ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 травня 2023 року м. Чернівці Справа № 727/2903/22

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Лисака І.Н.,

суддів: Литвинюк І.М., Перепелюк І.Б.,

секретар: Скрипка С.В.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідачі: Комунальне підприємство «Чернівецьке тролейбусне управління», Департамент транспорту та окремих питань комунального господарства Чернівецької міської ради, Чернівецька міська рада,

при розгляді справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26 грудня 2022 року, ухваленого під головуванням судді Слободян Г.М., дата складання повного тексту рішення 04 січня 2023 року, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів, у якому просив:

-зобов`язати Департамент транспорту та окремих питань комунального

господарства Чернівецької міської ради та Чернівецьку міську раду встановити передбачений законодавством розмір посадового окладу ОСОБА_1 за період роботи на займаній посаді у відповідності до розпорядження Чернівецького міського голови від 02.03.2018 року №173-к з питань оплати праці керівників підприємств, заснованих на комунальній власності територіальної громади м. Чернівці від 10.03.2021 року №260-к;

-зобов`язати відповідачів здійснити перерахунок та виплату різниці з

урахуванням раніше проведених виплат заробітної плати та інших встановлених платежів, в тому числі, у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю, компенсації за невикористану пільгову відпустку та щомісячних премій за період з 10.02.2021 року по 09.08.2021 року включно;

-скасувати накази Департаменту житлово-комунального господарства

№9-к від 09.04.2021 року, №14-к від 09.06.2021 року та №17-к від 30.06.2021 року про позбавлення ОСОБА_1 преміальних виплат;

-зобов`язати відповідачів нарахувати та виплатити ОСОБА_1

середній заробіток за весь час невиплати належних йому при звільненні сум, Провадження №22-ц/822/306/23

починаючи з 09.08.2021 року;

-вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

В обґрунтування вимог вказував, що 10.02.2021 року розпорядженням Чернівецького міського голови Продана П.Д. було призначено начальником КП «Чернівецьке тролейбусне управління» (далі по тексту КП «ЧТУ»), що належить до комунальної власності територіальної громади, та укладено трудовий контракт (строковий трудовий договір) в редакції від 10 лютого 2021 року №2247 на термін з 10 лютого по 09 серпня 2021 року.

В подальшому, розпорядженням Чернівецького міського голови від 29 липня 2021 року за №1935-к ОСОБА_1 було звільнено з посади начальника КП «ЧТУ» з 09 серпня 2021 року у зв`язку із закінченням строку дії трудового контракту (п.2 ст.36 КЗпП України).

Однак вважає, що згідно умов п.4.1. трудового контракту за виконання передбачених ним обов`язків йому повинна була нараховуватися і виплачуватися заробітна плата, яка складається із посадового окладу та премії, його посадовий оклад встановлювався в розмірі 26 865 грн на місяць.

Надалі, розпорядженням Чернівецького міського голови «Про внесення змін в розпорядження міського голови від 02 березня 2018 року №173-к з питань оплати праці керівників підприємств, заснованих на комунальній власності територіальної громади м. Чернівців» від 10 березня 2021 року №260-к, було змінено показники та коефіцієнти для розрахунку розмірів оплати праці керівників госпрозрахункових підприємств, установ, заснованих на комунальній власності територіальної громад м. Чернівці, з якими укладаються особливої форми трудові договори у вигляді контрактів, чинність які набули з 01 січня 2021 року.

Окрім наведеного, мотивує вимоги і тим, що після видачі розпорядження №260 від 10.03.2021 року, при нарахуванні йому заробітної плати під час перебування у трудових відносинах не було дотримано умов трудового договору. Так, за травень 2021 року йому було нараховано 26865 грн - суму, яка вказана в трудовому контракті, але без врахування змін, внесених розпорядженням міського голови від 10 березня 2021 року №260-к.

При цьому, звертає увагу, що суми заробітної плати за весь період дії трудового контракту не містили змін, внесених вищезазначеним розпорядженням міського голови, а отже, на його думку, міститься факт порушення трудового законодавства в частині оплати праці, що також підтверджується актом перевірки, проведеної Управлінням Держпраці у Чернівецькій області від 13.10.2021 року №ЧВ-2078/21/274/АВ та приписом про усунення виявлених порушень законодавства про працю від 13 жовтня 2021 року №ЧВ-2078/21/274/АВ/П. Зазначає, що відповідно до припису останнього його абзацу розділу І положення щодо встановлення умов і розмірів оплати праці керівників підприємств, заснованих на комунальній власності територіальної громади м. Чернівці, із якими укладаються особливої форми трудові договори у вигляді контракту, затвердженого розпорядженням міського голови від 02 березня 2018 року №173-к, зокрема, перегляд посадового розміру керівника здійснюється за поданням структурного підрозділу, в підпорядкуванні якого є підприємство.

Стверджує, що Департамент ЖКГ Чернівецької міської ради ще в березні 2021 року повинен був звернутися із поданням до Чернівецького міського голови щодо перегляду розміру посадового окладу ОСОБА_1 , однак, цього зроблено не було.

Позовні вимоги в частині неправильно нарахованої та виплати компенсації за невикористану відпустку обґрунтовує тим, що перебуваючи у трудових відносинах по контракту і будучи відстороненим від виконання обов`язків начальника КП «ЧТУ» він завчасно, а саме 28 липня 2021 року звернувся до Чернівецького міського голови із заявою, в якій просив надати йому як ветерану органів внутрішніх справ щорічну відпустку повної тривалості за 2021 рік з 03 серпня 2021 року по 02 вересня 2021 року, що передбачено Положенням п.4.2. трудового контракту, а саме - право на щорічну оплачувану відпустку тривалістю 24 календарні днів основної та 7 календарних днів додаткової відпустки, що загалом становить - 31 день.

При цьому наголосив, що його право на відповідні пільги роботодавцю КП «ЧТУ» було відомо, оскільки ці відомості були в матеріалах особової справи, що була сформована у зв`язку із укладенням трудового контракту. Надалі, роботодавець не задовольнив його прохання, а повідомив, що на момент надходження заяви Чернівецьким міським головою вже було видано розпорядження 29 липня 2021 року №1935-к про його звільнення із займаної посади, у зв`язку із закінченням дії трудового контракту.

Звернув увагу, що окрім порушення п.4.2. трудового контракту, п.14 ст.6 ЗУ «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист», Чернівецьким міським головою було порушено ч.2 ст.3 ЗУ «Про відпустки», де чітко передбачено, що у разі звільнення працівника у зв`язку із закінченням строку трудового договору невикористана відпустка може за його бажанням надаватися й тоді, коли час відпустки повністю або частково перевищує строк трудового договору та у цьому випадку чинність трудового договору продовжується до закінчення відпустки.

При цьому, зазначає, що при винесенні розпорядження Чернівецького міського голови від 29.07.2021 року №1935-К «Про звільнення ОСОБА_1 » вказаного враховано не було, а в наказі КП «ЧТУ» «Про припинення дії трудового контракту» від 9 серпня 2021 року №144-К зазначено про виплату ОСОБА_1 компенсації за невикористані 15 календарних днів щорічної та додаткової оплачуваної відпустки.

