Справа № 727/9701/23
Провадження № 2/727/1663/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повне)

04 грудня 2023 року м.Чернівці

Шевченківський районний суд м.Чернівців у складі:

головуючої судді Бойко М.Є.,

за участю:

секретаря Васківчук В.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача: ГУНП в Чернівецькій області - Гросу Д.М.,

представників відповідача: Державної казначейської служби України - Василик І.С., ОСОБА_2 ,

прокурора Чернівецької обласної прокуратури - Харабару Л.І.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби, Чернівецької обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями та діями органів досудового розслідування, прокуратури та суду,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби, Чернівецької обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області про відшкодування моральної шкоди, завданої йому незаконними рішеннями та діями органів досудового розслідування, прокуратури та суду, в якому просив стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом безспірного списання з єдиного казначейського рахунку на його користь 10 000 000 ( десять мільйонів) гривень

В обґрунтування таких вимог позивач ОСОБА_1 вказав, що відносно нього 02.03.2013 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000599 внесено відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 346 КК України; 06.05.2014 року повідомлено його про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 346 КК України; 30.05.2023 року у кримінальному провадженні №0000599 затверджено обвинувальний акт та скеровано його до Шевченківського районного суду м. Чернівці.

30.01.2020 року вироком Шевченківського районного суду м. Чернівців його було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 346 КК України, та звільнено від покарання за ч.1 ст. 346 КК України на підставі ст.49 КК України, у зв?язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності.

14.01.2021 року ухвалою Чернівецького апеляційного суду вирок Шевченківського районного суду м. Чернівців від 30 січня 2020 року скасовано та закрито кримінальне провадження у зв?язку з невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді та вичерпанням можливості їх отримати. В подальшому, постановою Верховного Суду від 16.09.2021 р. касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження у суді першої інстанції, було задоволено, ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 14 січня 2021 року скасовано і призначено новий розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

09.12.2021 р. ухвалою Чернівецького апеляційного суду апеляційну скаргу позивача задоволено частково, а його захисника - повністю, вирок Шевченківського районного суду м. Чернівців від 30 січня 2020 року по обвинуваченню ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.346 КК України, скасовано та закрито кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 364 КК України.

В касаційному порядку ухвала Чернівецького апеляційного суду від 09.12.2021 року не оскаржувалась.

Таким чином, він незаконно перебував під слідством та судом з 06.05.2014 року (дата вручення повідомлення про підозру ) по 09.12. 2021 року ( дата набрання законної сили ухвали апеляційного суду), тобто 91 місяць та 3 дні.За цей час зазнав незаконного втручання у своє особисте життя, переніс тяжкі емоційні хвилювання та стрес через незаконні дії органів досудового розслідування, прокуратури та суду щодо притягнення його до кримінальної відповідальності. Також, проведення досудового розслідування та подальший судовий розгляд став причиною кардинального погіршення його життєвого укладу та психічної рівноваги, він почав погано спати по ночам, постійно нервував та не міг зосередитися на простих життєвих речах, був змушений постійно думати про свій захист, про несправедливість та надуманість пред`явленої йому підозри та обвинувачення, про ті страшні наслідки для нього та його сім`ї, які могло спричинити визнання його судом винним у вчиненні кримінального правопорушення.

Крім того, інформація про кримінальне правопорушення була широко розповсюджена в інтернет виданнях та соціальних мережах та в зв`язку з її неправдивістю щодо його неадекватності принижувала честь та гідність, шкодила його діловій репутації як журналіста, що додатково тиснуло на нього, позбавляючи душевного спокою, а незаконне перебування під слідством та судом більше семи років сприяло погіршенню його відносин з колегами, друзями та знайомими, а також зробило неможливим працевлаштування на відповідній роботі, внаслідок чого він був змушений продавати своє рухоме та нерухоме майно , щоб прогодувати сім`ю.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11 вересня 2023 року відкрито провадження у справі, постановлено її розгляд проводити в порядку загального позовного провадження з викликом сторін та призначено підготовче судове засідання.

