Номер провадження: 22-ц/813/1327/23
Головуючий у першій інстанції Луняченко В. О.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.04.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Громіка Р.Д.,

Драгомерецького М.М.,

за участю:

секретаря Хухрова С.В.,

апелянта ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м.Одеси від 11 травня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» про визнання незаконними дій щодо порушення права на укладення трудового договору на вищу посаду шляхом заповнення вакансії працівником підприємства визначеного умовами колективного договору підприємства, та зобов`язання укласти трудовий договір на виконання роботи на новій посаді, а також на ухвалу того ж суду від 28.12.2020 року, постановлених під головуванням судді Луняченка В.О.,

встановив:

23.12.2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (далі - ДП «АМПУ») та просив суд:

- визнати дії ДП «АМПУ» щодо порушення права на укладання трудового договору на вищу посаду - посаду заступника Голови ДП «АМПУ» з операційної діяльності незаконними та такими, що порушують право ОСОБА_1 на заповнення вакансії, визначеного у п. 2.2.3 розділу ІІ Колективного договору ДП «АМПУ», та порушення цього права ОСОБА_1 ДП «АМПУ» у зв`язку з повідомленням ОСОБА_1 про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону України «Про запобігання корупції» та визнати що ці дії здійснювались ДП «АМПУ» в порушення ч. ч. 1,3 ст. 53-4 Закону України «Про запобігання корупції», ст. 2-1 КЗпП України щодо заборони дискримінації у сфері праці викривачів;

- зобов`язати ДП «АМПУ» укласти з ОСОБА_1 трудовий договір на виконання посадових обов`язків на посаді заступника Голови ДП «Адміністрація морських портів України» з операційної діяльності;

- стягнути з ДП «АМПУ» судові витрати.

Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 21.06.2019 року ОСОБА_1 був поновлений на посаді начальника служби підводних гідротехнічних споруд, та яку займає формально у зв`язку із неналежним виконанням підприємством умов трудового законодавства. З цих підстав він звернувся із заявою від 21.05.2020 року до в.о. ДП «АМПУ» щодо призначення/переведення на вакантну посаду заступника голови ДП «АМПУ» з операційної діяльності, однак керівництво підприємства відмовило у задоволенні заяви без достатнього обґрунтування, оскільки, на думку позивача, раніше він повідомляв про можливі факти корупційних або пов`язаних із корупцією правопорушень з боку керівництва.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 11.05.2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено (т.2, а.с.195-197).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування вищевказаного рішення Київського районного суду м. Одеси від 11.05.2021 року, ухвалення нового судового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права (т.3, а.с.1-66).

У відзиві на апеляційну скаргу представник ДП «АМПУ» Перейма Д.О. просив рішення Київського районного суду м. Одеси від 11.05.2021 року залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення (т.3, а.с. 84-89).

Крім того, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування ухвали Київського районного суду м. Одеси від 28.12.2020 року про прийняття до розгляду і відкриття провадження у даній цивільній справі.

В суді апеляційної інстанції, її заявник ОСОБА_1 окрім заяви про відвід суддям Комлевій О.С. і Гірняк Л.А., неодноразово надавав заяви про перенесення або відкладення судового засідання по даній цивільній справі (т.3, а.с. 94-96, 97-101, 107-108, 124-125, 130-131, 142-145, 169-171, 185-187, 236-239), які фактично судом апеляційної інстанції були задоволені.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 03.05.2022 року заява ОСОБА_1 про відвід суддям Комлевій О.С. і Гірняк Л.А. визнана необґрунтованою і справу передано до канцелярії Одеського апеляційного суду для визначення у встановленому ч.1 ст.33 ЦПК України порядку судді для вирішення питання про відвід (т.3, а.с.136-138).

Ухвалою судді Одеського апеляційного суду Заїкіна А.П. від 12.05.2022 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід суддям Комлевій О.С. і Гірняк Л.А. було відмовлено (т.3, а.с.140-141).

Ухвалою колегії суддів Одеського апеляційного суду від 18.01.2023 року була задоволена заява представника ДП «АМПУ» про проведення судового засідання в режимі відеоконференції (т.3, а.с.241-242, 247).

