ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого судді - Тимченко О.О.,

суддів - Зубакової В.П., Остапенко В.О.,

за участю: секретаря судового засідання Юрченко Г.О.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Головне управління пенсійного фонду України в Донецькій області,

третя особа Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ляшенко Віталій Володимирович,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу № 243/12850/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ляшенко В.В., про зобов`язання вчинити певні дії,

за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в інтересах якого діє Шматько Анастасія Іванівна,

на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 15 червня 2023 року, (суддя Сидоренко І.О.) ,повний текст рішення складено 23 червня 2023 року, -

В С Т А Н О В И В:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з зазначеним позовом, в обґрунтування якого послалась на те, що є спадкоємцем за заповітом після смерті її матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після смерті матері залишилась спадщина у вигляді нарахованої, але не виплаченої пенсії. 18 листопада 2020 року вона звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ляшенко В.В із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до заповіту, що посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Строковою Т.Ю. вона є спадкоємцем всього майна, що належало на день смерті ОСОБА_2 , де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, а також все те, на що померла мала право при житті. Нотаріусом направлено запит до органу пенсійного фонду на отримання інформації про наявність нарахованої пенсії, яку не було отримано пенсіонером за життя. Відповіді на вказаний запит отримано не було. На неодноразові звернення позивача та її представника адвоката, ані відповідачем, ані його територіальними підрозділами, інформація стосовно зазначеного обсягу спадкової маси, не надавалась із посилання на неможливість надання такої інформації через відсутність заяви ОСОБА_2 про поновлення пенсійних виплат.

З урахуванням уточнених позовних вимог просила суд визнати протиправною бездіяльність Головного управління ПФУ в Донецькій області щодо поновлення нарахування та виплати пенсії ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , за період з липня 2014 року по грудень 2019 року. Зобов`язати ГУ ПФУ в Донецькій області нарахувати ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 недоотримані за життя пенсійні виплати за період з дня припинення відрахувань 01 липня 2014 року по 18 грудня 2019 року. Зобов`язати Головне управління ПФУ в Донецькій області виплатити ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 недоотримані за життя пенсійні виплати за період з дня припинення відрахувань 01 липня 2014 року по 18 грудня 2019 року.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 15 червня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково: визнано протиправною бездіяльність ГУ ПФУ у Донецькій області щодо поновлення нарахування та виплати пенсії ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , за період з 01 листопада 2014 року по 18 грудня 2019 року. Зобов`язано ГУ ПФУ у Донецькій області нарахувати ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , недоотримані за життя пенсійні виплати за період з дня припинення відрахувань - 01 листопада 2014 року по 18 грудня 2019 року. Зобов`язано ГУ ПФУ у Донецькій області виплатити ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , недоотримані за життя пенсійні виплати за період з 01 вересня 2014 року по 18 грудня 2019 року.

Судове рішення мотивоване тим, що у відповідності до частини 1 статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. Проте, у судовому засіданні не встановлено жодної обставини, яка б свідчила про наявність вини пенсіонера (спадкодавця ОСОБА_2 ) у неотриманні належної їй пенсії. Отже, суд прийшов до переконання, що відповідач неправомірно відмовив позивачу у нарахуванні та виплаті суми пенсії після смерті її матері, та тим самим протиправно зменшив склад спадщини, що залишилася після смерті ОСОБА_2 та на яку має право позивач. Проте, як видно з розрахунку відповідача щодо нарахованої та виплаченої пенсії за період з 01.07.2014 по 31.12.2019 ОСОБА_2 , останній була нарахована та виплачена пенсія за липень та серпень 2014 року, за період з 01.09.2014 року по 31.10.2014 року пенсія ОСОБА_2 нарахована, але не виплачена, а починаючи з 01.11.2014 року нарахування пенсії припинено. У зв`язку з наведеним, суд доходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

В апеляційній скарзі - відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушення норм матеріального та процесуального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, тому просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

