та 8373, 05 грн судових витрат, а всього 71125,44 грн. У решті позову відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 , звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, неповне з`ясування обставин справи просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 05 червня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги, скаржниця зазначила, що судом першої інстанції при ухваленні рішення не взято до уваги, що на підтвердження наявності заборгованості позивачем надана не засвідчена у встановленому порядку копія довідки, виготовлена ТОВ «Фінансова компанія «Контрактовий дім» від 06.06.2022 року, з якої неможливо встановити кому і в якій сумі перераховано кошти. Надана довідка є неналежним та недопустимим доказом факту виникнення між сторонами правовідносин з кредитування та отримання відповідачем кредитних коштів.

В матеріалах справи відсутні докази отримання відповідачкою кредитних коштів та інформації про належність відповідачці платіжної картки. До позовної заяви не надано розрахунку заборгованості, яку просив позивач стягнути з відповідачки.

Зазначила, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, а саме виписки банківської установи за картковими рахунками (по кредитному договору). Позивачем належними та допустимими доказами не доведено наявність заборгованості відповідачки. Не надано виписки за картковими рахунками, факт укладання договору кредиту та наявність заборгованості.

Скаржниця зазначила, що висновок суду,про те, що з врахуванням оплат на рахунок кредитора 09.08.2021 року, 01.09.2021 року та 02.09.2021 року відповідачка щоразу продовжувала строк кредиту на 23 дні не ґрунтується на матеріалах справи, оскільки позивачем не надано жодного доказу на підтвердження продовження строку кредиту.

Зазначила, що відповідно до умов п. 4.2.2. Договору про надання споживчого кредиту, копія якого надана позивачем, пропозиція (оферта) споживача щодо продовження строку користування кредитом вчиняється шляхом здійснення платежу на користь Товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів, відповідь на яку Товариство може надати протягом 24 годин з моменту вчинення вказаних дій Споживачем. Товариство має право, але не обов?язок протягом строку для відповіді, акцептувати пропозицію (оферту) Споживача про продовження строку користування кредитом шляхом направлення Споживачу текстового повідомлення про погодження нового строку кредиту (з зазначенням нової дати повернення) на номер мобільного телефону та/або адресу електронної пошти, повідомлені Споживачем Товариству в Особистому кабінеті/зазначені в Договорі (п.4.2.3. Договору). У випадку акцептування Товариством пропозиції (оферти) Споживача про продовження строку кредиту, новий строк кредиту розраховується з наступного дня, що слідує за днем вчинення Споживачем дій, зазначених у пп.4.2.2 цього пункту Договору, та нова дата повернення кредиту відображається в Особистому кабінеті.

Вказала, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази направлення відповідачці кредитором текстового повідомлення про погодження нового строку кредиту (з зазначенням нової дати повернення) на помер мобільного телефону та/або адресу електронної пошти.

ОСОБА_1 вказала, що судом не враховано, що у відзиві на позовну заяву представник відповідачки зазначала про завищеність витрат на правову допомогу ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна». Вважає, що надання позивачу адвокатом правової допомоги зводилась до написання типової позовної заяви до суду, розгляд справи проведено у спрощеному порядку. В матеріалах справи міститься клопотання представника позивача - адвоката Крюкової М.В. про розгляд справи без участі позивача. Адвокат Крюкова М.В. одночасно відправила до судів 31 заяву про збільшення позовних вимог, що також свідчить про типовість позовної заяви, але судом першої інстанції не враховано вищевказану інформацію, а витрати на правову допомогу задоволено пропорційно до задоволених позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» зазначив, що кредитний договір укладений між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачкою відповідає вимогам чинного законодавства, яке регулює нормативно-правове укладання електронного кредитного договору. На підтвердження укладання Договору №4476976 про надання споживчого кредиту з ТОВ «Авентус Україна», позивачем було надано електронний доказ в паперовій формі, який було підписано шляхом зазначення одноразового ідентифікатора «М468129», який відповідно до вимог чинного законодавства був власноручно введений відповідачкою для електронного підпису, у відповідності до вимог ч. 6 ст. 8 та ст.. 11,12 закону України «Про електронну комерцію».