25.09.2023 року представник відповідача - Чернівецької обласної прокуратури подала до суду відзив на позовну заяву, в якій просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 за їх необґрунтованістю, оскільки належні докази заподіяння позивачу моральної шкоди відсутні, заявлений ним розмір відшкодування є значно завищеним, не відповідає вимогам чинного законодавства України, а компенсація цих коштів призведе до неправомірного збагачення ОСОБА_1 за рахунок держави.

29.09.2023 року представник відповідача Державної казначейської служби України Катриняк-Гладка Ю. також подала до суду відзив на позов, в якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог повністю в зв`язку із їх недоведеністю та не співмірністю завданій ОСОБА_1 моральній шкоді, а також, оскільки позивачем пред`явлено позов до органів державної влади, а не до Держави Україна в особі її органів з проханням стягнути кошти з Держави Україна, тоді як стягнення коштів з Казначейства не допускається, оскільки це змінює встановлений законодавством порядок виплати відповідних коштів.

09.10.2023 року до суду надійшов відзив на позов представника відповідача - Головного управління національної поліції в Чернівецькій області, в якому він просить суд відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ГУНП в Чернівецькій області, оскільки останнє не є належним відповідачем у даній справі. Крім того, представник цього відповідача звернув увагу суду на те, що позивачем не надано жодної довідки лікувальної установи або фахівця медичної галузі на підтвердження стану його здоров`я, а також не доведено фактів розповсюдження ЗМІ недостовірної інформації відносно нього та не надано підтверджень того, що незаконне перебування під слідством і судом сприяло погіршенню відносин позивача з колегами, друзями, сусідами та знайомими як і не надано доказів щодо неможливості працевлаштуватись. За таких обставин доводи позивача вважає необґрунтованими, надуманими та безпідставними, а пережиті останнім моральні страждання - ефемерними та неспівмірними з заявленою ОСОБА_1 до стягнення суми моральної шкоди, до того ж закриття кримінального провадження, на думку відповідача, є достатньою її компенсацією. Ухвалою суду від 20 жовтня 2023 року підготовче провадження у справі закрито та призначено її до судового розгляду.

У судовому засіданні 04.12.2023 року позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, зазначених ним у позові, та просив їх задовольнити повністю, стягнувши у відшкодування моральної шкоди, завданої йому незаконним кримінальним переслідуванням, 10 000 000 грн. з Держави Україна.

Представники відповідачів у судовому засіданні просили суд відмовити у задоволенні позовних вимог, обґрунтовуючи свої заперечення проти них обставинами, зазначеними ними у поданих до суду відзивах на позов.

Заслухавши позивача, представників відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 , виходячи з наступних встановлених судом фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Положеннями частини третьої статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду (частина друга зазначеної статті).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Згідно з пунктом п`ятим статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 Закону випадках громадянинові підлягає відшкодуванню моральна шкода.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частина п`ята та шоста статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Згідно з частинами другою, третьою статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Наведене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування.

З урахуванням засад виваженості, розумності та справедливості суд може збільшити розмір відшкодування, обмеження максимального розміру моральної шкоди Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не передбачено.

Вказане узгоджується із висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц, яка зазначила, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до набрання виправдувальним вироком законної сили або ухвалою про закриття кримінального провадження. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17, у постановах Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 754/8730/19, від 03 березня 2021 року у справі № 638/509/19, від 27 липня 2023 року у справі № 568/499/16

Водночас Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц дійшла висновку, що, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У частині другій ст.89 ЦПК України встановлено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини першої ст.. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша ст.77 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 02.03.2013 та 09.07.2013 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000599 внесено відомості про вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 346 КК України (а.с.13).

Згідно із копією відповідного протоколу ОСОБА_1 06.05.2014 року повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 346 КК України ( а.с.15).

30.05.2023 року у кримінальному провадженні №0000599 від 02.03.2014 року затверджено обвинувальний акт відносно ОСОБА_1 за ст. 346 ч.1 КК України ( а.с.16).

З копії вироку Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30.01.2020 року вбачається, що ОСОБА_1 було визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 346 КК України, та звільнено останнього від покарання за ч. 1 ст. 346 ККУ на підставі ст. 49 ККУ, у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності ( а с.24).

Ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 14.01.2021 року вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30.01.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 346 КК України, скасовано та закрито кримінальне провадження у зв`язку із не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпанням можливості їх отримати ( а.с.39).

Постановою Верховного суду від 16.09.2021 року ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 14.01.2021 року скасовано та призначено новий розгляд справи у суді апеляційної інстанції ( а.с.47).

Відповідно до ухвали Чернівецького апеляційного суду від 09.12.2021 року вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30.01.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 346 КК України, скасовано та закрито кримінальне провадження на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 346 КК України ( а.с.54).

У касаційному порядку вищезазначена ухвала Чернівецького апеляційного суду від 09.12.2021 року не оскаржувалась

З відповіді на запит Чернівецької міської ради від 14.01.2019 року ОСОБА_1 вбачається, що йому повідомлено про те, що заміщення вакантних посад в органах місцевого самоврядування регулюються ЗУ «Про службу в органах місцевого самоврядування», наявність відкритого кримінального провадженні відносно кандидата на посаду в органи місцевого самоврядування може негативно вплинути на визначення переможця під час відбору конкурсною комісією за рівних умов серед інших конкурсантів ( а.с.79).

З копій договорів купівлі продажу від 28 січня 2015 року та від 17.01.2020 року вбачається, що ОСОБА_1 продав квартиру та транспортний засіб (а.с.а.с.81,87).

З відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 13.11.2023 року за період з 1 кварталу 2014 року по 4 квартал 2021 року відносно ОСОБА_1 вбачається, що за період 2 та 4 кварталу 2014 року, 1 кварталу 2021 та 2 кварталу (квітень) 2021 року ОСОБА_1 отримав заробітну плату у загальному розмірі 99 187, 60 грн. За період з 2 кварталу 2021 року по 4 квартал 2021 року ОСОБА_1 отримав соціальні виплати з Чернівецького обласного центру зайнятості та Департаменту СП Чернівецької МР у загальному розмірі 58 085, 28 грн. ( а.с.187-188).

Також, в матеріалах справи містяться надані позивачем роздруківки витягів з публікацій у засобах масової інформації, в яких викладені відомості щодо скоєння позивачем кримінального правпорушення та судового розгляду відповідного кримінального провадження (а.с.73-78).

Безпосередньо дослдивши та проаналізувавши всі вище перелічені докази суд дійшов наступних висновків.

Закриття кримінального провадження № 0000599 від 02 березня 2013 року за ч.1 ст. 346 КК України є реабілітуючою обставиною для ОСОБА_1 .

Таким чином, судом встановлено, що позивач незаконно перебував під слідством та судом в період з 06.05.2014 року (дата вручення підозри) по 09.12.2021 року (дата вступу в законну силуухвали Чернівецького апеляційного суду від 09.12.2021 року ), що разом складає 91 місяць 03 дні.

Посилання відповідачів на те, що позивачем не доведено спричинення йому моральної шкоди, не можуть бути прийняті судом, оскільки сам по собі факт перебування під слідством та судом без достатніх на те підстав тривалий час більше 7 років з усією очевидністю свідчить про завдання громадянину моральних втрат, душевних страждань, переживань, порушення його нормальних життєвих зв`язків, тобто заподіяння моральної шкоди.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» розмір мінімальної заробітної плати з 01.01.2023 року становить 6 700,00 грн.

Одночасно, Законом «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» не встановлено, що у випадку, якщо строк перебування під слідством чи судом включає в себе неповний місяць, вказані дні не враховуються при розрахунку відшкодування.

Таким чином, розмір відшкодування позивачу моральної шкоди не може бути меншим ніж 610 370 грн. (91 місяць х 6700 = 609 700) + (3 дні х 6700/30 = 670).

Вирішуючи вимоги про збільшення вказаної суми до розміру позовних вимог 10 000 000 грн., суд виходить з наступного.

Позивач не надав допустимих і достатніх доказів того, що стан його здоров`я погіршився внаслідок перебування під слідством і судом.