Однак, враховуючи положення п.14 ст.6 ЗУ «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист» вважає, що йому роботодавець зобов`язаний був нарахувати і виплатити компенсацію за невикористану відпустку повної тривалості, тобто за 31 календарний день, за який необхідно стягнути компенсацію.

Щодо вимоги про позбавлення та невиплати ОСОБА_1 премії вказував, що за період виконання трудових обов`язків на посаді начальника КП «ЧТУ» він мав право на щомісячне отримання премій. Так, пункт 4.1. трудового контракту визначав його право на отримання премії у розмірі до 30% до посадового окладу в залежності від виконання показників преміювання, окрім посадового окладу, однак, всупереч вказаним положенням трудового контракту, за увесь період роботи його було безпідставно позбавлено премії.

Зазначав, що відповідними наказами Департаменту ЖКГ від 09 квітня 2021 року №9-к було позбавлено премії за підсумками роботи за відпрацьований час за лютий 2021 року у зв`язку із збитками; від 09 червня 2021 року №14-к було позбавлено премії за березень та квітень 2021 року у зв`язку із наявністю збитків; від 30 червня 2021 року №17-к було позбавлено його премії за травень 2021 року, у зв`язку із наявністю збитків. Вважав, що вказані рішення Департаменту ЖКГ є протиправними, оскільки жодних підстав позбавляти його премій за період з лютого по травень 2021 року включно не було, так як за підсумками роботи у червні, липні та серпні 2021 року премія також не виплачувалася через бездіяльність посадових осіб Департаменту транспорту та окремих питань комунального господарства, незважаючи на те, що рішенням Чернівецької міської ради від 15 квітня 2021 року №177 з 01 липня 2021 року було ліквідовано Департамент ЖКГ міської ради, а правонаступниками ліквідованого департаменту стали Департамент інфраструктури та благоустрою Чернівецької міської ради, що вбачається із його положення (п.1.4.1.) та Департамент транспорту та окремих питань комунального господарства Чернівецької міської ради (п.1.3).

Наголошував, що саме на Департамент транспорту та окремих питань комунального господарства Чернівецької міської ради було покладено повноваження щодо звернення з відповідними клопотаннями про його преміювання та видачу відповідних наказів, однак і новостворений Департамент транспорту та окремих питань комунального господарства Чернівецької міської ради безпідставно не здійснив дій щодо його преміювання, у зв`язку з чим вважав, що його протиправно було позбавлено премій за період роботи на посаді начальника КП «ЧТУ».

Позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку у зв`язку із невиплатою належних ОСОБА_1 сум при звільнені аргументував посиланням на ст.ст.116, 117 КЗпП України та тим, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Тобто, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу звільненому працівникові сум у терміни, стягнення середнього заробітку за увесь час затримки розрахунку при звільненні до дня фактичного такого розрахунку включно є спеціальним заходом відповідальності роботодавця.

У зв`язку з тим, що йому не було нараховано та виплачено усіх належних сум, вважає, що йому повинен бути виплачений середній заробіток за увесь час затримки по день фактичного розрахунку (ч.2 ст. 233 КЗпП У).

На підставі наведеного просив позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26 грудня 2022 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з наведеним рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку.

Апелянт вважає, що судом не встановлено всі обставини, які мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, а тому таке рішення є незаконним, просить його скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Вимоги про зобов`язання Департаменту транспорту та окремих питань комунального господарства Чернівецької міської ради та Чернівецьку міську раду встановити передбачений законодавством розмір посадового окладу за період роботи, у відповідності до розпорядження Чернівецького міського голови «Про внесення змін в розпорядження міського голови від 02 березня 2018 року за №173-к з питань оплати праці керівників підприємств, заснованих на комунальній власності територіальної громади м. Чернівців» від 10 березня 2021 року за №260-к обґрунтовує аналогічно позовним.

Наголошує, що КП «ЧТУ» виплачувало йому заробітну плату на підставі невірного посадового окладу, а згідно припису про усунення виявлених порушень законодавства про працю №ЧВ-2078/21/274/АВ/П від 13 жовтня 2021 року вбачається, що структурний підрозділ, в підпорядкування якого знаходилося КП «ЧТУ», повинен був звернутися з поданням до Чернівецького міського голови щодо перегляду розміру посадового окладу ОСОБА_1 .

Однак, ні Департамент ЖКГ, ні Департамент транспорту та окремих питань комунального господарства як правонаступник не зверталися із поданнями про перегляд розміру посадового окладу, що призвело до порушення трудових прав позивача.

Зазначає, що об`єктивно був позбавлений можливості самостійно обрахувати розмір сум, які підлягають стягненню, зважаючи не те, що КП «ЧТУ» заперечувало позовні вимоги, посилаючись на відсутність конкретно визначених сум та відсутністю повноважень встановлювати посадовий оклад.

Наголошує, що висновок суду першої інстанції з приводу того, що вимога ОСОБА_1 про встановлення відкоригованого посадового окладу, заявлена до Чернівецької міської ради та КП «ЧТУ» з пропущенням строку після звільнення останнього з посади, а поновити цей строк позивач не просив, є безпідставним, оскільки не відповідає вимогам ст.233 КЗпП України.

Щодо належності зазначених в позові відповідачів вказує, що рішенням Чернівецької міської ради було прийнято рішення про ліквідацію Департаменту ЖКГ (перебуває в стані припинення (ліквідації)), а його повноваження, які стосуються організації, здійснення та контролю пасажирських перевезень перейшли до новоствореного Департаменту транспорту та окремих питань комунального господарства Чернівецької міської ради, таким чином, фактично відбулася реорганізація юридичної особи публічного права.

Враховуючи, що підприємство, на якому працював позивач, підпорядковане Департаменту транспорту та окремих питань комунального господарства Чернівецької міської ради, до якого перейшов відповідний обсяг повноважень, саме вказаний суб`єкт є належним відповідачем у справі, на якого можуть бути покладені відповідні зобов`язання, спрямовані на відновлення мого порушеного права.

Вважає, що вимога про здійснення перерахунку та виплати заробітної плати пред`явлена до КП «ЧТУ» як належного відповідача, оскільки заробітна плата ОСОБА_1 виплачувалася за рахунок частки доходу вказаного підприємства.

Щодо вимоги про зобов`язання відповідачів здійснити перерахунок та виплату недоотриманої заробітної плати та інших платежів, компенсації за невикористану відпустку та премій вказує, що в частині заробітної плати та виплат пов`язаних з тимчасовою непрацездатністю суд першої інстанції проігнорував доводи позивача та подані докази, які свідчили про виплату заробітної плати в меншому розмірі, ніж повинна була виплачуватися.

Аналогічним чином суд першої інстанції не врахував доводи про невірно нараховані виплати, пов`язані із частковою непрацездатністю позивача, а також в частині компенсації за невикористану відпустку.