Також зазначив, що наданий суду електронний кредитний договіру паперовій формі належним чином засвідчено відповідно до Державного стандарту України. Сторонами правовідносини погоджено у належній формі строк кредитування, нарахування здійснено відповідно до погодженого строку. Переказ коштів, виданих в рамках кредитного договору №4476976 здійснено шляхом перерахування на банківську карту № НОМЕР_1 , яку відповідачкою вказано особисто в заяві на отримання кредиту та підтверджується копією довідки платіжного провайдера ТОВ «ФК «Контрактовий дім» про перерахування коштів сервіс. Платіжна банківська карта містить захищені та притаманні лише конкретній особі обов`язкові реквізити, які діють змогу ідентифікувати платіжну систему та емітента.

Оскільки ТОВ «Авентус Україна» не є банківською установою, та позбавлено можливості відкривати будь-які рахунки для клієнтів, і , як наслідок формувати платіжні доручення та виписки за рахунками. Для підтвердження заборгованості позивачем надано розрахунок заборгованості по кредитному договору, який оформлено належним чином. Просить суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Отже, розгляд цивільної справи з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім справ зазначених в ч. 4 ст. 274 ЦПК України, у суді апеляційної інстанції у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи є загальним правилом, визначеним у ЦПК України.

Із матеріалів справи вбачається, що ціна позову в даній справі становить 80 069,41 грн грн і є менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2684 грн * 100 = 268400 грн), тому справа відноситься до категорії малозначної справи в силу вимог закону.

Згідно ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час та місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.

Інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи завчасно розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачкою ОСОБА_1 було укладено договір №4476976 про надання споживчого кредиту від 17 липня 2021 року. Факт отримання відповідачкою кредитних коштів від ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» підтверджується листом ТОВ «Фінансова компанія «Контрактовий дім» від 06.06.2022 № 2023 про здійснення успішного переказу 17.07.2021 10:53 на суму 20000 грн. ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» свої зобов`язання перед відповідачкою за кредитним договором виконало та надало їй кредит в сумі 20000 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідачки.

09.08.2021 відповідачка здійснила оплату на рахунок кредитора у розмірі нарахованих відсотків за користування кредитом на суму 6555 грн, у зв`язку з чим, відповідно до п.1.4 та п.4.2 кредитного договору відбулося продовження строку кредиту на 23 дні (до 01.09.2021) з стандартною процентною ставкою 1,90% в день. 01.09.2021 відповідачка здійснила оплату на рахунок кредитора у розмірі нарахованих відсотків за користування кредитом на суму 8740 грн, у зв`язку з чим відбулося продовження строку кредиту на 23 дні (до 24.09.2021) з стандартною процентною ставкою 1,90% в день. 02.09.2021 відповідачка здійснила оплату на рахунок кредитора на суму 980 грн, з яких 380 грн оплата процентів за користування позикою, 600 грн оплата тіла кредиту. У зв`язку з цим відбулося продовження строку кредиту на 23 дні (до 25.09.2021) з стандартною процентною ставкою 1,90% в день. 25.09.2021 відповідачка свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконала, а також не уклала угоду щодо пролонгації строку дії кредитного договору, у зв`язку з чим кредитний договір було автопролонговано, а строк користування кредитом продовжено на 90 днів.

Суд дійшов висновку, що відповідачка свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконала.

25.05.2022 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» як фактором укладено договір факторингу № 25-05/2022, відповідно до умов якого, клієнт відступив фактору права вимоги за кредитним договором.

Кредитний договір № 4476976 вказано за порядковим номером 391 у реєстрі боржників. Сума заборгованості за основною сумою боргу 19400 грн, сума заборгованості за відсотками 41283,20 грн, кількість днів прострочення 243. Позивач правомірно набув право грошової вимоги ТОВ Авентус Україна» до ОСОБА_1 за договором №4476976 про надання кредиту від 17 липня 2021 року.

