Постанова

Іменем України

15 лютого 2023 року

м. Київ

справа № 233/1741/20

провадження № 61-908св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю., Коротуна В. М., Русинчука М. М., Тітова М. Ю. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,

відповідач (позивач за зустрічним позовом) - Приватне акціонерне товариство «АПК-Інвест»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 02 листопада 2020 року в складі Каліуш О. В. та постанову Донецького апеляційного суду від 12 січня 2021 року в складі колегії суддів: Халаджи О. В., Азевича В. Б., Никифоряка Л. П.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «АПК-Інвест» (далі - ПрАТ «АПК-Інвест») та просила розірвати договір оренди земельної частки (паю) від 01 квітня 2013 року, укладений між ними, зареєстрований 01 серпня 2013 року у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних частко (паїв) Миколайпільської селищної ради за № 1120.

На обґрунтування своїх позовних вимог зазначала, що 01 квітня 2013 року між нею та ПрАТ «АПК-Інвест» укладено договір оренди земельної частки (паю), зареєстрований 01 серпня 2013 року, згідно з яким вона передала в оренду земельну частку (пай) розміром 4, 78 умовних кадастрових гектарів, яка належала їй на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ДН № 173658.

У 2020 році на основі цієї земельної частки (паю), їй було виділено в натурі земельну ділянку площею 4, 6720 га, кадастровий номер :40:000:0068, після чого сертифікат на право на земельну частку (пай) втратив чинність і, відповідно, правовідносини між нею та відповідачем за договором оренди припинилися.

У зв`язку з прийняттям рішення самостійно господарювати на своїй земельній ділянці, 02 березня 2020 року вона надіслала на адресу ПрАТ «АПК-Інвест» листа з проханням повернути їй земельну ділянку, однак відповідач заперечує проти припинення договірних правовідносин та відмовляється повертати земельну ділянку, що стало підставою для звернення з цим позовом до суду.

У квітні 2020 року ПрАТ «АПК-Інвест» звернулося до суду з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 та просило визнати право оренди земельної ділянки з кадастровим номером :40:000:0068, площею 4, 6720 га за ним на підставі договору оренди земельної частки (паю) від 01 квітня 2013 року, з ОСОБА_1 .

Зустрічні позовні вимоги обґрунтовані тим, що договір оренди земельної частки (паю) від 01 квітня 2013 року укладений між сторонами строком на 20 років.

На момент укладення цього договору оренди, як і на теперішній час, діють норми перехідних положень Закону України «Про оренду землі», якими встановлено імперативну норму щодо наслідків виділу в натурі (на місцевості) земельної ділянки власником земельної частки (паю), яким укладено договір оренди землі, а саме: такий договір переукладається відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку на тих самих умовах, що і раніше укладений, і може бути змінений лише за згодою сторін.

Проте, ОСОБА_1 від взятого на себе зобов`язання щодо переукладання договору оренди після виділення земельної ділянки на місцевості (в натурі)протиправно відмовилася, чим порушила права та законні інтереси ПрАТ «АПК-Інвест», як належного орендаря користувача земельної ділянки.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 02 листопада 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Зустрічний позов ПрАТ «АПК-Інвест» задоволено.

Визнано право оренди земельної ділянки з кадастровим номером :40:000:0068, площею 4, 6720 га за орендарем - ПрАТ «АПК-Інвест» на підставі договору оренди земельної частки (паю) від 01 квітня 2013 року, укладеного між ПрАТ «АПК-Інвест» та ОСОБА_1 та зареєстрованого 01 серпня 2013 року в книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) Миколайпільської селищної ради за № 1120.

Відмовляючи в задоволенні первісного позову, суд першої інстанції виходив з того, що розірвання договору в судовому порядку можливе у зв`язку із недосягненням згоди сторін щодо розірвання договору та істотністю обставин, що змінилися, проте ОСОБА_1 доказів на підтвердження таких обставин суду не надала, а такої підстави для припинення або розірвання договору оренди земельної частки (паю) як виділ земельної частки (паю) в натурі на місцевості та отримання державного акта на землю Законом України «Про оренду землі» не передбачено.