Разом з тим, представник ДП «АМПУ» ОСОБА_4 на зв`язок в порядку відеоконференції у призначений день і час не вийшов і до суду апеляційної інстанції не з`явився, про причини неявки до суду, останнього не повідомив. Що стосується ухвали суду про проведення судового засідання, то вона не була реалізована, оскільки заявник апеляційної скарги ОСОБА_1 особисто з`явився до залу судових засідань безпосередньо до суду апеляційної інстанції, а представник ДП «АМПУ» ОСОБА_4 не вийшов на зв`язок в режимі відеоконференції, оскільки, з його слів, судове засідання по даній справі було розпочате вже після закінчення робочого часу в ДП «АМПУ».

При цьому колегія суддів зазначає, що у зв`язку зі змінами в організації роботи основних складів постійно-діючих колегій суддів судової палати з розгляду цивільних справ, зумовлених відставкою суддів, судове засідання, призначене на 26 квітня 2023 року, на 11.00 год., ухвалою Одеського апеляційного суду від 06.04.2023 року було призначено до розгляду на 26 квітня 2023 року, на 14.30 год., в приміщенні Одеського апеляційного суду, про що учасники справи також були належним чином повідомленими (т.4, а.с.15, 16-20).

Вирішуючи питання поро слухання справи у відкритому судовому засіданні, за участю заявника апеляційної скарги ОСОБА_1 , за відсутності його представника, а також представника ДП «АМПУ», колегія суддів виходить із того, що всі учасники справи були належним чином повідомленими про час і місце судового засідання, призначеного на 26.04.2023 року, на 14.30 год. (т.4, а.с. 16-21), однак про причини неявки в судове засідання суд апеляційної інстанції не повідомили.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваних судових рішень, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, відзив на неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, лише стосовно ухвали Київського районного суду м. Одеси від 28.12.2020 року про прийняття до розгляду і відкриття провадження у даній цивільній справі (т.1, а.с.228).

Разом з тим, рішення Київського районного суду м.Одеси від 11 травня 2021 року є законним і обгрунтованим, а тому його слід залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, позовні вимоги ОСОБА_1 були обгрунтовані тим, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 21.06.2019 року, яке набрало законної сили, він був поновлений на посаді начальника служби підводних гідротехнічних споруд, однак, зазначену посаду він займає формально у зв`язку із неналежним виконанням підприємством умов трудового законодавства.

У зв`язку з цим, він звернувся із заявою від 21.05.2020 року до в.о. ДП «АМПУ» щодо призначення/переведення його на вакантну посаду заступника голови ДП «АМПУ» з операційної діяльності, однак керівництво підприємства відмовило йому в задоволенні заяви без достатнього обґрунтування, проте, як вважає позивач, йому було відмолено в задоволенні його заяви через те, що раніше він повідомляв про можливі факти корупційних або пов`язаних із корупцією правопорушень з боку керівництва ДП «АМПУ».

Заперечуючи проти позовних вимог, представник ДП «АМПУ» посилався на те, що заступники голови підприємства призначаються на посаду і звільняються з посади Головою за погодженням із Уповноваженим органом управління (до 18.06.2020 року - із Наглядовою радою), на власний розсуд Голови.

Крім того зазначив, що на посаду заступника голови ДП «АМПУ» з операційної діяльності наказом від 03.07.2020 року, на підставі листа-погодження Міністерства інфраструктури України від 01.07.2020 року, призначено іншу особу. При цьому вказав, що відмова у призначенні/переведенні позивача не пов`язана із дискримінаційною ознакою, а прийнято роботодавцем у зв`язку і відсутністю виробничої потреби призначення на дану посаду саме позивача, який вже займає в ДП «АМПУ» посаду начальника служби підводних гідротехнічних споруд.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд виходив із того, що позивач ОСОБА_1 з 13.06.2013 року перебуває у трудових відносинах з ДП «АМПУ», а з 27.11.2015 року працює на посаді начальника служби підводних гідротехнічних споруд апарату управління ДП «АМПУ», на підставі наказу по ДП «АМПУ» від 27.11.2015 № 407-к 6-1.

Наказом по ДП «АМПУ» від 30.11.2018 року № 478-к позивача ОСОБА_1 було звільнено з посади начальника служби підводних гідротехнічних споруд, на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку зі скороченням штату.