Наголошує, що мав право на щорічну відпустку повної тривалості до настання шестимісячного терміну безперервної роботи у перший рік роботи, яке передбачене положенням п.14 ст.6 ЗУ «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист».

Щодо доводів в частині неправомірного позбавлення премії, звертає увагу суду, що відмовляючи у задоволені позовних вимог у вказаній частині суд першої інстанції послався на відсутність погіршення умов оплати праці й погодився з твердженнями Чернівецької міської ради, що «повноваження міської ради щодо визначення умов оплати праці міського голови є дискреційними повноваженнями відповідача».

Вважає, що такі висновки не узгоджуються із дійсними обставинами справи, а суд здійснив не вірне тлумачення та застосування правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 15 травня 2017 року в справі №755/22151/15-ц й норм законодавства.

Стверджує, що суд не врахував, що жодних підстав, які передбачені трудовим контрактом (строковим трудовим договором) від 01.02.2021 року №2247 та «Положенням щодо встановлення умов і розмірів оплати праці керівників підприємств, заснованих на комунальній власності територіальної громади Чернівців, з якими укладаються особливої форми трудові договори у вигляді контрактів», для позбавлення премії не було.

Висновок про те, що позбавлення премії допускається лише за наявності відповідних підстав міститься у постанові Верховного Суду від 28 лютого 2023 року у справі №464/1410/20.

Окрім того, вказує на помилковість встановлення судом обставини, що позивач не заперечував наявність збитків в КП «ЧТУ» за періоди його трудової діяльності, оскільки таке було збитковим і до призначення ОСОБА_1 на посаду начальника.

Щодо вимоги про скасування наказів, якими ОСОБА_1 було позбавлено премії, наголошує, що оскільки підстав для позбавлення позивача премії не було, оскаржувані накази є протиправними.

Щодо вимоги про стягнення середнього заробітку за час невиплати належних при звільненні сум вказує, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу звільненому працівникові сум у терміни, зазначені у статті 116 КЗпП України, стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні до дня фактичного такого розрахунку включно є спеціальним заходом відповідальності роботодавця. Такий захід спрямований на захист прав звільнених працівників на отримання у передбачений законом строк усіх виплат, на отримання яких працівники мають право, зокрема згідно з умовами трудового договору відповідно до законодавчих гарантій.

Щодо компенсації витрат на правничу допомогу.

Вважає, що існують всі підстави для задоволення його апеляційної скарги, а відповідно й позовних вимог, і як наслідок, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу.

Висновки суду першої інстанції про відсутність розрахунку витрат на правничу допомогу є необґрунтованими та не можуть слугувати підставою для відмови у їх стягненні судом апеляційної інстанції.

Вказує, що Верховний Суд у своїй постанові від 21.01.2021 року (справа №280/2635/20) зробив висновок, що відмова у відшкодуванні витрат на правничу допомогу через відсутність доказів оплати вказаних послуг не узгоджується з нормами чинного процесуального законодавства.

У відзиві на апеляційну скаргу Чернівецька міська рада вказує наступне.

Вимога про стягнення належної заробітної плати за минулий період заявлена у п.2 прохальної частини позовної заяви до належного відповідача - КП «ЧТУ», то вимога про встановлення відкоригованого посадового окладу, заявлена до Чернівецької міської ради та її виконавчого органу - заявлена до неналежних відповідачів, а тому є безпідставною та не може бути реалізована.

До вимог про встановлення посадового окладу застосовується тримісячний строк звернення із позовними вимогами, а до вимоги про виплату посадового окладу можуть заявлятися без обмеження будь-яким строком.

Наголошує, що про порушення свого права ОСОБА_1 стало відомо щонайменше 22.11.2021 року, коли останній звернувся із запитом до Управління Держпраці у Чернівецькій області вх.№4717/0/1-21 про надання йому інформації щодо виконання припису про усунення виявлених порушень законодавства про працю від 13.10.2021 року, що свідчить про пропуск ОСОБА_1 передбаченого ч.1 ст.233 КЗпП України тримісячного строку звернення із позовними вимогами, а також обрано невірний спосіб захисту своїх прав.

Звертає увагу суду, що внесення змін щодо розміру матеріального забезпечення позивача, в тому числі до посадового окладу, здійснюється за наявності подання відповідного виконавчого органу міської ради, в підпорядкуванні якого перебуває підприємство, без внесення змін до трудового контракту.

Водночас, Департамент ЖКГ міської ради, якому на той час було підпорядковане КП «ЧТУ», будь-яких подань про перегляд посадового окладу ОСОБА_1 на адресу міської ради не подавав.

Щодо зобов`язання здійснити перерахунок та виплату різниці й нарахувати та виплатити середній заробіток за весь час невиплати належних при звільненні сум вказує, що згідно п.3.5. статуту КП «ЧТУ» тролейбусне управління є комерційним підприємством, діє на умовах госпрозрахунку, самоокупності та самофінансування. Пунктом 5.4. статуту передбачено, що оплата праці працівників здійснюється в межах коштів, отриманих підприємством.

Пунктом 4.1. трудового контракту від 10.02.2021 №2247 встановлено, що ОСОБА_1 посадовий оклад та премія нараховуються за рахунок частки доходу, одержаного підприємством в результаті його господарської діяльності, згідно з розпорядженням міського голови.

Враховуючи вказані вище положення законодавства та контракту про те, що джерелом оплати праці працівників госпрозрахункових підприємств є частина доходу та інші кошти, одержані внаслідок їх господарської діяльності, відтак обов`язок здійснювати належні виплати заробітної плати ОСОБА_1 та проводити з ним остаточний розрахунок при звільненні покладено на КП «ЧТУ», а тому Чернівецька міська рада та Департамент транспорту та окремих питань комунального господарства Чернівецької міської ради не є належними відповідачами щодо вказаних позовних вимог, що є підставою для відмови в позові.

Щодо скасування наказів Департаменту ЖКГ, то ОСОБА_1 позов пред`явлено до неналежного відповідача, оскільки Департамент транспорту та окремих питань комунального господарства Чернівецької міської ради в порядку компетенційного правонаступництва здійснює повноваження ліквідованого ДЖКГ, водночас не є відповідальним за прийняті департаментом організаційні та розпорядчі рішення, а також видані накази.

Просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які беруть участь у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах їх обґрунтувань та заявлених в суді першої інстанції вимог вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції керуючись ст.367 ЦПК України переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Оскаржуване судове рішення не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам закону.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог суд вказав, що позивач, звертаючись до суду з зазначеним позовом, на підтвердження обґрунтувань про відсутність з ним повного розрахунку при звільненні, не надав належних, допустимих та достатніх в їх сукупності доказів, які б свідчили про обґрунтованість та доведеність таких вимог та поза розумним сумнівом доводили порушення його трудових прав. Натомість, матеріалами справи достовірно підтверджено проведення відповідачем повного розрахунку з позивачем при звільненні, у зв`язку з чим вимоги є необґрунтованими, відсутні підстави для їх задоволення.

