Справа № 464/2800/22 Головуючий у 1 інстанції: Борачок М.В.
Провадження № 22-ц/811/2450/22 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2023 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - судді Ніткевича А.В.

суддів - Бойко С.М., Копняк С.М.

секретаряЮзефович Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Національної академії внутрішніх справ на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 06 вересня 2022 року в складі судді Борачка М.В. в справі за позовом Національної академії внутрішніх справ до ОСОБА_1 про стягнення суми відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, із урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних від суми заборгованості,-

встановив:

У липні 2022 року позивач Національна академія внутрішніх справ звернувся до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_1 про стягнення суми відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, із урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних від суми заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 28.08.2019 між позивачем та відповідачем укладено договір про розстрочення суми відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у Національній академії внутрішніх справ. Відповідно до договору, відповідач зобов`язався протягом одного року з дня підписання договору сплатити 29530,81 грн. Однак станом на 04.07.2022 сума фактичних витрат пов`язаних з утриманням у навчальному закладі відповідачем не відшкодована. Також, на думку позивача, у зв`язку з неналежним виконанням взятого на себе зобов`язання, відповідачка має відшкодувати інфляційні витрати та три відсотка річних від суми заборгованості.

Позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на їх користь вартість витрат пов`язаних з утриманням у навчальному закладі у сумі 29530,81 грн, з урахуванням встановленого індексу інфляції у сумі 5160,43 грн. та трьох відсотків річних від простроченої суми, що складає 1319,56 грн., а всього 36010,80 грн.

Ухвалою судді від 05.08.2022 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання.

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 06 вересня 2022 року провадження у справі за позовом Національної академії внутрішніх справ до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості закрито.

Роз`яснено позивачу, що розгляд справи віднесено до юрисдикції Львівського окружного адміністративного суду за територіальною підсудністю.

Не погоджуючись з данною ухвалою, позивач Національна академія внутрішніх справ оскаржив в апеляційному порядку.

Вважає, що оскаржувана ухвала прийнята з порушенням норм матеріального та процессуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи.

В обгрунтування вимог покликається на те, що суд першої інстанції закриваючи провадження у справі, необгрунтовано та помилково зіславя на правовий висновок Великої Палати Верховного суд, вилкадений в постанові від 12.12.2018 справі №804/285/16. Відповідно до наведеної правової позиції розгляд справ в порядку адміністративного судочинства здійснюється у разі невиконання договору підготовки фахівця особою, яка перебуває або перебувала на посадах, віднесених до державної або публічної служби, і дана позиція жодним чином не стосується спорів щодо невиконання зобов`язання за Договором розстрочення.

Відповідач 28.08.2019 виявила бажання, уклала договір про добровільне сплачування суми витрат, повязаних з її утримання у НАВС, протягом 1 року відповідно до умов Договору. Проте, з огляду на порушення зазначених зобов`язань з боку ОСОБА_1 , НАВС звернувся до суду про стягнення коштіву звязку з невиконанням Договору розстрочення, а не у зв`язку з порушенням договору підготовки фахівця.

Крмі того, звертає увагу, що у ч.3 ст.19 КАС України визначено, що адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно-правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгялду в порядку іншого, ніж адміністративне судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду.

Зауважує, що суд першої інстанції проігнорував той факт, що спір виник між фізичною особою ОСОБА_1 , яка виявила бажання сплатити суму відшкодування витрат з розстроченням до одного року та юридичною особою - НАВС, яка відповідно до Статуту є державним вищим навчальним закладом із специфічними умовами навчання, що провадить інноваційну освітню діяльність, пов`язану з наданням вищої освіти на різних ступенях вищої освіти за певними спеціальностями, є бюджетною неприбутковою установою та не є суб`єктом владних повноважень і не здійснюєпублічно-владних управлінських функцій.

Визначені КАС України ознаки публічно-правового спору відсутні у спорі про надання можливості розстрочення сплати суми відшкодування витрат.

Таким чином, даний спір пов`язаний з невиконанням умов Договору розстрочення, який за своєю правовою природою є цивільно-правовою угодою. За таких підстав зазначена категорія спорів не належить до юрисдикції ащдімністративних судів, а має вирішуватися за правилами ЦПК України.

Просить скасувати ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 06 вересня 2022 року, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Учасники справи в судове засідання не прибули, не повідомили суд про причину неявки.

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

За відсутності всіх осіб, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з такого.

Статтею 55 Конституції України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до ст. 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

За вимогами ч. 1 ст. 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції судів, перш за все цивільних, господарських та адміністративних між собою. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання законодавчими та іншими нормативно-правовими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

В свою чергу, частиною 1 ст. 4 КАС України визначено, що справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна зі сторін здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах.

Частиною 4 ст. 5 КАС України передбачено, що суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду у випадках, передбачених Конституцією та законами України.

Як встановлено судом ОСОБА_1 навчалась в Національній академії внутрішніх справ (далі НАВС).

В період навчання, наказом НАВС № 2029с від 11.11.2015, відповідачку ОСОБА_1 07.11.2015 прийнято на службу до Національної поліції.

Наказом ГУ НП в Донецькій області від 17.07.2018 № 290о/с відповідачку з 20.07.2018 звільнено зі служби в Національній поліції.

28 серпня 2019 року між НАВС та ОСОБА_1 укладено Договір про розстрочення суми відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у НАВС.

Договір укладено на виконання вимог п. 6 Порядку відшкодування особами витрат, повязаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.04.2017 №261 та наказу МВС України від 17.07.2017 №593 «Про затвердження Примірної форми договору про відшкодування витрат з розстроченням платежу на строк до одного року.

Згідно із п. 1.1, 3.3 укладеного договору ОСОБА_1 , зобов`язалася сплатити суму відшкодування витрат пов`язаних з утриманням у навчальному закладі в розмірі 29530,81грн., протягом одного року з дня підписання цього Договору.

Відповідно до інформації, наданою відділом фінансовго забезпечення та бухгалтерського обліку НАВС, станом на 04.07.2022 сума фактичних витрат пов`язаних з утриманням у навчальному закладі не відшкодовано відповідачкою.

Закриваючи правадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що даний спір пов`язаний з питаннями відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що призвели до відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі.

Суд звернув увагу, що спори, пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що призвели до відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат, відбувається після її звільнення з державної служби, підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

При цьому, суд врахував правові висновки, які викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 12 грудня 2018 року у справі № 804/285/16 (провадження № 11-699 апп 18) та від 13 березня 2019 року у справі № 723/18/17 (провадження № 14-563 цс18).

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає такий правильним, з таких підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із частиною першою статті 19 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до частини першої та другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Пунктом 1 частини першої статті 4 КАС України визначено, що справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно із п. 17 ч. 1 ст. 4 КАС України публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про поліцію» національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Згідно із ст. 59 Закону України «Про поліцію» служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Час проходження служби в поліції зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Поліцейські проходять службу в поліції під час навчання на денній формі навчання за державним замовленням у закладі вищої освіти із специфічними умовами навчання, який здійснює підготовку поліцейських.

За нормами ст. 60 цього ж Закону відносини, що виникають у зв`язку зі вступом, проходженням та припиненням служби в поліції, регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами з питань проходження служби в поліції.

Відповідно до ч. 4 ст. 74 Закону особи, які навчаються за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, у разі дострокового розірвання контракту про здобуття освіти з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 ч. 1 ст. 77 цього Закону, а також поліцейські, звільнені зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищезазначених навчальних закладів з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 ч. 1 ст. 77 цього Закону, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно із записами, внесеними у трудову книжку серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 07.11.2015 дійсно принята на службу до Національної поліції та звільнена із служби в Національній поліції 20.07.2018.

28.08.2019 ОСОБА_1 написала заяву про визнання суми витрат, пов`язаних з утриманням, в якій вказала, що навчалася в Національній академії внутрішніх справ з 2014 по 2016 роки. Звільнилася зі служби в поліції за власним бажанням до відпрацювання встановленого законом та договором (контрактом) трирічного терміну після закінчення навчання. Суму витрат, пов`язаних з її утриманням в навчальному закладі, що становить 29 530,81 грн. визнала в повному обсязі та бажала сплатити її добровільно, проте у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем сплатити всю суму одразу не має можливості. Просила надати їй можливість сплатити суму витрат пов`язаних з її утриманням в навчальному закладі частинами по 2460,90 впродовж року.

У зв`язку з цим 28 серпня 2019 року між Національною академією внутрішніх справ та відповідачкою ОСОБА_1 укладений Договір про розстрочення суми відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням в Національній академії внутрішніх справ.

Таким чином, встановивши, що ОСОБА_1 не виконала свого обов`язку по сплаті коштів, пов`язаних з утриманням її у НАВС, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про закриття провадження у справі, оскільки спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

До такого висновку суд першої інстанції дійшов з урахуванням правових позицій, висловлених Великою Палатою Верховного Суду у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі №804/285/16, від 13.03.2019 у справі №723/18/17.

Аналогічних висновки висловлені Верхоним Судом у постановах від 30.01.2019 у справі №810/2610/16 та від 10.04.2019 у справі №705/1664/17.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що спір виник у результаті невиконання відповідачем цивільно-правової угоди щодо відшкодування витрат, пов`язаних з утримання її у НАВС, яка укладена вже після звільнення зі служби, у зв`язку з чим вирішення цього спору належить до компетенції цивільного суду, оскільки, як зазначила Велика Палата Верховного Суду у вказаних постановах, спори щодо проходження публічної служби від моменту прийняття особи на посаду і до її звільнення, зокрема й питання відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що зумовлює відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після її звільнення з публічної служби, підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Більше того, колегія суддів зауважує, що природа коштів, а саме обов`язок відповідача їх сплати на підставі договору про розстрочення суми відшкодування витрат, не змінює тієї обставини, що такі кошти стягуються, у зв`язку з проходженням військової служби, яка у відповідності до вимог закону відноситься до публічної служби. А як вказувалося вище, спір щодо проходження публічної служби вирішується судом в порядку адміністративного судочинства.

Укладений між сторонами договір лише визначає порядок та строки повернення коштів і не змінює природу правовідносин щодо цих коштів.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає неспроможними доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції помилково послався на правову позицію висловлену Великою Палатою Верховного Суду, щодо підсудності прав, які стосуються питань реалізації статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби.

За вказаних обставин колегія суддів приходить висновку, що ухвала про закриття провадження у справі судом постановлена з дотриманням норм процесуального закону.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Національної академії внутрішніх справ - залишити без задоволення.

Ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 06 вересня 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 14 лютого 2023 року.

Головуючий А.В.Ніткевич

Судді С.М.Бойко

С.М.Копняк