Справа № 211/3389/22
Провадження № 2/211/621/23
Р і ш е н н я

і м е н е м У к р а ї н и

15 березня 2023 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі :

головуючого судді Ткаченко С.В.,

при секретарі Мариненко Е.П.

у відсутність позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років,

ВСТАНОВИВ:

позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезазначеним позовом до відповідача ОСОБА_2 та просить суд стягнути з відповідача аліменти на своє утримання у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) до досягнення їх спільною дитиною трирічного віку, посилаючись на перебування у відпустці по догляду за дитиною. В обґрунтування вимог зазначила, що від спільного проживання з відповідачем вони мають малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитина перебуває на вихованні та утриманні матері, яка перебуває в декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, відповідач в добровільному порядку не виділяє належних коштів на її утримання, тому просить задовольнити вимоги.

Ухвалою суду від 28 вересня 2022 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

У судове засідання сторони не з`явилися.

У матеріалах справи міститься заява позивача ОСОБА_1 про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні вимог наполягає.

Представник відповідача адвокат Кривенко І.М. звернулась до суду із заявою про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги не визнають, оскільки позивачем не доведено факт фінансової можливості відповідача надавати допомогу (аліменти) на її утримання. Просить взяти до уваги вік відповідача, стан здоров`я, який підтверджено медичною випискою та інші докази та обставини, які були викладені у відзиві, запереченнях, поясненнях. Відповідач сина забезпечує та не заперечує і не ухиляється від його утримання. Розмір аліментів на утримання сина є достатнім й для утримання позивачки з урахуванням фінансової можливості відповідача.

В обґрунтування відзиву на позов відповідачем зазначено, що він ніколи не перебував у зареєстрованому шлюбі з позивачкою, вони не були чоловіком та жінкою та не проживали разом без реєстрації шлюбу, не вели спільний бюджет. Між ними були стосунки, від яких народився спільний син ОСОБА_3 . На прохання ОСОБА_1 ним 26.08.2022 було подано заяву до відділу РАЦСу про визнання батьківства відносно дитини Позивач не надала до суду жодного доказу, який підтверджує той факт, що він має фінансову можливість надавати їй матеріальну допомогу на її утримання. У позовній заяві відсутні відомості про те, що позивач з об`єктивних причин не може надати суду певні докази та з яких причин. Позивач до пологів та вагітності також ніде не працювала, а тому обставини, на які вона посилається у позовній заяві, що вона є непрацездатною через те, що перебуває у відпустці по догляду за дитиною, є хибними та підтверджують про зловживання нею правом на її утримання з метою матеріального забезпечення. Судовим наказом від 03.10.2022 року з нього стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 1 / 4 частки його доходів (заробітку), проти чого він не заперечує, аліменти стягуються на підставі постанови державного виконавця від 17.10.2022. Всю вагітність позивачки він надавав їй у добровільному порядку аліменти, повністю забезпечив речами для новонародженої дитини, тому звернення позивачки до суду з позовом для нього не зрозуміле. 12 січня 2022 року він переніс хворобу - інфаркт міакардо, у зв`язку з цим потребує значних затрат на лікування та реабілітацію. Він є пенсіонером за віком. Позивачка проживає у квартирі, яка належить їй на праві власності. Він одружений, має дружину та повинен на належному рівні забезпечувати свою сім`ю, а не всі кошти сплачувати на утримання ОСОБА_1 .