Водночас місцевий суд вважав, що дії ОСОБА_1 про припинення договірних відносин в односторонньому порядку та про відмову від переукладання договору суперечить як умовам укладеного договору оренди земельної частки (паю) від 01 квітня 2013 року, так і діючому законодавству, зокрема, Закону України «Про оренду землі», тому дійшов висновку про наявність підстав для задоволення зустрічного позову ПрАТ «АПК-Інвест».

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Донецького апеляційного суду від 12 січня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 02 листопада 2020 року без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що договір оренди земельної частки (паю) від 01 квітня 2013 року укладено строком на 20 років, а тому такий договір автоматично не припиняє своєї дії в зв`язку із реєстрацією 26 грудня 2019 року права власності на спірну земельну ділянку.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

15 січня 2021 року ОСОБА_2 через свого представника ОСОБА_3 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 02 листопада 2020 року та постанову Донецького апеляційного суду від 12 січня 2021 року в частині задоволених зустрічних позовних вимог й ухвалити нове рішення про відмову в їх задоволенні.

Підставами касаційного оскарження зазначає неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року в справі № 233/3676/19, постановах Верховного Суду від 19 березня 2018 року в справі № 924/468/14, від 04 грудня 2018 року в справі № 32/563, від 08 квітня 2020 року в справі № 233/2070/19, від 09 квітня 2020 року в справі № 233/1557/19, від 09 червня 2020 року в справі № 912/186019, від 22 вересня 2020 року в справі № 127/18934/18, від 04 листопада 2020 року в справі № 917/1934/19, від 11 листопада 2020 року в справі № 233/1551/19 та від 18 листопада 2020 року в справі № 233/2636/19.

Касаційна скарга мотивована тим, що ухвалюючи рішення про визнання права оренди за ПрАТ «АЗК-Інвест», суди не врахували, що такий спосіб захисту права не передбачений законом, тому є неналежним способом захисту порушених прав ПрАТ «АЗК-Інвест», у зв`язку з чим у задоволенні зустрічних позовних вимог необхідно було відмовити.

Судові рішення в частині відмови в задоволенні первісних позовних вимог не оскаржуються, тому в цій частині в касаційному порядку не переглядаються.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 10 лютого 2021 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

02 березня 2021 року справа № 233/1741/20 надійшла до Верховного Суду.

Генеральний директор ПрАТ «АПК-Інвест» Распопов Р. С. надіслав відзив на касаційну скаргу, у якому просить залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 08 жовтня 2021 року справу призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Фактичні обставини, встановлені судами

Установлено, що 01 квітня 2013 року між ОСОБА_1 та ПрАТ «АПК-Інвест» укладено договір оренди земельної частки (паю), відповідно до якого товариство прийняло у володіння та користування (оренду) земельну частку (пай), яка належить ОСОБА_1 на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серія ДН №173658 від 30 серпня 1996 року, розміром 4, 78 умовних кадастрових гектарів, яка розміщена в межах земельної ділянки, виділеної в натурі єдиним масивом, терміном на 20 років.

Відповідно до пункту 3.1. договору оренди, ОСОБА_1 зобов`язалася протягом п`яти робочих днів з дати виділення земельної ділянки на основі земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) та отримання державного акта на право власності на земельну ділянку письмово повідомити про це орендаря.

Пунктом 2.3. договору встановлено, що в разі виділення земельної ділянки на основі земельної частки (паю) в натурі (на місцевості), договір оренди землі переукладається на тих самих умовах, що і раніше укладений, і може бути змінений лише за згодою сторін.

Договір оренди зареєстрований у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) Миколайпільської с/р 01 серпня 2013 року за № 1120.

01 квітня 2013 року сторони підписали акт приймання-передачі земельної частки (паю).

Рішенням Миколайпільської сільської ради Костянтинівського району Донецької області від 31 жовтня 2019 року № УП/49-5, ОСОБА_1 надано дозвіл на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення між земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Рішенням Миколайпільської сільської ради Костянтинівського району Донецької області від 07 лютого 2020 року № УП/52-3 ОСОБА_1 надано у власність та виділено в натурі (на місцевості) земельну ділянку, кадастровий номер :40:000:0068, загальною площею 4, 6720 га.