Під вартою ОСОБА_1 не перебував, запобіжні заходи відносно нього не застосовувалися, тобто він не був обмежений у свободі пересування.

Водночас суд зауважує, що Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Зокрема, як зазначає Європейський суд з прав людини, практика якого згідно з ч.4 ст.10 ЦПК є джерелом права, деякі форми моральної шкоди, включаючи емоційні пригніченість та страждання, за самою їх природою не завжди можуть бути підтверджені якимось конкретним доказами (п.96 рішення в справі Abdulaziz, Cabales and Balkandali v. the United Kingdom від 28.05.1985р.).

Отже, з огляду на обставини встановлені у розглядуваній справі, суд вважає, що в даному випадку розмір відшкодування завданої моральної шкоди позивачу може бути збільшений, зважаючи на глибину і тривалість моральних страждань, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, пов`язаних з перебуванням під слідством і судом понад сім років, що в сукупності безумовно свідчать про наявність душевних хвилювань, порушення, в тому числі звичного способу життя, погіршення життєвих зв`язків та ділової репутації, стосунків з соціальним оточенням, наявність перешкод у реалізації його життєвих планів, зниження престижу, ділової репутації, знаяні час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, та, виходячи з засад виваженості, розумності та справедливості, приходить до висновку про визначення розміру відшкодування моральної шкоди, який підлягає до стягнення на користь ОСОБА_1 , у сумі 700 000 грн.

На думку суду, зазначений розмір відшкодування повною мірою відповідає обсягу моральних страждань, завданих позивачу внаслідок незаконного притягнення його до кримінальної відповідальності, є належною та необхідною компенсацією для відновлення його попереднього морального та психоемоційного стану, налагодження подальших життєвих стосунків, відновлення почуття справедливості та рівня довіри до правоохоронних органів системи правосуддя в цілому, а також є достатнім, співрозмірним завданій шкоді та не призведе до збагачення позивача.

Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню.

В силу частини 1 статті 4 Закону № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

Центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яке, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є Держава Україна як учасник цивільних відносин (частина 2 статті 2 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 170 ЦК України Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Резолютивні частини рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання.

Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 910/23967/16.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 06.02.2019 року у справі №199/6713/14-ц.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що у цивільному судочинстві Держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти Державу в суді (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11 (провадження № 12-161гс18) (пункт 6.22), від 21 серпня 2019 року у справі № 761/35803/16-ц (провадження № 14-316цс19) (пункт 33), від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц (провадження № 14-447цс19) (пункт 28)), зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 641/8857/17 (провадження № 14-514цс19)).

Відтак моральна шкода у цих правовідносинах у випадках, передбачених статтею 1176 ЦК України та статтею 4 Закону № 266/94-ВР, відшкодовується особі, щодо якої допущено передбачені статтею 1 цього Закону дії без встановлення вини органу, що відповідає за відшкодування такої шкоди.

З огляду на викладене моральну шкоду, завдану позивачу незаконними рішеннями та діями органів досудового розслідування, прокуратури та суду, слід стягнути з Державного бюджету України. Відповідно до ч.6ст.141 ЦПК України, а також враховуючи, що судовий збір за подання даного позову не справляється в силу п.13 ч.2ст.3 Закону України «Про судовий збір», судові витрати по справі підлягають компенсації за рахунок держави.

На підставі наведенного та, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 265, 280-282, 289, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Державної казначейської служби, Чернівецької обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями та діями органів досудового розслідування, прокуратури та суду, задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 700 000 (сімсот тисяч) грн. 00 коп. на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

У решті позовних вимог відмовити.

Судові витрати по справі компенсувати за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене до Чернівецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Повний текст рішення складено 13.12.2023 року .

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Державна казначейська служба, адреса: м. Київ, вул. Бастіонна,6, код ЄРДПОУ: 37567646.

Відповідач: Чернівецька обласна прокуратура, адреса: м. Чернівці, вул. М.Кордуби,21А, код ЄРДПОУ: 02910120.

Відповідач: Головне управління Національної поліції в Чернівецькій області, адреса: м. Чернівці, вул. Головна, 24, ЄРДПОУ: 40109079.

Суддя М.Є.Бойко