Проте, рішенням Київського районного суду м. Одеси від 21 червня 2019 року, з урахуванням ухвали того ж суду від 17.07.2019 року і додаткового рішення від 17.07.2019 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 12.03.2020 року, та постановою Верховного Суду від 21 квітня 2021 року, позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені частково: визнано незаконним та скасовано наказ виконуючого обов`язки Голови ДП «АМПУ» №478-к від 30.11.2018 року «Про звільнення», та поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника служби підводних гідротехнічних споруд апарату управління ДП «ОМПУ». Стягнуто з ДП «АМПУ» на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 30.11.2018 року по 21 червня 2019 року, в сумі 553 134, 76 грн., неправомірно утриману суму з заробітної плати 116 905,07 грн. Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника служби підводних гідротехнічних споруд апарату управління ДП «АМПУ» та в частині стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць в сумі 84 787,08 грн.

У зв`язку з вищевказаними судовими рішеннями, наказом по ДП «АМПУ» від 18.07.2019 року № 619-к «Про організаційні заходи» було поновлено у штатному розписі апарату управління ДП «АМПУ» посаду начальника служби підводних гідротехнічних споруд - 1 штатну одиницю з посадовим окладом 52 000 грн., та наказом № 622-к від 18.07.2019 року поновлено на цій посаді позивача ОСОБА_1 (т.1, а.с.51, 52).

Дані обставини визнані сторонами, а тому не потребують додаткового доказування під час розгляду даної цивільної справи.

В подальшому, наказом в.о. голови ДП «АМПУ» №346-к від 18.05.2020 року заступника Голови підприємства з операційної діяльності за п.1 ст. 36 КЗпП України ОСОБА_2 було звільнено (за угодою сторін) (т.2, а.с. 68).

У зв`язку з цим, своєю заявою від 21.05.2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до в.о. Голови ДП «АМПУ» Голодницького О.Г. із проханням призначити/перевести його на вакантну посаду заступника Голови з операційної діяльності, після звільнення ОСОБА_2 з цієї посади (т.1, а.с.135).

Відповідно до листа Міністерства інфраструктури України від 01.07.2020 року за результатами розгляду матеріалів, надісланих листом ДП «АМПУ» від 25.06.2020 року, було погоджено призначення на зазначену посаду ОСОБА_3 , якого наказом від 03.07.2020 року №428-к було переведено на посаду заступника Голови ДП «АМПУ» з операційної діяльності з 03 липня 2020 року (т.2, а.с.72).

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач ОСОБА_1 вважав, що саме він повинен бути переведений на посаду заступника Голови ДП «АМПУ» з операційної діяльності, а не ОСОБА_3 , який між тим на даний час вже не працює на цій посаді, оскільки саме ОСОБА_1 має більший досвід, кваліфікацію та стаж роботи в ДП «АМПУ».

При цьому позивач зазначив, що відповідно до п. 2.2.3 Колективного Договору трудового колективу апарату управління ДП «АМПУ» на 2016-2018 роки, у питаннях зайнятості та формування фінансового плану Адміністрація зобов`язується вживати заходів із збереження існуючих та створення нових робочих місць, заповнення вакансій працівниками підприємства, які мають необхідну кваліфікацію або пройшли перепідготовку. Своєчасно, згідно з вимогами законодавства України, надавати інформацію до служби зайнятості про наявність вільних місць в ДП «АМПУ» (т.1, а.с.157-звор.).

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції виходив із того, що правовідносини, пов`язані із призначенням/переведенням на вакантні посади підприємства врегульовані КЗпП України, відповідно до ч.1 ст. 32 якого переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника.

При цьому суд правильно вказав, що за змістом ст. 64 Господарського кодексу України, який втратив чинність підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Відповідно до п. 3.3. Статуту ДП «АМПУ», в редакції станом на травень 2020 року, підприємство здійснює свою діяльність відповідно до вимог законодавства України та цього Статуту.

Так, згідно п. 6.1.5., п. 7.2. Статуту ДП «АМПУ» Підприємство самостійно встановлює чисельність працівників та штатний розпис на підставі фонду оплати праці, передбаченого фінансовим планом. Управління Підприємством здійснює Голова Підприємства, який підзвітний наглядовій раді Підприємства. Голова Підприємства призначається на посаду та звільняється з посади наглядовою радою Підприємства.

