РІШЕННЯ

іменем України

21 лютого 2023 рокуСправа №451/1183/22
Провадження № 2/451/60/23

Радехівський районний суд Львівської області

в складі: головуючого судді Патинок О.П.

секретаря судового засідання Ференс І.І.

Справа № 451/1183/22

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Радехів в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,

в с т а н о в и в:

03.11.2022 до Радехівського районного суду Львівської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики на підставі ст. ст. 525, 526, 625, 1046-1050 ЦК України, ст. ст. 175-177 ЦПК України.

Позовна заява обґрунтована тим, що 08.11.2018 її батько ОСОБА_4 позичив ОСОБА_2 36 000 грн., які останній зобов`язувався повернути в строк два з половиною місяці з вказаної дати, про що відповідач надав позикодавцю розписку. 22.08.2020 ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_4 ще 100 доларів США та гривні, про які не вказано у розписці, однак зазначено, усього 40 000 грн. Протягом червня 2019 - 2020 р.р. ОСОБА_2 повернув ОСОБА_4 кошти на загальну суму 15000 грн., зокрема, у червні 2019 2000 грн; січні 2020 5000 грн; березні 3000 грн; серпні 2000 грн; вересні - 3000 грн. Неповернутими залишилось 25 000 гривень. ІНФОРМАЦІЯ_1 батько позивача - ОСОБА_4 помер. Після його смерті відкрилась спадщина на майно та права, які належали йому на момент смерті, та у зв`язку із такою не були припинені. Позивач - ОСОБА_1 , як єдиний спадкоємець першої черги, у шестимісячний строк, а саме 06.05.2022 звернулась до Четвертої Львівської державної нотаріальної контори Львівської області із заявою про прийняття спадщини, після смерті батька ОСОБА_4 . Станом на час звернення до суду борг відповідача в сумі 25 000 грн. добровільно не повернув. Факт існування розписки, у якій позичальник чітко зазначив про отримання коштів, скріпив своїм підписом, що свідчить про реальний характер договору позики. Розписка про отримання в борг грошей підтверджує не тільки укладеність договору та зміст його умов, але й факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Наявність оригіналу боргової розписки у кредитора свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Враховуючи, шо відповідач продовжує незаконно володіти та користуватись коштами в сумi 25 000 грн, він повинен сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Вважає, що відповідач зобов`язаний сплатити на користь позивача 25000 грн. суми основного боргу, інфляційне нарахування на суму боргу в розмірі - 9757,08 грн. та 3% річних від простроченої суми, що становить 1602,12 грн, а всього 36 359,20 грн. Просить суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 36 359, 20 грн боргу, з яких 25 000 грн сума основного боргу за борговою розпискою, 9757,08 грн - інфляційне нарахування на суму боргу та 1 602,12 грн - 3% річних від простроченої суми. Сплачений судовий збір покласти на відповідача.

29.11.2022 ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.

19.12.2022 ухвалою суду судове засідання відкладено, згідно довідки від 19.12.2022.

27.12.2022, 03.01.2022 в судових засіданнях продовжено перерву.

17.01.2023 ухвалою суду залучено до участі у справі в якості третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_3 .. В судовому засіданні оголошено перерву до 07.02.2023 до 13 год. 00 хв.

03.02.2023 від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 на поштову адресу суду надійшли письмові пояснення, де остання вказала, що на прийняття спадщини за законом вона не претендує, оскільки на час смерті спадкодавця ОСОБА_4 шлюб між ними розірвано, а із заявою про прийняття спадщини до Четвертої Львівської державної нотаріальної контори звернулася їх єдина дочка ОСОБА_1 . Заявлені вимоги позивача підтримує. Просить розглядати справу без її участі (а.с. 67-72).

07.02.2023 в судовому засіданні продовжено перерву за клопотанням відповідача ОСОБА_2

21.02.2023 від відповідача ОСОБА_2 до суду було подано письмові пояснення по справі, де останній вказує, що 08.11.2018 він особисто та власноручно написав розписку, згідно якої взяв в ОСОБА_4 8 листопада 2018 року суму в розмірі тридцять шість тисяч гривень, про що зобов`язався повернути в строк два з половиною місяці з дати вказаної вище. Протягом червня 2019 року по вересень 2020 року він повернув частину грошей ОСОБА_4 на загальну суму 15000 гривень, зокрема у червні 2019 2000 грн, січні 2020 5000 грн, березні 2020 3000 грн, серпні 2020 2000 грн., вересні 2020 3000 грн, про що ОСОБА_4 власноручно написав у розписці. Ознайомившись із оригіналом розписки, він помітив, що окрім написаної ним власноручно розписки про позику у ОСОБА_4 грошових коштів в сумі 36 000 гривень та записів, зроблених власноручно ОСОБА_4 щодо повернення ним грошових коштів на загальну суму 15 000 гривень є ще два дописи, які дописані невідомою особою, а саме допис «усього 40 000» та допис «ще 25 000». Запис «усього 40 000» та запис «ще 25 000» дописані у розписці не ним особисто, та не покійним ОСОБА_4 , ким саме здійснено ці два дописи, йому не відомо. Не заперечує факту наявності боргу за договором позики в сумі 21000 гривень, які зобов`язується повернути позивачу в повному обсязі. Просить суд частково задовольнити позовну заяву ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики на її користь (з врахуванням пункту 18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України) на загальну суму 25 583,95 грн., з яких 21000,00 грн. сума основного боргу за борговою розпискою, 3669,69 грн. - інфляційне нарахування на суму боргу та 914,26 грн. 3% річних від простроченої суми. Провести розрахунок інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних від простроченої суми з врахуванням пункту 18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України.