Встановивши, що відповідачка не виконала належним чином зобов`язання щодо погашення заборгованості за договором кредиту в обумовлені договором строки, позивач, який отримав право вимоги до відповідачки за договором факторингу, внаслідок такого порушення позбавлений можливості отримати кредитні кошти та відсотки, на що він розраховував при укладенні договору, а тому суд дійшов висновку, що позов в частині стягнення боргу в сумі 60683,20 грн, що складається з 19400 грн заборгованості за тілом кредиту та 41283,20 грн заборгованості за відсотками за користування кредитом підлягає до задоволення у повному обсязі.

Щодо стягнення інфляційних витрат, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до вимог п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Тому на користь позивача підлягають стягненню 3% та інфляційні втрати за період з 24.12.2021 по 23.02.2022 року, за проміжок часу, який неохоплений воєнним станом.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду в повній мірі відповідають встановленим по справі обставинам, та вимогам закону, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 17 липня 2021 між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачкою ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» укладено електронний договір № 4476976 про надання споживчого кредиту. Кредитний договір було укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна», затверджених наказом № 53-ОД від 16 січня 2020 року та розміщених на їх сайті https://creditplus.ua/ru/documents.

Згідно п.1.3 кредитного договору: сума кредиту (загальний розмір) складає 20000 грн; строк кредиту 23 дні, дата повернення кредиту 09.08.2021 року, що вказується в Графіку платежів, що є Додатком №1 до цього договору.

Строк кредиту може бути продовжено: за ініціативою споживача на кількість днів, зазначену в п.1.4 договору, якщо між сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження у порядку, визначеному пп.4.2 (пп. 4.2.1-4.2.4) договору або в порядку автопролонгації, на кількість днів та відповідно до умов визначених в п. 4.3 (пп.4.3.1-4.3.2) договору.

Вказаний договір, додаток № 1 до нього і паспорт споживчого кредиту до договору підписаний електронним підписом відповідачки ОСОБА_1 17.07.2021 о 10 год 52 хв.

Додаток № 1 і паспорт споживчого кредиту містить вказівку на суму кредиту, строк його видачі, знижену і стандартну відсоткові ставки, орієнтовну загальну вартість кредиту штрафи тощо.

Факт отримання відповідачкою кредитних коштів від ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» підтверджується листом ТОВ "Фінансова компанія "Контрактовий дім" від 06.06.2022 № 2023 про здійснення успішного переказу 17.07.2021 10:53 на суму 20000 грн, маска картки НОМЕР_1 , транзакція у системі EasyPay 967674480 (а.с. 16), а також карткою обліку договору № 4476976 про надання споживчого кредиту від 17.07.2021року.

09.08.2021 року ОСОБА_1 здійснила оплату на рахунок кредитора у розмірі нарахованих відсотків за користування кредитом на суму 6555 грн.

01.09.2021 року відповідачка здійснила оплату на рахунок кредитора у розмірі нарахованих відсотків за користування кредитом на суму 8740 грн.

02.09.2021року відповідачка здійснила оплату на рахунок кредитора на суму 980 грн, з яких 380 грн оплата процентів за користування позикою, 600 грн оплата тіла кредиту.

25.09.2021 року відповідачка свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконала, а також не уклала угоду щодо пролонгації строку дії кредитного договору.

25.05.2022 року між ТОВ «Авентус України» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу №25-05/2022, згідно з умовами якого ТОВ «Авентус України» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» право грошової вимоги за кредитним договором №4476976 про надання споживчого кредиту

Кредитний договір № 4476976 вказано за порядковим номером 391 у реєстрі боржників. Сума заборгованості за основною сумою боргу 19400 грн, сума заборгованості за відсотками 41283,20 грн, кількість днів прострочення 243.

Про відступлення права грошової вимоги відповідачку було повідомлено письмово на електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначену при укладенні кредитного договору.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію,і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України«Про електронну комерцію»).

Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Така правова позиція викладена у постанові Верховного суду у справі № 524/5556/19 від 12 січня 2021 року.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що 17 липня 2021 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» укладено електронний договір № 4476976 про надання споживчого кредиту, згідно якого відповідачка отримала кредитні кошти у розмірі 20000, 00 грн. Вказана обставина не спростована відповідачкою належними доказами.