24 лютого 2020 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було зареєстровано право власності ОСОБА_1 на вищевказану земельну ділянку.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Тлумачення пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України свідчить, що по своїй суті такий спосіб захисту як визнання права може застосовуватися тільки тоді, коли суб`єктивне цивільне право виникло і якщо це право порушується (оспорюється або не визнається) іншою особою.

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, зміна правовідношення (пункт 6 частини другої статті 16 ЦК України).

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України).

При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Частинами першою та третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Пунктом 17 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України визначено, що сертифікати на право на земельну частку (пай) отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Водночас частиною другою розділу IX «Перехідні положення» Закону України «Про оренду землі» передбачено, що громадяни - власники сертифікатів на право на земельну частку (пай) до виділення їм у натурі (на місцевості) земельних ділянок мають право укладати договори оренди земель сільськогосподарського призначення, місце розташування яких визначається з урахуванням вимог раціональної організації території і компактності землекористування, відповідно до цих сертифікатів з дотриманням вимог цього Закону. Після виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) договір оренди землі переукладається відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку на тих самих умовах, що і раніше укладений, і може бути змінений лише за згодою сторін. Припинення дії договору оренди допускається лише у випадках, визначених цим Законом.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 05 грудня 2022 року в справі № 233/4580/20 зробив висновок, що у випадку виділення орендодавцю (спадкоємцю орендодавця) земельної ділянки на основі земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) й сторонами при цьому передбачено можливість продовження орендних правовідносин щодо земельної ділянки шляхом переукладення договору оренди землі, за умови, що договір оренди землі між орендодавцем та орендарем не було переукладено відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку, право оренди земельної ділянки не виникло, що свідчить про неможливість визнання за орендарем права оренди цієї земельної ділянки.

Належним та ефективним способом судового захисту у таких правовідносинах слід вважати позовну вимогу орендаря про переукладення договору оренди (зміну правовідношення в частині предмета договору оренди), а не про визнання права оренди земельної ділянки за орендарем на підставі договору оренди земельної частки (паю).

У справі, яка переглядається, установлено, що пунктом 2.3 договору оренди земельної частки (паю) від 01 квітня 2013 року сторони погодили, що в разі виділення земельної ділянки на основі земельної частки (паю) в натурі (на місцевості), договір оренди землі переукладається на тих самих умовах, що і раніше укладений, і може бути змінений лише за згодою сторін.

Разом з тим, позовних вимог про переукладення договору оренди (зміну правовідношення в частині предмета договору оренди) ПрАТ «АПК-Інвест» у цій справі не заявляло.

З огляду на викладене, оскільки визнання за ПрАТ «АПК-Інвест» права оренди на земельну ділянку за договором оренди земельної частки (паю) від 01 квітня 2013 року не забезпечить реального відновлення порушеного права, колегія суддів вважає, щозаявлені ПрАТ «АПК-Інвест» зустрічні позовні вимоги не є належним способом захисту, тому в їх задоволенні необхідно було відмовити.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про задоволення касаційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції й постанови апеляційного суду в оскаржуваній частині й ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні зустрічного позову з підстав, наведених вище.

Щодо судових витрат

Оскільки касаційну скаргу задоволено, рішення суду першої інстанції та постанову апеляційної інстанції в частині зустрічних позовних вимог скасовано й ухвалено нове рішення про відмову в їх задоволенні, сплачений ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 3 153,00 грн та за подання касаційної скарги в сумі 4 204,00 грн підлягає стягненню з позивача на її користь.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 02 листопада 2020 року та постанову Донецького апеляційного суду від 12 січня 2021 рокув частині зустрічних позовних вимог Приватного акціонерного товариства «АПК-Інвест» до ОСОБА_1 про визнання права оренди скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні зустрічних позовних вимог Приватного акціонерного товариства «АПК-Інвест» до ОСОБА_1 про визнання права оренди відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «АПК-Інвест» на користь ОСОБА_1 7 357,00 грн судового збору.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:А. Ю. Зайцев В. М. Коротун М. М. Русинчук М. Ю. Тітов