Позивач в судове засідання не з`явилася. 14.12.2022 на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі позивача. Позовні вимоги підтримує повністю (а.с.20).

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася у поданій заяві просить справу розглядати за її відсутності.

Відповідач подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визначає частково та просить при винесенні рішення врахувати його пояснення, які ним подані до суду.

Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, чим і скористалися учасники.

Інших заяв, клопотань від сторін не надходило.

Згідно із ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши та оглянувши матеріали справи, надані докази в їх сукупності, суд приходить переконання про розгляд справи за наявними доказами та про часткове задоволення позову з наступних підстав.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом встановлено, що згідно долученого оригіналу розписки ОСОБА_2 паспорт серія НОМЕР_1 проживаючий у Львівській області Радехівського району с. Оглядів взяв в ОСОБА_4 - 08 листопада 2018 р. суму в розмірі тридцять шість тис. грн. та зобов`язується повернути в строк два з половиною місяці з дати вказаної вище. Усього 40 000 грн. Прізвище ініціали ОСОБА_2 , підпис. У розписці присутні примітки «+22.08.2020 р. 100; 19 р. червень 2000; 20 р. січень 5000; березень 3000; серпень 2000; 11 вересень 3000 15 000. Ще 25 000 (а.с.1).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 14.03.2022 ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. ).

Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №69266880, після смерті ОСОБА_4 06.05.2022 заведена спадкова справа у Четвертій Львівській державній нотаріальні конторі Львівської області (а.с. 10)

Як видно із копії спадкової справи № 255/2022, заведеної 06.05.2022 після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про прийняття спадщини за законом звернулася ОСОБА_1 дочка померлого. Згідно долученої довідки по місцю проживання в АДРЕСА_1 , зареєстрованими були ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 . Як видно із свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 20.01.1997 ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 її батьками є ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (а.с. 46-56).

Згідно рішення Личаківського районного суду м. Львова від 23.12.2021 шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розірвано (а.с. 12).

Відповідно до ст.1216 ЦК спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За правилом ст.1218 ЦК, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.2 ст.1220 ЦК часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Згідно ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст.1268 ЦК).

Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч.3 ст.1296 ЦК).

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер позикодавець ОСОБА_4 . Єдиним спадкоємцем хто прийняв спадщину після померлого є його дочка ОСОБА_1 , яка у встановлений ст. 1269 ЦК України строк, спадщину після смерті батька прийняла, шляхом звернення 06.05.2022 до Четвертої Львівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Станом на час смерті спадкодавця, згідно копії спадкової справи, з померлим проживала ОСОБА_3 , яка залучена до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, проте така надала суду достатні дані, які вказують на те, що на час смерті спадкодавця вона спадщину не приймала, оскільки шлюб між ними був розірваний, а позовні вимоги ОСОБА_1 підтримує.

Так, судом встановлено належного позивача ОСОБА_1 , інших спадкоємців майна померлого позикодавця судом не встановлено.

Таким чином, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовились від її прийняття, замінюють його у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 Цього ж Кодексу договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Такий же висновок зроблений Верховним Судом України у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15 та постанові від 18 січня 2017 року в справі № 6-2789цс16.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Із правової позиції висловленої у Постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 року у справі № 6-63цс13, вбачається, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Також, статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як видно із наданої суду оригіналу боргової розписки ОСОБА_2 взяв в позику у ОСОБА_4 08.11.2019 36 000 грн. та зобов`язався повернути у строк два з половиною місяці. Проте у розписці вище проставленого ОСОБА_2 підпису, міститься «Усього 40 000 грн», +22.08.20 р. 100.

Відповідач в письмових поясненнях підтвердив факт того, що він власноручно написав вказану боргову розписку, взяв у ОСОБА_5 в борг 36 000 грн, частково борг повернув, а неповернутою залишилась сума розміром 21 000 грн.

Досліджуючи вказану розписку суд приходить до висновку, що такою підтверджується укладення між сторонами по справі договору позики, та факт передачі коштів.

Кошти відповідачем ОСОБА_2 не повернуто, доказів цього відповідачем не представлено, оригінал розписки, який знаходився у ОСОБА_4 надалі долучений спадкоємцем (позивачем) ОСОБА_1 до матеріалів справи.