Наголосив, що розрахунок з ОСОБА_1 був проведений відповідно до положень КЗпП України, ЗУ «Про оплату праці» та ЗУ «Про відпустки», відповідає вимогам чинного законодавства, а отже, суд на основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, оцінивши належність доказів, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин не знайшов підстав для задоволення позову.

Колегія суддів частково не погоджується з вказаними висновками суду, виходячи з наступного.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що розпорядження Чернівецького міського голови від 10.02.2021 року №167-к «Про призначення ОСОБА_1 начальником КП «Чернівецьке тролейбусне управління» призначено Продана П.Д. начальником КП «Чернівецьке тролейбусне управління» (далі по тексту - КП «ЧТУ»), що належить до комунальної власності територіальної громади (т.1 а.с.16-22).

Згідно п.4.1. Трудового контракту (строкового трудового договору) Чернівецького міського голови з керівником підприємства, що належить до комунальної власності територіальної громади, №2247 від 10.02.2021 року за виконання обов`язків, передбачених цим трудовим контрактом, керівникові нараховується за рахунок частки доходу, одержаного підприємством в результаті його господарської діяльності, згідно з розпорядженням міського голови: посадовий оклад в розмірі 26 865 грн на місяць і фактично відпрацьованого часу; премія в розмірі до 30% до посадового окладу в залежності від виконання показників преміювання (т.1 а.с.17-22).

Розпорядження Чернівецького міського голови від 29.07.2021 року №1935-к «Про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника КП «ЧТУ», яким припинено дію трудового контракту від 10.02.2021 року №2247, звільнено ОСОБА_1 з посади начальника КП «ЧТУ» 09.08.2021 року у зв`язку із закінченням строку дії трудового контракту (п.2 ст.36 КЗпП України) та наказано головному бухгалтеру КП «ЧТУ» виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані 15 календарних щорічної та додаткової оплачуваних відпусток за період робот з 10.02.2021 року по 09.08.2021 року (т.1 а.с.23).

Досліджено показники та коефіцієнти для розрахунку розмірів оплати праці керівників госпрозрахункових підприємств, установ, заснованих на комунальній власності територіальної громади м. Чернівці, з якими міський голова укладає особливої форми трудові договори у вигляді контрактів з 01.01.2021 року, яким встановлено: середньооблікова численність працюючих в еквіваленті повної зайнятості в середньому за рік, осіб; кратність мінімальних тарифних ставок 1 розряду робітника основного виробництва; середньомісячна основна заробітна плата 1 працівника в гривнях; коефіцієнт заробітної плати; балансова вартість основних фондів на 1 працюючого, тис. грн; коефіцієнт фондоозброєності; обсяг виробництва продукції на 1 працюючого; коефіцієнт продуктивності праці (т.1 а.с.25).

Згідно розрахунку КП «ЧТУ» №661 встановлено, що за відпрацьованих 96 днів дохід ОСОБА_1 складав 179 329,85 грн (т.1 а.с.26)

З довідки №71 від 09.08.2021 року, виданої ОСОБА_1 , вбачається, що він працював в КП «ЧТУ» з 10.02.2021 року по 09.08.2021 рік та розмір сукупного доходу з лютого 2021 року по серпень 2021 року склав 175 660,49 грн (т.1 а.с.27)

Приписом про усунення виявлених порушень законодавства про працю №ЧВ-2078/21/274/АВ/П від 13.10.2021 року зобов`язано Чернівецького міського голову ОСОБА_2 усунути порушення норм законодавства про працю, а саме, які визначені ч.6 ст.96 КЗпП, ч.6 ЗУ «Про оплату праці» (т.1 а.с.28-29).

З листа Управління Держпраці у Чернівецькій області від 26.11.2021 року №3571/2/04.2/21 вбачається, що станом на 26.11.2021 письмового повідомлення про виконання вимог припису про усунення виявлених порушень законодавства про працю від Чернівецької ради не надходило (т.1 а.с.30).

З листа від 18.01.2022 року №109/2/04.2/22 Управління Держпраці у Чернівецькій області вбачається, що вирішується питання щодо організації та проведення перевірки виконання вимог припису від 13.10.2021 року (т.1 а.с.31).

З табелів обліку робочого часу КП «ЧТУ» від 28.02.2021 року встановлено, що ОСОБА_1 відпрацьовано: в лютому 2021 року 13 днів, що становить 104,0 робочі год; в березні 2021 року 2 дні, що становить 16,0 робочих год; в квітні 2021 року 20 днів, що становить 159,0 робочих год; в травні 2021 року 18 днів, що становить 144,0 робочі год; в червні 2021 року 20 днів, що становить 160,0 робочих год; в липні 2021 року 21 день, що становить 168,0 робочих год; в серпні 2021 року 6 днів, що становить 16,0 робочих год (т.1 а.с.32-39).

Зі змісту пояснюючої записки від 19.08.2021 року ОСОБА_3 слідує, що подання табелю обліку робочого часу за серпень 2021 на ОСОБА_1 для розрахунків здійснювалось без урахування лікарняного ОСОБА_1 та видачу уточнюючого табелю обліку робочого часу (т.1 а.с.40).

З уточнюючого табелю обліку робочого часу КП «ЧТУ» встановлено, що в серпні 2021 року ОСОБА_1 відпрацьовано 6 днів та 10 днів неявки по причині хвороби (т.1 а.с.41).

Дослідивши лист непрацездатності серії АДР №964412 встановлено, що ОСОБА_1 перебував на амбулаторному лікуванні з 04.08.2021 року по 13.08.2022 року та мав приступити до роботи з 14.08.2022 року (т.1 а.с.42).

Дослідивши лист непрацездатності серії АДР №941555 встановлено, що ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні з 09.03.2021 року по 22.03.2021 року та продовжив хворіти з переведенням на амбулаторний режим лікування (т.1 а.с.43).

Дослідивши лист непрацездатності серії АДР №866558 встановлено, що ОСОБА_1 перебував на амбулаторному лікуванні з 23.03.2021 року по 02.04.2021 року та приступити до роботи мав з 03.04.2022 року (т.1 а.с.44).

Дослідивши лист непрацездатності серії АДР №862380 встановлено, що ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні з 03.03.2021 року по 09.03.2021 року (т.1 а.с.45).

Дослідивши лист непрацездатності серії АДР 964279 встановлено, що ОСОБА_1 перебував на амбулаторному лікуванні з 19.07.2021 року по 19.07.2021 року та 20.07.2021 року мав приступити до роботи (т.1 а.с.46).

28.07.2021 року ОСОБА_1 як начальником КП «ЧТУ» направлено ОСОБА_2 заяву, в якій просив надати йому відпустку повної тривалості за 2021 рік з посиланням на норми ЗУ «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів ОВС, ветеранів Нацполіції» та п.4.2 Трудового контракту та покласти обов`язки начальника КП «ЧТУ» на період відпустки на заступника начальника управління з розвитку та організації руху ОСОБА_4 , додав копію посвідчення ветерана ОВС від 08.01.2013 № НОМЕР_1 (т.1 а.с.47-48).

Натомість, виконавчим комітетом Чернівецької міської ради начальнику КП «ЧТУ» ОСОБА_1 повідомлено про те, що на момент надходження його заяви Чернівецьким міським головою було видане розпорядження від 29.07.2021 року №1935-к «Про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника КП «Чернівецьке тролейбусне управління», яким передбачено звільнення 09.08.2021 року у зв`язку із закінченням дії трудового контракту та виплату компенсації за невикористані дні відпусток. Також додатково звернуто увагу на недотримання ОСОБА_1 вимог пункту 4.2 Трудового контракту від 10.02.2021 року №2247, згідно з яким керівник визначає час і порядок використання своєї відпустки за погодженням з Департаментом ЖКГ, який станом на вказану дату не ліквідований, а лише знаходиться в процесі ліквідації (т.1 а.с.49)

Чернівецьким міським головою направлено подання від 28.07.2021 №01/02-06/2203 Міністерству інфраструктури України про погодження звільнення ОСОБА_1 з посади КП «ЧТУ» у зв`язку із закінченням строку дії трудового контракту (т.1 а.с.50).

З листа Міністерства інфраструктури України від 12.08.2021 року №10494/10/10-21 слідує, що Міністерство інфраструктури України погоджує звільнення ОСОБА_1 з посади КП «ЧТУ» за умови дотримання вимог законодавства (т.1 а.с.51).

Згідно наказу від 09.08.2021 року №144-к КП «ЧТУ» «Про припинення дії трудового контракту» вбачається, що ОСОБА_1 звільнено з посади КП «Чернівецьке тролейбусне управління», відділу бухгалтерського та податкового обліку і звітності наказано виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані 15 календарних щорічної та додаткової оплачуваних відпусток за період робот з 10.02.2021 року по 09.08.2021 року включно (т.1 а.с.52).

У відповідності до п.2 наказу Департаменту ЖКГ Чернівецької міської ради від 09.04.2021 року №9-к «Про преміювання керівників підприємств, заснованих на комунальній власності територіальної громади м. Чернівців, підвідомчих департаменту ЖКГ» прийнято рішення про позбавлення, крім інших, начальника КП «ЧТУ» за лютий 2021 року у зв`язку із збитками по підсумках роботи за відпрацьований час (т.1 а.с.53-55).

Наказом Департаменту ЖКГ Чернівецької міської ради від 09.06.2021 року №14-к «Про преміювання керівників підприємств, заснованих на комунальній власності територіальної громади м. Чернівців, підвідомчих департаменту ЖКГ» начальника КП «ЧТУ» позбавлено премії за відпрацьований час у зв`язку із наявністю збитків за березень 2021, квітень 2021 року (т.1 а.с.56-58).

Аналогічним наказом Департаменту ЖКГ Чернівецької міської ради від 30.06.2021 року №17-к позбавлено премії по підсумках роботи за відпрацьований час у зв`язку із наявністю збитків начальника КП «ЧТУ» за травень 2021 року (а.с.59-61).

З листа КП «ЧТУ» від 08.11.2021 року №1264 встановлюється перелік документів, які були надані у відповідь на адвокатський запит адвоката Черкеза М.І. від 02.11.2021 року щодо надання інформації по ОСОБА_1 , зазначено суми розрахунку. Вказано, що згідно акту позапланової перевірки №ЧВ-2078/21/274/АВ від 13.10.2022 року, складеного Управлінням Держпраці у Чернівецькій області, порушення трудового законодавства не виявлено, та встановлено зайво виплачену суму 582,73 грн при нарахуванні лікарняних, які ОСОБА_1 зобов`язаний повернути підприємству (т.1 а.с.88-89).

Зі змісту листа КП «ЧТУ» від 13.12.2021 року №1402 вбачається перелік документів, які були надані у відповідь на адвокатський запит адвоката Черкеза М.І. від 03.12.2021 року щодо надання інформації по ОСОБА_1 (т.1 а.с.84).

Відповідно до розпорядження Чернівецького міського голови від 02.03.2018 року №173-К про затвердження Положення щодо встановлення умов і розмірів оплати праці керівників підприємств, заснованих на комунальній власності територіальної громади м. Чернівці, з якими укладаються особливої форми трудові договори у вигляді контрактів, визнання такими, що втратили чинність, розпоряджень міського голови з цього питання яким зобов`язує затвердити положення щодо встановлення умов і розмірів оплати праці керівників підприємств, заснованих на комунальній власності територіальної громади м. Чернівців, з якими укладаються особливої форми трудові договори у вигляді контрактів в новій редакції (додається), визнаються такими, що втратили чинність: розпорядження міського голови від 07.02.2005 року №107-к «Про затвердження Положення щодо встановлення умов і розмірів оплати праці керівників госпрозрахункових підприємств, установ, заснованих на комунальній власності територіальної громади м. Чернівців, визнання таким, що втратило чинність розпорядження міського голови від 02.03.2004 року №91-р»; розпорядженням міського голови від 05.04.2007 року №208-к «Про внесення змін та доповнення в розпорядження міського голови від 07.02.2005 року №107-к з питань оплати праці керівників підприємств, заснованих на комунальній власності територіальної громади м. Чернівців»; розпорядження міського голови від 06.08.2009 року №549-к «Про внесення змін в розпорядження міського голови від 07.02.2005 року №107-к з питань оплати праці керівників підприємств, заснованих на комунальній власності територіальної громади м. Чернівців»; розпорядження міського голови від 12.04.2017 року №345-к «Про внесення змін в розпорядження міського голови від 07.02.2005 року №107-к з питань оплати праці керівників підприємств, заснованих на комунальній власності територіальної громади м. Чернівців»; розпорядження міського голови від 12.04.2017 року №346-к «Про внесення змін в розпорядження міського голови від 02.10.2015 року №834-к з питань оплати праці керівників підприємств, заснованих на комунальній власності територіальної громади м. Чернівців» (т.1 а.с.144-146).

Згідно супровідного листа Управління Держпраці у Чернівецькій області щодо розгляду адвокатського запиту та квитанцій, які додаються, вбачається, що відповіддю на адвокатський запит від 27.04.2022 року, який надійшов до Управління Держпраці у Чернівецькій області 27.04.2022 року (вх. №1037/0/1 - 22), було надано копії наступних документів: поштової квитанції №015 про відправлення акту №ЧВ-2078/21/274/АВ від 13.10.2021 року та припису №ЧВ-2078/21/274/АВ/П від 13.10.2021 року Чернівецькій міській раді та повідомлення про вручення поштового відправлення; поштової квитанції №031 про відправлення акту №ЧВ-2078/21/274/АВ від 13.10.2021 року Департаменту транспорту та окремих питань комунального господарства та повідомлення про вручення поштового відправлення.

18 лютого 2022 року було проведено позаплановий захід державного контролю у Департаменті транспорту та окремих питань комунального господарства Чернівецької міської ради щодо виконання вимог припису від 13.10.2021 року №ЧВ-2078/21/274/АВ/П, за результатами якого складено акт №ЧВ-299/22/185/АВ від 18.02.2022 року, яким встановлено, що припис про усунення виявлених порушень законодавства про працю від 13.10.2021 року №ЧВ-2078/21/274/АВ/П станом на 18.02.2022 року не виконано в частині перегляду посадового окладу ОСОБА_1 на посаді керівника КП «ЧТУ» (т.1 а.с.152-154).

Основоположні права громадян, пов`язані з реалізацією права на працю, передбачені ст.ст.43-46 Конституції України.

Частиною 1 ст.2 КЗпП України (тут і на далі в редакції на час виникнення спірних правовідносин) визначено право громадян України на працю, тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Держава створює умови для ефективної зайнятості населення, сприяє працевлаштуванню, підготовці і підвищенню трудової кваліфікації, а при необхідності забезпечує перепідготовку осіб, вивільнюваних у результаті переходу на ринкову економіку.

Відповідно до вимог ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст.116 КЗпП України.

Стаття 94 КЗпП України передбачає, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, ЗУ «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 1 ст.8 ЗУ «Про оплату праці» передбачено, що держава здійснює регулювання оплати праці працівників підприємств усіх форм власності шляхом встановлення розміру мінімальної заробітної плати та інших державних норм і гарантій, встановлення умов і розмірів оплати праці керівників підприємств, заснованих на державній, комунальній власності, працівників підприємств, установ та організацій, що фінансуються чи дотуються з бюджету, а також шляхом оподаткування доходів працівників.

За приписами ч.1, 3, 4 ст.97 КЗпП України оплата праці працівників здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці. Оплата може провадитися за результатами індивідуальних і колективних робіт. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті. Власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

Відповідно до п.8 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.1999 року при вирішенні спорів про виплату премій, винагороди за підсумками роботи за рік чи за вислугу років, надбавок і доплат необхідно виходити з нормативно- правових актів, якими визначено умови та розмір цих виплат. Працівники, на яких поширюються зазначені нормативно-правові акти, можуть бути позбавлені таких виплат (або розмір останніх може бути зменшено) лише у випадках і за умов, передбачених цими актами.

Вимогами ст.110 КЗпП України визначено, що при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; б) розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; в) сума заробітної плати, що належить до виплати.

У відповідності до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Стаття 117 КЗпП України вказує на те, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Відповідно до п.20 постанови Пленуму ВСУ від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

В постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 травня 2020 року по справі №810/451/17 та від 26 лютого 2020 року по справі №821/1083/17 викладена правова позиція, відповідно до якої під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Отже, всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. В разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена ст.117 КЗпП України відповідальність.

Частина 1 ст.139 КЗпП України наголошує, що працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

За приписами п.14 ч.1 ЗУ «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист» ветеранам військової служби, органів внутрішніх справ, Національної поліції України, податкової міліції, Бюро економічної безпеки України, державної пожежної охорони, Державної кримінально-виконавчої служби України, служби цивільного захисту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України надаються такі пільги, крім іншого, право на щорічну відпустку повної тривалості до настання шестимісячного терміну безперервної роботи у перший рік роботи на даному підприємстві, в установі чи організації.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_1 до Департаменту транспорту та окремих питань комунального господарства Чернівецької міської ради та Чернівецької міської ради про зобов`язання встановити передбачений законодавством розмір посадового окладу у відповідності до розпорядження Чернівецького міського голови №260-к від 10.03.2021 року та скасування наказів Департаменту ЖКГ №9-к від 09.04.2021 року, №14-к від 09.06.2021 року та №17-к від 30.06.2021 року, колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 1.5. Трудового контракту №2247 від 10.02.2021 року встановлено, що керівник підзвітній міському голові, департаменту ЖКГ міської ради у межах, встановлених законодавством, статутом підприємства та цим трудовим контрактом.

Згідно абз.4 п.4.1. Трудового контракту в подальшому зміни щодо розміру матеріального забезпечення керівника встановлюються у разі внесення змін розпорядженням Чернівецького міського голови про розміри матеріального забезпечення керівників підприємств, установ, закладів та організацій, заснованих на комунальній власності територіальної громади без переукладання трудового контракту.

Пункт 4.3. Трудового контракту вказує про те, що преміювання керівника здійснюється згідно з узгодженими з міським головою умовами та показниками преміювання, що розроблені Департаментом, в залежності від виконання показників преміювання, за письмовою згодою міського голови.

Розпорядженням міського голови від 10.03.2021 року №260-к «Про внесення розпорядження міського голови від 02.03.2018 року за №173-к з питань оплати керівників підприємств, заснованих на комунальній власності територіальної громади м. Чернівців» додаток до рішення «Показники та коефіцієнти для розрахунку розмірів оплати праці керівників госпрозрахункових: підприємств, установ, заснованих на комунальній власності територіальної громади м. Чернівців, з якими міський голова укладає особливою форми трудові відносини, у вигляді контрактів» викладено в новій редакції, із коригуванням коефіцієнтів в бік збільшення. Показники та коефіцієнти вважалися чинними з 01.01.2021 року.

За наведеного можна дійти висновку, що внесення змін відносно розміру матеріального забезпечення, у тому числі посадового окладу ОСОБА_1 як керівника КП «ЧТУ», здійснюється за наявності подання відповідного виконавчого органу міської ради, в підпорядкуванні якого перебуває підприємство, у цьому випадку департаменту ЖКГ.

Так, згідно рішення Чернівецької міської ради №77 від 15.04.2021 року вирішено, крім іншого, з 15.06.2021 року утворити департамент транспорту та поводження з відходами Чернівецької міської ради, а з 01.07.2021 року ліквідувати Департамент житлово-комунального господарства Чернівецької міської ради (т.1 а.с.62-64.).

Відповідно до абз.3 п.1.3. Положення про департамент транспорту та окремих питань комунального господарства Чернівецької міської ради департамент є правонаступником крім іншого, ліквідованого департаменту ЖКГ у частині повноважень щодо реалізації цільових програм міської ради, які перебувають в межах компетенції департаменту, а також організації, здійснення і контролю пасажирських перевезень та з питань поводження з відходами (т.1 а.с.75-82).

Згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Департамент ЖКГ Чернівецької міської ради станом на час звернення позивача до суду з позовом перебуває в стані припинення (т.1 а.с.137-143).

За приписами ч.1, 2 та 4 ст.104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Статтею 59 ГК України передбачено, що припинення суб`єкта господарювання здійснюється відповідно до закону.

Завершальним етапом в процедурі ліквідації підприємства є внесення державним реєстратором до Реєстру даних про проведення реєстрації припинення юридичної особи шляхом ліквідації, про що видає ліквідатору (голові ліквідаційної комісії) повідомлення про проведення державної реєстрації припинення юридичної особи (ст.17 ЗУ «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців»).

Функції держави, які реалізовувалися ліквідованим органом, не можуть бути припинені та підлягають передачі іншим державним органам, за винятком того випадку, коли держава відмовляється від таких функцій взагалі.

Таку правову позицію висловив Верховний Суд у постановах від 13 березня 2019 року у справі №524/4478/17 та від 20 лютого 2019 року у справі №826/16659/15.

Правонаступництво у сфері управлінської діяльності органів державної влади (публічне правонаступництво) передбачає повне або часткове передання (набуття) адміністративної компетенції одного суб`єкта владних повноважень (суб`єкта публічної адміністрації) іншому або внаслідок припинення первісного суб`єкта, або внаслідок повного чи часткового припинення його адміністративної компетенції.

Таку правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 12 червня 2018 року у справі №2а-23895/09/1270.

У такому разі також відбувається вибуття суб`єкта владних повноважень із публічних правовідносин.

Особливістю адміністративного (публічного) правонаступництва є те, що подія переходу прав та обов`язків, що відбувається із суб`єктами владних повноважень, сама собою повинна бути публічною та врегульованою нормами адміністративного права.

При цьому можна виділити дві форми адміністративного (публічного) правонаступництва: 1) фактичне (або компетенційне адміністративне правонаступництво), тобто таке, де вирішуються питання передачі фактичних повноважень від одного до іншого органу, посадової особи (або повноважень за компетенцією) та 2) процесуальне адміністративне (публічне) правонаступництво.

Фактичне (компетенційне) адміністративне (публічне) правонаступництво - це врегульовані нормами адміністративного права умови та порядок передання адміністративної компетенції від одного суб`єкта владних повноважень (суб`єкта публічної адміністрації) до іншого, який набуває певні владні повноваження внаслідок ліквідації органу чи посади суб`єкта владних повноважень, припинення первісного суб`єкта, або внаслідок повного чи часткового припинення компетенції органу публічної адміністрації чи припинення повноважень посадової особи.

Отже, підставою для переходу адміністративної компетенції від одного суб`єкта владних повноважень до іншого (набуття адміністративної компетенції) є події, що відбулися із суб`єктом владних повноважень.

Такий правовий висновок висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 грудня 2021 року у справі №9901/348/19.

Аналогічні висновки щодо правонаступництва зроблено Верховним Судом у постанові від 11 жовтня 2019 року у справі №812/1408/16.

Встановлено, що на час пред`явлення позову у цій справі та розгляду справи судом першої інстанції Департамент транспорту та окремих питань комунального господарства Чернівецької міської ради вже мало компетенцію на здійснення повноважень Департаменту ЖКГ, яка такі повноваження втратила лише частково.

Отже, колегія суддів доходить висновку, що з урахуванням відсутності запису про припинення Департаменту ЖКГ та наявності відомостей про перебування в стані припинення, належним відповідачем у справі щодо вимог про встановлення посадового окладу та скасування наказів про позбавлення преміальних виплат ОСОБА_1 мав бути Департамент ЖКГ Чернівецької міської ради.

Відповідно до ст.51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

За змістом цих норм процесуального права, з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та принципу змагальності сторін, саме на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому, суд під час розгляду справи має виходити зі складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучити до участі у справі співвідповідачів та повинен вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і щодо тих відповідачів, які зазначені в ньому.

Проте, заяви про залучення чи заміну неналежного відповідача на належного з боку ОСОБА_1 не надходило.

Відповідно до ч.1 ст.48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

У пункті 39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі №304/284/18 зазначено, що належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача.

Верховний Суд зазначав, що відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач залучається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц зазначено, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Вирішуючи питання про склад осіб, які братимуть участь у справі, суд повинен враховувати характер спірних правовідносин, визначену ним норму матеріального права, яка підлягає застосуванню до правовідносин, та матеріально-правовий інтерес у вирішенні справи.

У разі пред`явлення позову не до всіх відповідачів суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів відповідачів. Суд зобов`язаний вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і стосовно тих відповідачів, які зазначені у ньому. За клопотанням позивача у разі неможливості розгляду справи без участі співвідповідача чи співвідповідачів у зв`язку з характером спірних правовідносин суд залучає його чи їх до участі у справі, що визначено ст.51 ЦПК України.

Неналежна сторона у цивільному процесі це особа, стосовно якої суд встановив, що вона не є ймовірним суб`єктом тих прав, свобод, законних інтересів чи юридичних обов`язків, щодо яких суд повинен ухвалити рішення, і у зв`язку з цим проведено її заміну або ухвалено рішення про відмову в позові.

Належними сторонами у справі є особи, між якими виник спір, який є предметом розгляду та вирішення судом, і які є суб`єктами спірних матеріальних правовідносин.

Верховний Суд у своїх постановах зазначає, що пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в позові, проте вирішення позову з неналежним відповідачем не може мати наслідки встановлення судом обставин справи та викладення у рішенні відповідних висновків щодо відмови в позові з інших підстав (постанова Верховного Суду від 24 листопада 2021 року в справі №177/217/18).

За відсутності належного відповідача Департаменту ЖКГ Чернівецької міської ради позов в частині зобов`язання встановити передбачений законодавством розмір посадового окладу у відповідності до розпорядження Чернівецького міського голови №260-к від 10.03.2021 року та скасування наказів Департаменту ЖКГ №9-к від 09.04.2021 року, №14-к від 09.06.2021 року та №17-к від 30.06.2021 року, не може бути вирішений по суті відповідно до закону незалежно від того, якими фактичними обставинами та правовими нормами він обґрунтовувався.

Такі висновки узгоджуються з правовими висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 21 квітня 2021 року в справі №304/1745/18, від 17 березня 2021 року в справі №731/115/20.

За наведеного у задоволенні вказаної вимоги ОСОБА_1 слід відмовити.

Аналогічно слід відмовити ОСОБА_1 у вимогах до Департаменту транспорту та окремих питань комунального господарства Чернівецької міської ради й Чернівецької міської ради щодо здійснення перерахунку та виплати різниці, з урахуванням раніше проведених виплат заробітної плати та інших встановлених платежів, в тому числі у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю, компенсації за невикористану пільгову відпустку та щомісячних премій за період з 10.02.2021 року по 09.08.2021 року включно, а також нарахувати та виплатити йому середній заробіток за ввесь час невиплати належних ОСОБА_1 при звільненні сум, починаючи з 09.08.2021 року по день фактичного розрахунку через пред`явлення таких до неналежного відповідача, оскільки в трудових відносинах ОСОБА_1 перебував з КП «ЧТУ».

Крім того, вимоги ОСОБА_1 до Чернівецької міської ради взагалі не містять обґрунтувань, в чому саме полягає порушення його прав саме Чернівецькою міською радою.

На зазначене суд першої інстанції уваги не звернув, не встановив наведених обставин, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції приходить висновку, що порушення прав позивача з боку Чернівецької міської ради не доведено.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_1 до КП «ЧТУ» про зобов`язання здійснити перерахунок та виплату різниці, з урахуванням раніше проведених виплат заробітної плати та інших встановлених платежів, в тому числі у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю, щомісячних премій за період з 10.02.2021 року по 09.08.2021 року включно, а також нарахувати та виплатити йому середній заробіток за ввесь час невиплати належних ОСОБА_1 при звільненні сум, починаючи з 09.08.2021 року по день фактичного розрахунку, то колегія суддів вказує таке.