В обґрунтування відповіді на відзив позивачем зазначено, що предметом позовної заяви не є встановлення факту проживання сторін однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, тому зазначені відповідачем у відзиві на позов відомості стосовно цього не мають значення для вирішення цієї справи. У свою чергу для стягнення аліментів на утримання матері дитини з чоловіка батька дитини мають бути встановлені факт батьківства відповідача щодо дитини, факт спільного проживання дитини з її матір`ю - позивачем. При цьому позивачка як матір дитини відповідача має право на утримання в незалежності від того працює вона чи ні, а тому бездоказові твердження відповідача стосовно того, що позивачка до пологів та вагітності начебто не працювала, не мають значення. Наявність чи відсутність у матері дитини, з якою дитина проживає, доходу, а також її матеріальне становище не можуть бути підставами для відмови у задоволенні позову, оскільки незалежно від свого доходу, мати дитини отримує право на утримання від батька дитини. Сам відповідач у своєму відзиві на позов не вказує та жодним чином не підтверджує, що у нього дійсно відсутня можливість утримувати позивача, як матір його дитини та сплачувати їй аліменти, а лише зазначає про те, що позивачем цей факт не доведено. При цьому у ході виконавчого провадження з виконання судового наказу № 211/3385/22 від 03.10.2022 було встановлено, що боржник ОСОБА_2 отримує пенсію в Криворізькому центральному об`єднаному управлінні ПФУ Дніпропетровської області, а також працює у Комунальному некомерційному підприємстві «Криворізька міська лікарня № 16» Криворізької міської ради», що також підтверджується відомостями Державної фіскальної служби України. Зважаючи на те, що з відповідача інших стягнень за винятком аліментів на утримання дитини, не проводиться, стягнення аліментів на утримання позивачки у заявленому розмірі не носить надмірний та несправедливий характер. Зазначено про те, що відповідач ОСОБА_2 у якості лектора (спікера) бере участь у лекціях та навчальних програмах за участь у яких з учасників справляється грошовий збір, що свідчить про наявність у відповідача додаткових джерел доходів та про стабільний і задовільний стан його здоров`я, який дозволяє вести йому досить активне життя. Відповідач має у власності квартиру у м. Кривому Розі, де зареєстрований та проживає, будинок у м. Судак АРК та транспортний засіб. Згідно медичних документів відповідача, його стан після перенесеної хвороби поліпшився, за медичною допомогою із січня 2022 року він не звертався. Квартира, яка є у власності позивачки, є однокімнатною, яка придбана нею задовго до зустрічі з відповідачем і де вона проживає з дитиною. Наявність на утриманні у нього дружини спростовується доданим актом від 11.11.2022, де зазначено про реєстрацію та проживання останніх п`яти років одного лише відповідача без інших осіб. Тому просить вимоги задовольнити.

У запереченнях на відповідь на відзив представником відповідача зазначено щодо пропуск позивачкою строку на подання відповіді на відзив. Суду так і не надано доказів можливості ОСОБА_2 надавати матеріальну допомогу позивачці на її утримання на період непрацездатності. Роздруківка із соціальних мереж не є належним доказом того, що відповідач отримує прибуток по їх веденню, оскільки ОСОБА_2 використовує набір інструментів виключно для спілкування та встановлення зв`язків між однодумцями по інтересам. Будинок в м. Судок уже 9 років знаходиться в окупації, тому право власності носить формальний характер. Лікувався ОСОБА_2 за власні кошти. Перебування дружини на утриманні відповідача підтверджується копією свідоцтва про шлюб. Тому просить відмовити у задоволенні вимог за недоведеністю.

У письмових поясненнях представник відповідача зазначила, що за період з 20.09.2022 по 06.01.2023 позивач отримала від відповідача аліменти на утримання сина 18 507,37 грн., тобто розмір отриманих аліментів у п`ять разів перевищує прожитковий мінімум для дитини відповідного віку та місячний розмір аліментів майже до мінімального розміру заробітної плати в Україні. Це свідчить про те, що аліменти. Отримані від відповідача на дитину в такому розмірі є достатнім й на утримання самої ОСОБА_1 , перебуваючи у відпустці по догляду за дитиною до трьох років, з урахуванням фінансової можливості відповідача ОСОБА_2 . До того ж з 12.01.2022 відповідач має значні проблеми зі здоров`ям, постійно перебуває під наглядом лікарів, проходить обстеження та здійснює лікування. До отриманої хвороби відповідач забезпечував позивачку у повному обсязі на досить високому рівні не зважаючи на те, що вони не були подружжям та не проживали разом. Після хвороби він продовжував надавати відповідачці матеріальну допомогу, однак у меншому розмірі. Тому просить у задоволенні вимог відмовити.

Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Як встановлено судом та не оспорюється сторонами, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8 - копія свідоцтва), який проживає з матір`ю (а.с. 9).

Позивач не працює у зв`язку із доглядом за дитиною до досягнення сином трьох років.

Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

Згідно статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному із подружжя, як правило у грошовій формі. Аліменти сплачуються щомісячно (ст. 77 СК України).

Згідно статті 80 СК України аліменти присуджуються одному із подружжя у частці від заробітку (доходу) другого подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до частини другої статті 91 СК України, жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу.

Тлумачення частини другої статті 84, частини другої статті 91 СК України свідчить, що для виникнення права на утримання потрібна сукупність таких умов: проживання з жінкою (чоловіком) дитини, яка не досягла трьох років; походження дитини від жінки, чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою (кровне споріднення) або наявність між ними іншого юридичного значущого зв`язку (усиновлення); можливість другої сторони надавати матеріальну допомогу (постанова Верховного Суду від 03 листопада 2021 року у справі № 487/5798/20 (провадження № 61-13023св21).

Визначальним на підставі цієї норми закону є наявність у дружини (матері дитини) права на утримання, незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища (постанова Верховного Суду від 13 червня 2019 року у справі № 201/2097/17 (провадження № 61-26230 ск 18).

Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є батьком народженої від нього малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає зі своєю матір`ю, що не заперечується та не спростовано відповідачем, тому відповідач має обов`язок не лише утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а й обов`язок щодо утримання матері дитини до досягнення останньою трьох років (постанова Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 194/629/17-ц (провадження № 61-37792св18).

Судовим наказом Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 жовтня 2022 року стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1 / 4 частини заробітку (доходу) платника аліментів до повноліття дитини (а.с. 29 - копія наказу).

Відповідно до наданих до суду письмових доказів, ОСОБА_2 отримує пенсію в Криворізькому центральному об`єднаному управлінні ПФУ Дніпропетровської області та працює у Криворізькій міській лікарні № 16 (а.с. 55,58 - копія постанов), що не оспорюється відповідачем.

Визначаючи розмір аліментів на утримання позивача, суд виходить з того, що відповідач є особою непрацездатного віку, однак крім пенсії, отримує також дохід у вигляді заробітної плати, обставин та доказів неможливості надання ним матеріальної допомоги позивачці у заявленому розмірі, суду не надано. Позивач на даний час не працює, здійснює догляд за дитиною, яка не досягла трирічного віку, а тому з урахуванням обставин, які підлягають з`ясуванню при визначенні розміру аліментів (зокрема, матеріальне становище платника аліментів, з урахуванням віку, стану здоров`я, матеріального становища платника аліментів), враховуючи вік та стан здоров`я відповідача, встановивши, що існують умови необхідні для виникнення права на утримання, передбачені частиною другою статті 84, частиною другою статті 91 СК України, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача аліменти в розмірі 1/8 частки доходу (заробітку) відповідача.

Відповідно до положень статті 191 та статті 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.

Датою подачі позову є 20 вересня 2022 року.

Крім того, оскільки відповідно до пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI позивач звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів, він підлягає стягненню з відповідача відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, в дохід держави у сумі 992,40 грн.

Керуючись статями 75, 77, 79, 80, 84 СК України, статями 10, 12, 13, 81, 141, 263, 265, 278-279 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

задовольнити позов ОСОБА_1 - частково.

Стягувати із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , аліменти на користь та на утримання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 , у розмірі 1/8 частини від усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно до досягнення сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 включно, починаючи стягнення з 20 вересня 2022 року.

У задоволенні іншої частини вимог - відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір в сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 коп.

На підставі пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: С. В. Ткаченко