Апеляційна скарга мотивована тим, що пенсія ОСОБА_2 не нараховувалася та не виплачувалася, в останнє, пенсія померлій була нарахована УПФУ в Пролетарському районі 04 жовтня 2014 року, інші відомості про перебування померлої на обліку в інших органах Пенсійного фонду відсутні. При вирішені спорів про право на спадщину на належні спадкодавцю за життя суми пенсії, визначальним є те, чи були виплати нараховані спадкодавцеві за життя. Також, зазначає, що не була оскаржена бездіяльність органу ПФУ щодо не нарахування ОСОБА_2 пенсії в період з 04 жовтня 2014 року, не ставилось питання про зобов`язання відповідача нарахувати суми пенсії за цей період. Норми статті 46, 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та статті 91 Закону України «Про пенсійне забезпечення» не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскільки ці норми стосуються нарахованих (належних на час смерті) пенсіонеру сум пенсії. Крім того, зазначає, що між сторонами виник публічно-правовий спір, пов`язаний зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій з приводу не нарахування та не виплати пенсії померлої ОСОБА_2 за період з 01 липня 2014 року по 18 грудня 2019 року, тому повинен розглядатися у порядку адміністративного судочинства. Посилається на аналогічний висновок, викладений у постанові Дніпровського апеляційного суду від 11 квітня 2023 року у справі № 243/2190/22.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Від позивача у справі відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Представник позивача в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив її відхилити.

Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про час та місце розгляду справи повідомлено належним чином, представник відповідача в судове засідання не з`явився.

Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ляшенко В.В. в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Суд ухвалив, розглядати справу у відсутність сторін, які не з`явились, оскільки відповідно до положень частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом встановлено, що згідно з копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 23 липня 2020 року Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 21).

Заочним рішення Краматорського міського суду Донецької області від 02 жовтня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Пролетарської районної ради у місті Донецьку про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволено: визначено ОСОБА_1 додатковий строк у три місяці з дня набрання рішенням законної сили для прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті матері ОСОБА_2 (а.с. 22-24).

Відповідно до заповіту, зареєстрованому в реєстрі за № 156 від 06 червня 2016 року, ОСОБА_2 все своє майно заповіла ОСОБА_1 (а.с. 25).

18 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ляшенко В.В. із заявою в якій просила після отримання необхідних документів, видати на її ім`я свідоцтво про право на спадщину за заповітом (а.с. 71).

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Відповідно до частин 1, 2 статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишення позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в інтересах якого діє ОСОБА_3 , підлягає задоволенню.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частин 1, 3 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що у відповідності до частини 1 статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. Проте, у судовому засіданні не встановлено жодної обставини, яка б свідчила про наявність вини пенсіонера (спадкодавця ОСОБА_2 ) у неотриманні належної їй пенсії. Отже, суд прийшов до переконання, що відповідач неправомірно відмовив позивачу у нарахуванні та виплаті суми пенсії після смерті її матері, та тим самим протиправно зменшив склад спадщини, що залишилася після смерті ОСОБА_2 та на яку має право позивач.Проте, як видно з розрахунку відповідача щодо нарахованої та виплаченої пенсії за період з 01.07.2014 по 31.12.2019 ОСОБА_2 , останній була нарахована та виплачена пенсія за липень та серпень 2014 року, за період з 01.09.2014 року по 31.10.2014 року пенсія ОСОБА_2 нарахована, але не виплачена, а починаючи з 01.11.2014 року нарахування пенсії припинено. У зв`язку з наведеним, суд доходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Проте, погодитись з таким висновком суду першої інстанції неможливо з наступних підстав.

Статтею 124 Конституції України передбачено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства - цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктивний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Статтею 19 ЦПК України визначено, що у порядку цивільного судочинства загальні суди вирішують справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, зокрема спори, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також із інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Отже, у порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, що виникають із приватноправових відносин, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Пунктом 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України(далі -КАС України) визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Публічно-правовий спір - це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи (пункт 2 частини першої статті 4 КАС України).

Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.

Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Основною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Публічно-правовий спір має також особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясувати, у зв`язку із чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Таким чином, вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ у кожній конкретній справі залежить від характеру спірних правовідносин.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

У позовній заяві ОСОБА_1 просила суд визнати протиправною бездіяльність Головного управління ПФУ в Донецькій області щодо поновлення нарахування та виплати пенсії ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , за період з липня 2014 року по грудень 2019 року. Зобов`язати Головне управління ПФУ в Донецькій області нарахувати ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 недоотримані за життя пенсійні виплати за період з дня припинення відрахувань 01 липня 2014 року по 18 грудня 2019 року. Зобов`язати Головне управління ПФУ в Донецькій області виплатити ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 недоотримані за життя пенсійні виплати за період з дня припинення відрахувань 01 липня 2014 року по 18 грудня 2019 року.

У порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, що виникають із приватноправових відносин, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства (стаття 19 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 58 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» Пенсійний фонд України є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду України, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду України.

Кошти Пенсійного фонду України відповідно до статті 73 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» використовуються на: виплату пенсій, передбачених цим Законом; надання соціальних послуг, передбачених цим Законом; фінансування адміністративних витрат, пов`язаних з виконанням функцій, покладених на органи Пенсійного фонду України; оплату послуг з виплати та доставки пенсій; формування резерву коштів Пенсійного фонду України.

Відповідно до пункту 1 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2, управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також об`єднані управління (далі - управління Фонду) є територіальними органами Пенсійному фонду України. Управління Пенсійного фонду України підпорядковуються Пенсійного фонду України та безпосередньо відповідним головним управлінням Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - головні управління Пенсійного фонду України), що разом з цими управліннями утворюють систему територіальних органів Пенсійного фонду України.

Основними завданнями управління Пенсійного фонду України є: реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення; ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; виконання інших завдань, визначених законом (пункт 3 зазначеного Положення).

Відповідно до підпунктів 7, 8 пункту 4 згаданого Положення управління Пенсійного фонду України відповідно до покладених на нього завдань призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до законодавства; забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством.

Отже, відповідно до покладених завдань і функцій Пенсійний фонд України є суб`єктом владних повноважень у сфері нарахування та виплат пенсій, а спори, що виникають між учасниками цих відносин, є публічно-правовими, тому їх вирішення належить до юрисдикції адміністративних судів.

ОСОБА_1 заявила вимоги, які є по суті вимогами про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії по нарахуванню і виплаті суми пенсії її матері ОСОБА_2 за період з листопада 2014 року по місяць смерті матері грудень 2019 на які вона має право в порядку спадкування за законом після смерті матері.

Відповідачем за цими вимогами є Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області суб`єкт владних повноважень, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, тобто орган, уповноважений здійснювати нарахування і виплату пенсії матері позивача.

Між сторонами виник публічно-правовий спір, пов`язаний зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій з приводу не нарахування та не виплати пенсії померлій матері позивачки.

Спір стосовно не нарахованої та недоотриманої суми пенсії померлого спадкодавця є публічно-правовим, виник з публічно-правових відносин за участю органу державної влади як суб`єкта владних повноважень, тому повинен розглядатися у порядку адміністративного судочинства (стаття 19 КАС України).

Висновки про необхідність розгляду зазначеної категорії справ у порядку адміністративного судочинства викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року в справі №750/1668/17 (провадження № 14-599цс18), від 03 липня 2019 року в справі№750/1591/18-ц (провадження №14-261цс19), 04 березня 2020 року в справі №757/63985/16 (провадження №14-556цс19) та постановах Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року в справі № 757/61718/17-ц (провадження№61-15930св19), від 12 грудня 2019 року в справі №263/10219/19 (провадження №61-18591св19), від 23 вересня 2020 року в справі № 638/16516/17 (провадження № 61-22698св19).

Відповідно до частин першої та другої статті 377 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19 -22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Суд першої інстанції помилково розглянув позовну заяву ОСОБА_1 за правилами цивільного судочинства, оскільки зазначений спір належить до адміністративної юрисдикції.

За таких обставин, дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а тому провадження у справі підлягає закриттю.

З вищезазначених обставин, доводи апеляційної скарги по суті вимог позивача не підлягають правовій оцінці.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 255 ЦПК України суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ляшенко В.В., про зобов`язання вчинити певні дії.

За частиною 1 статті 256 ЦПК України якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд роз`яснює позивачу про наявність у неї права протягом десяти днів з дня отримання нею постанови звернутися до суду апеляційної інстанції із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

За частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи зазначене, з позивача на користь відповідача необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 1 362,00 грн.

Керуючись статтями 367, 374, 377, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в інтересах якого діє Шматько Анастасія Іванівна,задовольнити.

Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 15 червня 2023 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ляшенко В.В., про зобов`язання вчинити певні дії, закрити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області витрати по сплаті судового збору, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, в розмірі 1 362,00 грн.

Роз`яснити ОСОБА_1 її право на звернення з аналогічним позовом в порядку адміністративного судочинства та право протягом десяти днів з дня отримання нею даної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий О.О.Тимченко

Судді В.П. Зубакова

В.О. Остапенко

Повний текст судового рішення складено 13 грудня 2023 року.

Головуючий О.О. Тимченко