За змістом нової редакції Статуту ДП «АМПУ», затвердженого Наказом міністерства інфраструктури 18.06.2020 року №359, його п. 7.5. встановлено, що Голова Підприємства, серед іншого: затверджує штатний розпис, положення про відокремлені та структурні підрозділи підприємства. Штатний розпис в частині керівного складу підприємства затверджується за погодженням з Уповноваженим органом управління (раніше Наглядовою Радою); затверджує організаційну структуру підприємства за погодженням з уповноваженим органом управління (раніше Наглядовою Радою); призначає на посаду та звільняє з посади працівників підприємства відповідно до штатного розпису підприємства (т.2, а.с.23).

Таким чином Голові ДП «АМПУ» надані певні повноваження, зокрема, щодо вирішення питань призначення/переведення на посади працівників підприємства за погодженням із Наглядовою Радою, а з 18.06.2020 року - Уповноваженим органом управління. Тобто процедура таких призначень не включає до себе питання конкурсного відбору та визначена власним розсудом керівника, яке, між тим, має бути узгоджене.

Суд першої інстанції обгрунтовано зазначив, що на момент, коли зёявилась вакантна посада заступника Голови ДП «АМПУ» з операційної діяльності, позивач - ОСОБА_1 обіймав посаду начальника служби підводних споруд апарату управління підприємства, яку також обіймає до теперішнього часу, і ця посада не знаходилась у стадії можливого скорочення.

З цих підстав, суд дійшов обгрунтованого висновку про те, що будь-яких обов`язків щодо пропозиції на зайняття вакантних посад на підприємстві відносно позивача ОСОБА_1 у керівництва ДП «АМПУ» не було.

Крім того, сам по собі статус викривача, яким безспірно є ОСОБА_1 , у відповідності до вимог Закону України «Про запобігання корупції» надає імунітет проти незаконного переслідування але не надає будь-якого пріоритету перед іншими співробітниками підприємства у тому числі щодо зайняття керівних посад.

Тобто, не заперечуючи проти того, що позивач ОСОБА_1 має пріоритет перед іншими працівниками ДП «АМПУ» як викривач а також має імунітет проти незаконного переслідування, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що зазначені обставини не надають будь-якого пріоритету перед іншими співробітниками ДП «АМПУ» щодо зайняття керівних посад.

З підстав викладеного, є необґрунтованими доводи заявника апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що Міністерство інфраструктури України не розглядало його кандидатуру на зайняття вакантної посади заступника Голови ДП «АМПУ`м з операційної діяльності, так як саме вказане Міністерство погодило кандидатуру ОСОБА_3 на переведення на вищевказану посаду, про що зазначено вище.

Судом першої інстанції також обґрунтовано прийнята до уваги відповідь Національного агентства з питань запобігання корупції від 07.08.2020 року про те, що Національним агентством проведена перевірка інформації, зазначеної у зверненнях ОСОБА_1 та не встановлено порушень посадовими особами ДП « АМПУ» вимог Закону України «Про запобігання корупції», в частині прав та гарантій захисту викривача (т.2, а.с.73).

Наполягаючи на задоволенні своїх позовних вимог, а в подальшому і апеляційної скарги, її заявник ОСОБА_1 зазначав, що рішення Київського районного суду м. Одеси від 30.11.2020 року (т.2, а.с. 75-86), яке залишено без змін постановою Одеського апеляційного суду від 19.01.2022 року, є неналежним доказом у справі, оскільки не стосується даного спору, є безпідставними, виходячи з наступного.

Як вбачається із тексту даного судового рішення, воно дійсно ухвалено за результатами розгляду позовної заяви ОСОБА_1 до ДП «АМТП», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Національного агентства з питань запобігання корупції, про визнання незаконним дій щодо порушення права на повторне прийняття на роботу, права на заповнення вакансії працівником підприємства, визначеного умовами колективного договору, а саме: на посадах начальника Управління каналів та акваторій апарату управління ДП «АМПУ» або директора Департаменту розвитку інфраструктури апарату управління ДП «АМПУ», про визнання незаконними дій щодо застосування негативних заходів впливу до викривача у зв`язку з повідомленням про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону України «Про запобігання корупції». При цьому ОСОБА_1 посилався саме на застосування з боку ДП «АМПУ» відносно нього негативних заходів впливу як до викривача, у зв`язку з повідомленням про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону України «Про запобігання корупції».