Згідно положень ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Також згідно ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Як передбачено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до положень ст.ст.526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установленні строки відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а згідно ст.629 ЦК України - договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що 25.05.2022 року між ТОВ «Авентус України» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» було укладено договір факторингу №25-05/2022, згідно з умовами якого ТОВ «Авентус України» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» право грошової вимоги за кредитним договором №4476976 про надання споживчого кредиту

Відповідачка не спростовує перехід до позивача у справі внаслідок укладення договору факторингу№25-05/2022 від 25.05.2022 прав вимоги за кредитним договором від 17.07.2021 року, укладеним між ОСОБА_1 та ТОВ «Авентус Україна».

Відповідно до 4 розділу договору №4476976 від 17 липня 2021 року визначено, що строк кредиту може бути продовжено:

-за ініціативою споживача на кількість днів, зазначену в п.1.4. Договору, якщо між сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження у порядку, визначеному пп.4.2. (пп.4.2.1-4.2.4.) Договору; або

-в порядку авто пролонгації на кількість днів та відповідно до умов визначених в п.4.3 (пп.4.3.1 - 4.3.2) Договору.

Пунктом 4.2.2. Кредитного договору визначено, що пропозиція (оферта) споживача щодо продовження строку користування кредитом вчиняється шляхом здійснення платежу на користь Товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів, відповідь на яку Товариство може надати протягом 24 годин з моменту вчинення вказаних дій споживачем. Якщо споживач здійснюючи вказаний платіж не бажає продовжувати строк користування кредитом, споживач зобов`язаний повідомити про це товариство в один із вказаних нижче способів:

-перед здійсненням платежу здійснити в Особистому кабінеті дії, що направлені на часткове повернення заборгованості за кредитом, а саме натиснути в Особистому кабінеті в Розділі «Мої кредити» клавішу «внести платіж» в меню «Часткове погашення кредиту»; або

-протягом 24 годин з моменту внесення платежу направити на поштову скриньку Товариства (в тому числі з використанням сервісу направлення повідомлень Товариству, що розміщений на Веб-сайті в Розділі «Зворотній зв`язок» вибравши категорію звернення «Часткове погашення без пролонгації») повідомлення про необхідність зарахування такого платежу в часткове погашення заборгованості за кредитом, з обов`язковою вказівкою в такому повідомленні номеру та дати цього Договору та суми здійсненого платежу. В іншому разі здійснений позивачем платіж буде розцінений Товариством як пропозиція (оферта) споживача щодо продовження строку користування кредитом.

17.07.2021 відповідачці було надано кредит в сумі 20 000,00 грн. строком на 23 дні, Відповідно до п.1.5 кредитного договору стандартна процентна ставка становить 1,90% в день.

09.08.2021 відповідачка ОСОБА_1 здійснила оплату на рахунок кредитора у розмірі нарахованих відсотків за користування кредитом на суму 6555 грн, у зв`язку з чим, відповідно до п.1.4 та п.4.2 кредитного договору відбулося продовження строку кредиту ще на 23 дні (до 01.09.2021) з стандартною процентною ставкою 1,90% в день.

01.09.2021 відповідачка здійснила оплату на рахунок кредитора у розмірі нарахованих відсотків за користування кредитом на суму 8740 грн, у зв`язку з чим відбулося продовження строку кредиту на 23 дні (до 24.09.2021) з стандартною процентною ставкою 1,90% в день.

02.09.2021 відповідачка здійснила оплату на рахунок кредитора на суму 980 грн, з яких 380 грн оплата процентів за користування позикою, 600 грн оплата тіла кредиту. У зв`язку з цим відбулося продовження строку кредиту на 23 дні (до 25.09.2021) з стандартною процентною ставкою 1,90% в день.

25.09.2021 відповідачка свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконала, а також не уклала угоду щодо пролонгації строку дії кредитного договору, у зв`язку з чим кредитний договір було автопролонговано, а строк користування кредитом продовжено на 90 днів. Надалі відповідачка оплати за кредитним договором не здійснювала.

