БЕРЕЗАНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ провадження 2-о/356/65/23
Справа № 356/229/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.08.2023 року Березанський міський суд Київської області в складі:

Головуючого судді Лялик Р.М.

З участю секретаря Стрижак В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені Березанського міського суду Київської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про встановлення факту спільного проживання,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Березанського міського суду Київської області із заявою про встановлення факту спільного проживання, заінтересована особа: ОСОБА_2 .

Свою заяву заявниця обґрунтовує тим, що наприкінці 2017 року вона познайомилась з ОСОБА_3 , який на той час проживав та був зареєстрований у місті Харкові. Їхнє початкове спілкування почалося он-лайн.

В травні 2018 року вони вперше зустрілися і відтоді у них почалися стосунки, які притаманні подружжю: вони дбали один про одного, вели спільне господарство за двома адресами, мали спільні обов`язки і спільний бюджет. ОСОБА_4 купував їй речі, дбав про її потреби, опікувався нею, а вона піклувалася про нього. Кожен з них у той час не перебував у будь-якому шлюбі. ОСОБА_4 перебував в процесі розлучення зі своєю дружиною, шлюб між якими було розірвано рішенням Дзержинського районного суду міста Харків від 21.06.2018 року, в якому зазначено, що при зверненні до суду позивачка підтверджує, що на даний час подружжя сімейного життя не веде, шлюбних стосунків не підтримують.

Деякий час заявниця проживала з ОСОБА_3 у Харкові в однокімнатній квартирі АДРЕСА_1 та яку він винаймав для власного окремого проживання, а деякий час вони жили у заявниці в квартирі АДРЕСА_2 або у місті Києві, де вона також винаймала житло. Оскільки ОСОБА_4 народився на ОСОБА_5 , де в селі Калинівка Лугинського району (нині Коростенський район) проживає його мама, вони мали можливість навідуватись і до неї.

Кожен з них мав самостійні заробітки, які вони поєднували задля своїх стосунків. ОСОБА_6 на той час працював адвокатом в адвокатському об`єднанні Мельник та партнери» (м. Харків), а заявниця працювала завідувачем архіву Київського національного університету культури і мистецтв (м. Київ). За характером своєї роботи та їхніх стосунків ОСОБА_2 часто бував в Києві, де вони також проводили спільно час та надавали один одному взаємну допомогу. Стосунки заявниці ОСОБА_1 та ОСОБА_2 тривали до початку червня 2019 року, допоки за їхньою спільною згодою вони їх не припинили.

У період їхнього спільного з ОСОБА_7 проживання, маючи власні заощадження, заявниця допомагала йому у відновленні придбаного ним за власні кошти житлового будинку АДРЕСА_3 , право власності на який було набуто ним на підставі свідоцтва про право власності від 22.01.2019 року. Крім того, ними було набуто й інше цінне майно, долю якого вони мають намір вирішити між собою в нотаріальний спосіб, шляхом укладання відповідного договору.

Відсутність документів, які підтверджують факт спільного проживання заявниці ОСОБА_1 з ОСОБА_2 у період з червня 2018 року по червень 2019 року, позбавляє заявницю можливості в реалізації власних прав в частині можливості користуватися спільним майном, набутим у вказаний період, що обумовлює необхідність звернення до суду із відповідною заявою про встановлення факту спільного проживання без реєстрації шлюбу.

Відтак, заявниця просить суд встановити факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у період з червня 2018 року по червень 2019 року.

Заявниця ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, розгляд заяви просила проводити без її участі.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надіслав до суду заяву, в якій просив розгляд справи за заявою ОСОБА_1 проводити без його участі, не заперечує проти встановлення факту спільного проживання разом з ОСОБА_1 .

Суд, розглянувши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, дійшов таких висновків.

Так, окреме провадження - це самостійний вид цивільного судочинства, у якому суд при розгляді безспірних справ встановлює юридичні факти або обставини з метою захисту охоронюваних законом прав, свобод та інтересів особи.

Частиною першою статті 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно положень ч. 2 ст. 315, п. 1 ч. 1 ст. 318 ЦПК України у порядку окремого провадження суд може розглянути і вирішити питання встановлення фактів, що мають юридичне значення, при цьому у заяві про встановлення такого юридичного факту обов`язково має бути зазначено з якою метою заявник має бажання встановити такий факт.

У порядку окремого провадження суд може вирішити спір про факт, про стан, але не спір про право цивільне, оскільки метою такого судового розгляду є лише встановлення наявності або відсутності самого факту, і факт, що встановлюється судом у порядку окремого провадження, повинен мати юридичне значення і мати безспірний характер, оскільки якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується у порядку позовного провадження, суд повинен залишити заяву без розгляду і роз`яснити заявнику право подачі позову на загальних підставах.

Юридичні факти можуть бути встановленні лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. Визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що суд вправі розглядати справи про встановлення юридичних фактів, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Тобто, від встановлення такого факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян та встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Так, у порядку окремого провадження суд може вирішити спір про факт, про стан, але не спір про право цивільне, так як метою такого судового розгляду є лише встановлення наявності або відсутності самого факту, і факт, що встановлюється судом у порядку окремого провадження, повинен мати юридичне значення, і мати безспірний характер, оскільки якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд повинен залишити заяву без розгляду і роз`яснити заявнику право подачі позову на загальних підставах.

Заявницею ОСОБА_1 в заяві зазначено, що відсутність документів, які підтверджують факт її спільного проживання з ОСОБА_2 у період з червня 2018 року по червень 2019 року, позбавляє її можливості в реалізації власних прав в частині можливості користуватися спільним майном, набутим у вказаний період, що обумовлює необхідність звернення до суду із відповідною заявою про встановлення факту спільного проживання без реєстрації шлюбу.

При цьому, як вказано у поданій заяві ОСОБА_2 не заперечує проти факту його спільного проживання із заявницею, але вважає, що для належного вирішення питання використання певної частини спільного майна потрібні документи, що підтверджують правовий статус майна, як набутого у спільну сумісну власність, тобто є потреба у встановленні відповідного факту для подальшого належного нотаріального посвідчення відповідного договору.

Таким чином, звернення до суду з відповідною заявою обумовлено необхідністю породження відповідного факту, що призведе до реалізації її прав та уникнення можливості їх порушення в майбутньому.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 1 постанови від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в спорах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження

розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Отже, враховуючи викладене вище, для встановлення фактів, що мають юридичне значення, які викладені у заяві ОСОБА_1 , їй слід звернутись до суду із заявою в порядку позовного провадження на загальних підставах.

Відтак, суд приходить до висновку про необхідність залишення заяви без розгляду.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 293-294, 315, 258, 259, 260-261, 353, 353, 355 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про встановлення факту спільного проживання залишити без розгляду.

Роз`яснити заявнику про право на звернення нею до суду в порядку загального позовного провадження.

Апеляційну скаргу на ухвалу може бути подано протягом 15 (п`ятнадцяти) днів з дня її проголошення до Київського апеляційного суду.

Суддя: Р. М. Лялик