З доводів та вимог позовної заяви, підтриманих в апеляційній скарзі та судовому засіданні під час перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції, вбачається, що вимога до КП «ЧТУ» не містить грошового виразу з тих причин, що обов`язок по виплаті конкретних сум виникне у КП «ЧТУ» після отримання ним подання від Департаменту транспорту та окремих питань комунального господарства Чернівецької міської ради та розпорядження Чернівецького міського голови, й лише у випадку відмови КП «ЧТУ» у здійсненні такої виплати.

З цього колегія суддів приходить до переконання, що на момент пред`явлення позову і на час розгляду справи був відсутній предмет спору у вигляді існування нарахованих, але не виплачених сум належного позивачу посадового окладу, що свідчить про відсутність предмета спору з КП «ЧТУ», а метою зазначеної вимоги за позицією ОСОБА_1 було захист права, яке має виникнути у разі задоволення позову в іншій частині і можливого невиконання КП «ЧТУ» цих виплат.

Пунктом 2 ч.1 ст.255 ЦПК України встановлено, що суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Тобто, правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення за умови, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у справі №638/3792/20 від 20 вересня 2021 року.

Відповідно до правового висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №13/51-04, прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання. Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема у випадку припинення існування предмета спору, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Отже, суд першої інстанції належним чином предмет спору до КП «ЧТУ» не дослідив, вказаних вище обставин не встановив, внаслідок чого безпідставно прийшов до висновку про відмову в задоволенні вказаної вимоги до КП «ЧТУ».

Що стосується вимоги ОСОБА_1 до КП «ЧТУ» про виплату компенсації за невикористану пільгову відпустку, то колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з наказу КП «ЧТУ» №144-к від 09.08.2021 року про припинення дії трудового контракту ОСОБА_1 , начальника управління КП «ЧТУ» звільнено з роботи з 09.08.2021 року у зв`язку із закінченням строку дії трудового контракту (п.2 ст.36 КЗпП України). Зобов`язано відділ бухгалтерського та податкового обліку і звітності провести розрахунок та виплатити компенсацію за невикористані 15 календарних днів щорічної та додаткової оплачуваних відпусток за період роботи з 10.02.2021 року по 09.08.2021 року (т.1 а.с.52).

З вказаним наказом ОСОБА_1 ознайомився 10.08.2021 року, що підтверджується його підписом, а до суду із позовом звернувся 27.04.2022 року.

Так, ст.233 КЗпП України визначено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного в місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Водночас, частиною другою цієї статті передбачено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Згідно із положеннями ст.94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13.01.2004 року №5, зареєстрованої в МЮ України 27.01.2004 року за №114/8713 суми грошових компенсацій у разі невикористання відпусток є платою за невідпрацьований час (підпункт 2.2.12 п.2 Інструкції №5) і на вказані суми компенсацій, які виплачуються звільненим особам, єдиний внесок не нараховується.

Таким чином, виходячи з наведеного, можна прийти до висновку, що суми грошових компенсацій у разі невикористання щорічних (основної та додаткових) відпусток не визначені як заробітна плата ст.94 та главою 7 КЗпП України. До того ж, на компенсацію за таку відпустку не нараховується єдиний соціальний внесок, а тому, такі компенсації не можуть відноситись до заробітної плати.

Під поняттям «належна» слід розуміти така, яка повинна бути виплачена відповідно до умов трудового договору та/або вимог законодавства. Однак оскільки ця сума не відноситься до обсягу поняття заробітної плати, то її належність не є безумовною підставою для застосування ч.2 ст.233 КЗпП.

Таким чином, можна прийти до висновку, що у разі необхідності стягнення з роботодавця грошової компенсації за невикористану відпустку повинен застосовуватись тримісячний строк звернення до суду, встановлений ч.1 ст.233 КЗпП України.

Аналогічна позиція була висловлена і в постановах Вищого адміністративного суду України від 17.10.2013 року у справі №К/9991/24477/12 та від 11.12.2012 року у справі №К-53513/09. Згідно з правовими позиціями, висловленими в цих постановах приписи ч.2 ст.233 КЗпП України не поширюються на правовідносини з приводу компенсації за невикористану відпустку, оскільки компенсація за невикористану відпустку не відноситься до складу заробітної плати.

Також аналогічна позиція викладена в рішеннях ВСУ (ухвали від 12.08.2009 року у справі №6-21890св07, від 15.10.2007 року у справі №6-22660ск07, від 21.02.2007 року у справі №6-4459кс05) та ВС в постанові від 24.05.2018 року у справі №501/6384/14-ц.

Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. До того ж, згідно з п.4 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 06.11.92 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» встановлені статтями 228, 223 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін.

Таким чином, можна прийти до висновку, що позовні заяви, подані працівниками не в межах тримісячного строку, підлягають відхиленню з підстави пропуску позивачами строку позовної давності.

Отже, з урахуванням наведеного у задоволенні вказаної вимоги ОСОБА_1 до КП «ЧТУ» слід відмовити у зв`язку із пропуском строку звернення до суду за захистом порушеного права, отже досліджувати обґрунтування виникнення права на компенсацію за невикористану відпустку за повний рік при умові, що працівником відпрацьовано лише його половину, процесуальної доцільності не має.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині того, що залученим складом відповідачів порушень норм КЗпПУ у розрахунку при звільненні ОСОБА_1 не доведено, що виключає відновлення його прав в порядку, передбаченим ч.2 ст.233 цього Кодексу, і надавати правовий висновок при її застосуванні за позицією позивача в будь-якому випадку навіть щодо неповного розрахунку при наявності невирішеного спору щодо частини сум на момент звільнення, в цьому складі учасників справи необхідності не має.

За приписами ч.1 та ч.2 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Що стосується вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу, то суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

В силу ч.1 та п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

З урахуванням того, що колегія суддів дійшла висновку про часткове скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про відмову в задоволенні позовних вимог й частково закриття провадження у справі, то вимога ОСОБА_1 про стягнення витрат на правничу допомогу задоволенню не підлягає.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26 грудня 2022 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до комунального підприємства «Чернівецьке тролейбусне управління» про зобов`язання нарахувати та виплатити заробітну плату скасувати та ухвалити нову постанову, якою провадження у справі в зазначеній частині закрити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26 грудня 2022 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Департаменту транспорту та окремих питань комунального господарства Чернівецької міської ради та Чернівецької міської ради про скасування наказів, зобов`язання нарахувати та виплатити заробітну плату і інші платежі та позовних вимог ОСОБА_1 до комунального підприємства «Чернівецьке тролейбусне управління» про виплату компенсації за невикористану пільгову відпустку змінити з підстав, викладених в мотивувальній частині цієї постанови.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26 грудня 2022 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до комунального підприємства «Чернівецьке тролейбусне управління» про зобов`язання нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Головуючий Лисак І.Н.

Судді: Литвинюк І.М.

Перепелюк І.Б.