Разом з тим, вказаним судовим рішенням було встановлено відсутність порушення прав позивача ОСОБА_1 як викривача та застосування з боку ДП «АМПУ» відносно нього негативних заходів впливу, у зв`язку з повідомленням про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону України «Про запобігання корупції» в ДП «АМПУ».

Більше того, в своїй відповіді на відзив відповідача на позовну заяву (т.2, а.с.97-130) та в апеляційній скарзі (т.3, а.с.1-66), ОСОБА_1 посилався саме на зазначене судове рішення (т.2, а.с.128, т.3, а.с.20).

Крім викладеного, колегія суддів також вважає за необхідне зазначити, що позивач ОСОБА_1 раніше також звертався і з іншим позовом до ДП «АМПУ» про зобов`язання останнього укласти з ним трудовий договір на виконання роботи на посаді директора департаменту кадрової політики апарату управління ДП «АМПУ», при цьому також посилаючись на свої права як викривача, та застосування з боку ДП «АМПУ» відносно нього негативних заходів впливу, у зв`язку з повідомленням про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону України «Про запобігання корупції».

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 12 листопада 2021 року, залишеного без змін постановою Одеського апеляційного суду від 15.11.2022 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено (т.3, а.с.191-203).

У відповідності до змісту ст.273 ЦПК України вказане судове рішення набрало законної сили.

Разом з тим, ухвалою Верховного Суду від 01 лютого 2023 року у вказаній цивільній справі відкрито касаційне провадження і витребувано дану цивільну справу із суду першої інстанції.

З підстав викладеного в своїй сукупності, суд дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та недоведеними, а тому є такими, що не підлягають задоволенню.

Що стосується апеляційної скарги на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 28.12.2020 року про прийняття до розгляду і відкриття провадження у даній цивільній справі у порядку спрощеного провадження, без виклику сторін (т.1, а.с.228), то колегія суддів вважає що апеляційна скарга на зазначену ухвалу суду є частково обгрунтованою, виходячи з наступного.

Так, у відповідності до вимог п.2 ч.1 ст. 274 ЦПК справи, що виникають з трудових відносин розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження.

Таким чином, за змістом положень ч.5 ст. 279 ЦПК законодавець встановив презумпцію розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Разом з тим, за клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Однак, у відповідності до вимог частини шостої вищезазначеної статті суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов: 1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що у даному випадку характер спірних правовідносин не передбачає доказування у вигляді пояснень самих учасників, так як обставини правомірності дій керівництва ДП «АМПУ» мають бути встановлені судом на підставі письмових доказів, які маються в матеріалах справи.

Разом з тим, зазначаючи, що дана справа є малозначною, суд першої інстанції не врахував, що за змістом ч.4 ст. 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначається як для розгляду малозначних справ, та і для розгляду справ, що виникають з трудових відносин.

Оскільки дана справа виникла саме з трудових відносин, то ухвала Київського районного суду м. Одеси від 28.12.2020 року про прийняття до розгляду і відкриття провадження у даній цивільній справі підлягає зміні в її мотивувальній частині, у зв`язку з чим букви, цифри та слова: «Таким чином, на підставі ч.6 ст. 19 ЦПК України, зазначений спір є малозначним…» слід замінити буквами, цифрами та словами наступного змісту: «Таким чином, на підставі п.2 ч.4 ст. 19 ЦПК України, зазначений спір виникає із трудових відносин…».

В іншій частині ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 28.12.2020 року про прийняття до розгляду і відкриття провадження у даній цивільній справі слід залишити без змін.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, оскаржуваного рішення суду та доводів апеляційної скарги стосовно ухваленого рішення суду.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Що стосується апеляційної скарги на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 28.12.2020 року про прийняття до розгляду і відкриття провадження у даній цивільній справі, то вона є частково обгрунтованою і такою, що підлягає частковому задоволенню, оскаржувана ухвала суду - зміні.

У зв`язку з цим, в мотивувальній частині вищевказаної ухвали Київського районного суду м. Одеси від 28.12.2020 року про прийняття до розгляду і відкриття провадження у даній цивільній справі букви, цифри та слова: «Таким чином, на підставі ч.6 ст. 19 ЦПК України, зазначений спір є малозначним…» слід замінити буквами, цифрами та словами наступного змісту: «Таким чином, на підставі п.2 ч.4 ст. 19 ЦПК України, зазначений спір виникає із трудових відносин…».