У випадку, якщо відповідачка не бажала продовжувати строк користування кредитом, вона зобов`язана була вчинити одну з дій, які визначені п.4.2.2. договору, оскільки в іншому разі здійснений позивачем платіж буде розцінений товариством як пропозиція (оферта) споживача щодо продовження строку користування кредитом, а тому строк користування кредитом було пролонговано товариством ще на 30 днів, тобто до 11.04.2021 включно.

Щодо надання відповіді товариством на пропозицію (оферту) споживача щодо продовження строку користування кредитом, то договором визначено, що товариство може надати таку відповідь протягом 24 годин з моменту вчинення вказаних дій споживачем. Також п.4.2.3. визначено, що товариство має право, але не обов`язок протягом строку для відповіді, акцептувати пропозицію (оферту) споживача про продовження строку користування кредитом шляхом направлення споживачу текстового повідомлення про погодження нового строку кредиту (з зазначенням нової дати повернення) на номер мобільного телефону та/або адресу електронної пошти, повідомлені споживачем товариству в особистому кабінеті/зазначені в договорі.

Таким чином, у товариства букло право, а не обов`язок щодо надання споживачу відповіді на пропозицію щодо продовження строку користування кредитом. Тому доводи апеляційної скарги в цій частині не заслуговують на увагу.

Порядок автопролонгації строку кредиту визначає, що сторони домовились, що у випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою споживача, відповідно до пп.4.2.2.-4.2.4. Договору. Тобто, в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту (п.4.3.1. Договору)

Так, останнім днем дії кредитного договору був 25.09.2021, проте відповідач не здійснила оплату за кредитним договором ні по прострочених зобов`язаннях по процентах, ні по прострочених зобов`язаннях по кредиту, тому, враховуючи п.4.3.1 договору строк користування кредитом було автопролонговано на 90 календарних днів поспіль (максимальний термін автопролонгації), тобто до 23.12.2021 включно, оскільки у споживача на дату закінчення строку кредиту наявна заборгованість за кредитом. Крім того, відповідно до картки обліку договору щодо боржника ОСОБА_1 вбачається, що товариство не здійснювало жодних додаткових нарахувань після 23.12.2021.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги про стягнення кредитної заборгованості є належним чином обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. Для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно помісячні індекси, які складають відповідний період, перемножити між собою з урахуванням відповідних оплат.

Відповідно до вимог п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.

З урахуванням викладено, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що в позивача виникло право на застосування наслідків порушення зобов`язання відповідно до положень статті 625 ЦК України. Також судом першої інстанції вірно встановлено період, на який мають бути нараховані 3% та інфляційні втрати.

За умовами договору про надання споживчого кредиту від 17.07.2021 року, останнім днем строку погашення кредиту для відповідачки було 23.12.2021 року.

Отже, прострочення виконання грошового зобов`язання виникло з 23.12.2021 року, тому при розрахунку 3% та інфляційних втрат необхідно враховувати індекси інфляції за період з 24.12.2021 по 23.02.2022, а саме проміжок часу, який неохоплений воєнним станом.

Згідно із статтею 1 Закону України від 03 липня 1991 року № 1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Інфляційні втрати розраховуються шляхом множення суми заборгованості на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу.

Втрати від інфляції за період з 24.12.2021 по 23.02.2022 включно складають 1759,81 грн: (60683,20 грн х 101,3 % (інфляційні втрати за січень 2022 року) - 60683,20 грн) = 788,88 грн.; (60683,20 грн х 101,6% (інфляційні втрати за лютий 2022 року) - 60683,20 грн)= 970,93 грн.

Нарахування 3% річних за порушення грошового зобов`язання розраховується наступним чином: сума заборгованості 60683,20 грн х 3%=1820,50 : 365=4,99грн х 62 дні прострочення (за період з 24.12.2021 по 23.02.2022), отже 3 % річних будуть складати 309,38 грн.

Перевіривши розрахунок суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що нарахування інфляційних втрат та 3% здійснено ним правильно, з урахуванням наведених вище норм і доказів.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем на підтвердження заборгованості надано незасвідчену в установленому порядку копію довідки від 06 червня 2022 року, копію картки обліку договору на ім`я ОСОБА_1 не заслуговують на увагу, оскільки Порядок засвідчення копій документів, визначений пунктом 5.26 Національного стандарту України Державної уніфікованої системи документації, Уніфікованої системи організаційно - розпорядчої документації «Вимоги до оформлювання документів» (ДСТУ 4163-2020, затвердженого наказом Державного підприємства «Український науководослідний і навчальний центр проблем стандартизації, сертифікації та якості» (ДП «УкрНДНЦ») від 01 липня 2020 року №144).

Відмітка про засвідчення копії документа складається з таких елементів: слів «Згідно з оригіналом» (без лапок), найменування посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її власного імені та прізвища, дати засвідчення копії. У випадках, визначених законодавством, копії документів засвідчують відбитком печатки юридичної особи, структурного підрозділу (служби діловодства, служби кадрів, бухгалтерії тощо) юридичної особи або печатки «Для копій». Відмітку про засвідчення копії документа проставляють нижче реквізиту «Підпис» на лицьовому боці останнього аркуша копії документа.

Як вбачається із матеріалів справи позивачем до позовної заяви були додані додатки у тому числі копія договору про надання споживчого кредиту, копія довідки ТОВ «ФК «Контрактовий дім» про перерахуванні коштів, копію акту обліку договору. Додатки до позовної заяви прошиті, на зворотній сторінці останнього аркуша додатку міститься напис: «Представник позивача, адвокат Крюкова М.В., пронумеровано, прошити скріплено печаткою та підписом 33 аркуші», засвідчений підписом представника, із зазначенням згідно з оригіналом, адвокат Крюкова М.В., 28 лютого 2023 року. Колегія суддів вважає, що позивачем до позовної заяви надано належно засвідчені копії документів.

Крім того, колегія суддів зазначає, у частинах другій, третій, п`ятій статті 100 ЦПК України визначено, що електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Під час розгляду справи у суді першої інстанції відповідач та його представник не заявляли клопотання про витребування оригіналів електронних доказів. Зауважень з приводу неправильності чи не повноти копії кредитного договору, розрахунку, зі сторони відповідача матеріали справи не містять.

Не є порушенням норм процесуального права не дослідження оригіналу електронних доказів за наявності в матеріалах справи паперових копії цих доказів за відсутності обґрунтованих сумнів у їх відповідності оригіналу (постанова Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-20329св19).

Оскільки позивач надав суду, належним чином завірені паперові копії договору про надання споживчого кредиту, розрахунку заборгованості, матеріали справи не містять клопотань про витребування оригіналів електронних доказів, матеріали справи не містять доказів того, що відповідачем ставились під сумнів надані копії, колегія суддів не вбачає підстав для висновку про порушення судом ст.100 ЦПК України та вважає, що позивачем надано належні та допустимі докази на підтвердження заборгованості за кредитним договором.

З приводу тверджень скаржниці щодо відсутності в матеріалах справи доказів отримання нею кредитних коштів та відсутності розрахунку заборгованості, яку просив позивач стягнути з відповідачки, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, договір № 4476976 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту від 17 липня 2021 року укладений в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. Кредитний договір, паспорт споживчого кредиту підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором М468129 17.07.2021 року о 10 год 52 хв.

ТОВ «Авентус Україна» виконало свої зобов`язання за кредитним договором, надало ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 20 000 грн, що підтверджується карткою обліку позичальника.

Зі змісту картки обліку за договором №4476976 від 17 липня 2021 року вбачається розмір заборгованості по тілу кредиту та нарахованих відсотках, а також періодичні платежі, здійснені відповідачем в рахунок погашення заборгованості.

Оскільки товариство не є банківською установою, то, відповідно, позбавлене можливості відкривати будь-які рахунки для клієнтів, і, як наслідок, формувати платіжні доручення та виписки за такими рахунками не може.

При цьому, чинне законодавство України не містить вимог щодо засобів доказування, за допомогою яких має підтверджуватись розмір заборгованості. Відповідно застосовуються загальні правила щодо доказів та обов`язків щодо доказування. Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає, що наданий розрахунок є належним та допустимим доказом утвореної заборгованості за кредитним договором.

Крім того листом від 06.06.2022 року надано інформацію ТОВ «Авентус Україна» про успішність операцій, а саме переказ коштів на картки клієнта: 17 липня 2021 року на суму 20 000 грн, маска картки НОМЕР_1 , номер транзакції в системі 967674480.

Заперечуючи проти позовних вимог ОСОБА_1 не спростовує факт укладення кредитного договору №4476976 від 17 липня 2021 року. Скаржником не надано суду доказів, які б спростовували розмір заборгованості.

Колегія суддів вважає, що рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 05 червня 2023 року в цій частині ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування чи зміні в цій частині по доводам апеляційної скарги не має.

Суд правильно визначив суму судового збору, що підлягає стягненню на користь позивача з урахуванням часткового задоволення позовних вимог в розмірі 2103, 45 грн.

Вирішуючи питання щодо витрат професійну правничу допомогу, колегія суддів виходить з наступного.

Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (частини перша, третя статті 133 ЦПК України).

Згідно з положеннями статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно з частиною першою статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі, гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом робами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини шостої статті 137 ЦПК України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У частині третій статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Тобто, ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу позивачем надано: договір про надання правової допомоги №07/07-2022 від 07.07.2022 року, укладений між ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» та Крюковою М.В. , звіт про надання правової допомоги згідно Договору №07/07-2022 від 07.07.2022, відповідно до якого були надані такі види допомоги: збір та аналіз доказів і документів для подання позовної заяви, складення позовної заяви, подання до суду позовної заяви в інтересах клієнта на загальну вартість 8000 грн, рахунок на оплату по замовленню №144/28/02 від 28.02.2023 року, платіжне доручення №342 від 28.02.2023 року на суму 8000 грн, копію ордеру на надання правничої (правової) допомоги, укладеного між адвокатом Крюковою М.В. та ТОВ «Фінансова компанія» Фінтраст Україна», копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

У відзиві на позовну заяву представник відповідач просив зменшити витрати на правничу допомогу, посилаючись на те, що вони є завищеними.

Колегія суддів беручи до уваги характер правовідносин у цій справі, проаналізувавши обсяг наданих адвокатом позивачу послуг, дійшла висновку про необхідність зменшення витрат на правничу допомогу до 4000 грн, що відповідатиме критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат на правничу допомогу, апеляційний суд враховує положення ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України та виходить з засад пропорційності, відповідно до яких при частковому задоволенні позову судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» заявлено позовні вимоги майнового характеру на загальну суму 80069,41 грн, а позов задоволено частково на суму 62752, 39 грн, що становить 78,37 %, то з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3134, 80 грн (4000 грн х 78,37%).

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду підлягає зміні в частині стягнення витрат на правничу допомогу.

Оскільки рішення Тисменецького районного суду Івано-Франківської області від 05 червня 2023 року в частині стягнення кредитної заборгованості залишено без змін, то відсутні підстави для перерозподілу витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, Івано-Франківський апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 05 червня 2023 року змінити, виклавши абзац другий резолютивної частини рішення у наступній редакції: «Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна», , місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Загородня, 15, оф. 118/2, на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна», 62752 (шістдесят дві тисячі сімсот п`ятдесят дві) грн 39 коп, що складається з 19400 грн заборгованості за тілом кредиту, 41283,20 грн заборгованості за відсотками за користування кредитом, 1759,81 гр інфляційних втрат, 309,38 грн 3% річних, та 5238 (п`ять тисяч двісті тридцять вісім) грн 25 коп судових витрат, а всього 67990 (шістдесят сім тисяч дев`ятсот дев`яносто) грн 64 коп».

В іншій частині судове рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 12 вересня 2023 року.

Головуючий В.М. Луганська

Судді: В.М. Барков

В.А. Девляшевський