Відповідно слід вважати, що боргові зобов`язання, які виникли відповідно до згаданого договору позики не виконані у добровільному порядку та вимоги позивача про повернення таких коштів у примусовому порядку є обґрунтованими.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах: від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 24 лютого 2016 року у справі № 6-50цс16.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі №464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Свобода договору, закріплена у статті 627 Цивільного кодексу України, означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб`єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору.

Частиною 1 ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували доводи відповідача про те, що він жодних інших коштів від позивача, крім як 36 000 грн, не отримував.

Відповідач при укладенні договору позики скористався своїм правом вступити відносини договору позики, водночас свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору. Письмові пояснення відповідача про те, що почерк у розписці з проставленими додатковими сумами, не його та не ОСОБА_4 , не доведені, оскільки з клопотанням про призначення експертизи для визначення автентичності записів, сторона відповідача не зверталася, до того ж проставлені суми повернутих коштів, окремими записами, у вказаній розписці відповідач не заперечує.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що відповідач написав розписку під тиском чи не розуміючи значення своїх дій. Зважаючи на передбачену чинним законодавством презумпцію правомірності правочину, заперечуючи передачу йому грошових коштів за договором позики, відповідач не був позбавлений можливості оспорювати чинність такого правочину шляхом пред`явлення відповідного позову, однак таким правом не скористався. Крім того, відповідач не звертався до позивача з вимогою про повернення йому боргової розписки, з підстав не отримання вказаних у розписці грошових коштів. Також, договір позики від 08.11.2018 не визнаний недійсним у встановленому законом порядку. До пояснень відповідача долучена телефонна переписка, однак така не береться до уваги, оскільки не ідентифікована.

Так, за вимогами ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач просить суд стягнути з ОСОБА_2 крім основного боргу, також 9757,08 грн - інфляційне нарахування на суму боргу та 1602,12 грн - 3% річних від простроченої суми.

Проте, суд звертає увагу, що у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022 року в Україні введений воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24.02.2022, який триває і на даний час.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», правосуддя на території, на якій уведено воєнний стан, здійснюється лише судами. Навіть в умовах воєнного стану конституційне право людини на судовий захист не може бути обмеженим.

Пунктом 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Оскільки воєнний стан в Україні введено Указом Президента України від 24.02.2022, тому право нараховувати інфляційні втрати та 3 % річних у позивача існувало в строк до 23.02.2022 включно, про що в письмових поясненнях заявив відповідач.

Розрахунок інфляційних втрат та трьох відсотків річних нарахованих на суму заборгованості за вищеозначений період належить здійснювати наступним чином.

Розрахунок здійснюється за формулою:

ІІС = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 )

ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення,

ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення.

Останній період

IIc (100,50 : 100) x (101,00 : 100) x (101,30 : 100) x (100,90 : 100) x (101,30 : 100) x (101,00 : 100) x (101,70 : 100) x (100,70 : 100) x (101,30 : 100) x (100,20 : 100) x (100,10 : 100) x (99,80 : 100) x (101,20 : 100) x (100,90 : 100) x (100,80 : 100) x (100,60 : 100) x (101,30 : 100) x (101,60 : 100) = 1.17474720

Інфляційне збільшення:

25 000,00 x 1.17474720 - 25 000,00 = 4 368,68 грн.

Розрахунок 3% річних здійснюється за формулою:

Сума санкції = С x 3 x Д : 365 : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення.

з 12/09/2020 до 31/12/2020

25 000,00 x 3 % x 111 : 366 : 100 - 227,46 грн; з 01/01/2021 до 23/02/2022

25 000,00 x 3 % x 419 : 365 : 100 860,96 грн, всього штрафних санкцій: 1 088,42 грн.

Таким чином суд приходить до переконання про часткове задоволення позовних вимог та стягнення 25 000,00 грн. - сума боргу; 4 368,68 грн. - інфляційних витрат; 1 088,42 грн. - штрафних санкції, а всього 30 457,10 грн.

За подачу позовної заяви позивачем сплачено 993 грн. судового збору (а.с.).

За підсумками судового розгляду справи суд прийшов до висновку про те, що задоволенню підлягає 83.8% позовних вимог позивача.

Відтак, з ОСОБА_2 підлягає до стягнення на користь ОСОБА_1 832.13 грн. (83,8 % від 993 грн сплаченого судового збору).

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 247, 258-259, 263-265, 279 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_3 - 25 000 грн (двадцять п`ять тисяч) боргу за договором позики від 08.11.2018;

4 368,68 грн. (чотири тисячі триста шістдесят вісім грн. 68 коп.) інфляційних нарахувань; 1 088,42 грн. (одна тисяча вісімдесят вісім грн 42 коп) - 3% річних від простроченої суми.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_3 судовий збір в розмірі 832,13 грн (вісімсот тридцять дві грн. 13 коп).

В решті частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса: АДРЕСА_2 ;

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса; АДРЕСА_3 .

3-я особа: ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_1

Дата складення судового рішення 21.02.2023.

Головуючий суддяПатинок О. П.