В іншій частині ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 28.12.2020 року про прийняття до розгляду і відкриття провадження у даній цивільній справі слід залишити без змін.

Що стосується участі представника ДП «АМПУ» ОСОБА_4 в суді апеляційної інстанції, який на думку заявника апеляційної скарги ОСОБА_1 , не має права представляти інтереси ДП «АМПУ», то колегія суддів перевірила зазначені доводи заявника апеляційної скарги ОСОБА_1 та вважає, що ОСОБА_4 є належним представником ДП «АМПУ», з огляду на наступні обставини.

Як вбачається з виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, керівником ДП «АМПУ» є Востріков О.М. (т.4, а.с.37, 43), який 02.09.2022 року надав ОСОБА_4 в порядку передоручення довіреність на представлення інтересів ДП «АМПУ» в судах України (в тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях) з усіма правами, які надані законом стороні по справі, в тому числі з правом підписувати, подавати, доповнювати позовні заяви та інші передбачені законом процесуальній документи (т.3, а.с. 163, т.4, а.с.36).

Більше того, із вищевказаної виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що ОСОБА_4 має право вчиняти дії від імені юридичної особи (в даному випадку - ДП «АМПУ»), у тому числі підписувати договори тощо (діє виключно в судах України без окремого доручення керівника, з усіма правами наданими законодавством, без права: визнання позову, відмови від позову, відмови від апеляційної та касаційної скарги, відмови від заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, зменшення розміру позовних вимог, укладення мирових угод (досягнення примирення), відкликання або визнання апеляційної та касаційної скарги - представник (т.4, а.с.41, 48).

З підстав викладеного, вимоги заявника ОСОБА_1 , викладені в його клопотанні № 4 А, про врахування при ухваленні даної постанови ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 17 квітня 2023 року (т.4, а.с.56-57), є безпідставними і необґрунтованими.

Зазначені обставини стосується і ОСОБА_5 , який приймав участь в суді першої інстанції в якості представника ДП «АМПУ» на підставі довіреності, виданої в.о. Голови ДП «АМПУ» Голодницьким О.Г. 13 січня 2021 року (т.2, а.с.91).

При цьому, суд виходив із того, що у загальнодоступному реєстрі юридичних осіб в якості керівника ДП «АМПУ» з 31.01.2020 року зазначено ОСОБА_6 , який на той час виконував обов`язки Голови ДП «АМПУ».

Стосовно клопотань заявника апеляційної скарги ОСОБА_1 , які ним подані до суду апеляційної інстанції в кількості 4-х (т.3, а.с.206-207, 209-212, т.4, а.с.23-27, 54-55), колегія суддів зазначає наступне.

Всі зазначені клопотання були задоволені, окрім вимоги ОСОБА_1 про визначення, що обов`язок доказування під час розгляду цієї справи покладається на відповідача - ДП «АМПУ», про не допуск представника ДП «АМПУ» ОСОБА_4 до участі в суді апеляційної інстанції, та про винесення по даним клопотанням письмової ухвали, оскільки зазначені обставини не передбачені діючим цивільно-процесуальним законодавством України, а саме ст. 381 ЦПК України.

При цьому колегія суддів виходить із того, що за загальним правилом, зазначеним в ст. 369 ЦПК України, явка до суду апеляційної інстанції є необов`язковою.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 28.12.2020 року про прийняття до розгляду і відкриття провадження у даній цивільній справі, змінити.

В мотивувальній частині ухвали Київського районного суду м. Одеси від 28.12.2020 року про прийняття до розгляду і відкриття провадження у даній цивільній справі букви, цифри та слова:

«Таким чином, на підставі ч.6 ст. 19 ЦПК України, зазначений спір є малозначним…» замінити буквами, цифрами та словами наступного змісту:

«Таким чином, на підставі п.2 ч.4 ст. 19 ЦПК України, зазначений спір виникає із трудових відносин…».

В іншій частині ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 28.12.2020 року про прийняття до розгляду і відкриття провадження у даній цивільній справі залишити без змін.

Рішення Київського районного суду м.Одеси від 11 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Через відпустку судді Громіка Р.Д., повне судове рішення складено 15.05.2023 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький