Справа № 573/199/23
Номер провадження 2/573/78/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2023 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючої судді: Черкашиної М.С.

за участю секретаря: Терещенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Білопіллі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Річківської сільської ради Сумського району Сумської області, про визнання права власності на земельні ділянки у порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В:

Стислий виклад позиції позивача.

02 лютого 2023 позивач звернувся до суду з позовом про визнання права на земельні ділянки у порядку спадкування за законом. Позовні вимоги мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Вири Сумської області помер його батько ОСОБА_2 . На момент смерті останній проживав разом із дружиною ОСОБА_3 , яка в свою чергу на момент смерті спадкодавця та відкриття спадщини, вважається такою, що фактично прийняла спадкові права, належні померлому. За життя ОСОБА_2 мав право на земельну частку (пай) розміром 3,42 умовних кадастрових гектарів, право на яке посвідчено сертифікатом на земельну частку (пай) серії СМ № 0198846, виданого на підставі рішення Білопільської районної державної адміністрації від 28.11.1996 № 332 та зареєстрованого за № 846.

Мати позивача, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Ври Сумської області. Після смерті матері відкрилась спадщина на все належне їй майно, в тому числі на земельну частку (пай) площею 3,42 умовних кадастрових гектарах, яку вона фактично прийняла після смерті чоловіка ОСОБА_2 , але юридично не оформила та на земельну ділянку площею 2,79 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належну їй на підставі Державного акту на право приватної власності серії ІV-СМ № 031839, виданого 21 липня 1999 згідно із рішенням Вирівської сільської ради від 06.08.1999, зареєстрованого за № 273. Маючи намір прийняти спадщину після смерті матері ОСОБА_3 , як спадкоємець першої черги за законом, позивач звернувся до нотаріуса, проте в оформленні спадщини на вищевказані земельні ділянки йому було відмовлено у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа, який підтверджував би право власності на спадкове майно. Вказує, що через вказані обставини, він не може реалізувати своє право на спадщину, оскільки у нотаріальному порядку він не може набути права на спадщину після смерті матері, тому звернувся до суду за захистом своїх спадкових прав.

Посилаючись на викладені вище обставини, позивач ОСОБА_1 просить визнати за ним у порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 :

- право власності на земельну частку (пай) розміром 3,42 в умовних кадастрових гектарах, розташованої на території Вирівської сільської ради Сумської області, право на яку належало померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 та посвідчене сертифікатом серії СМ № 0198846, виданого 05 грудня 1996 на підставі рішення Білопільської районної державної адміністрації № 332 від 28 листопада 1996;

- право власності на земельну ділянку площею 2,79 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Вирівської сільської ради Білопільського району Сумської області, посвідчену Державним актом на право приватної власності серії ІV-СМ № 031839, виданого 21 липня 1999 на підставі рішення Вирівської сільської ради від 06.08.1999, зареєстрованого у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 273.

Заяви (клопотання) учасників справи.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, долучив до суду письмову заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у його відсутність (а. с. 31).

Представник відповідача Річківської сільської ради Сумського району Сумської області у судове засідання не з`явився, про розгляд справи були повідомлені належним чином (а. с. 30, 37).

В установлений ч. 7 ст. 178 ЦПК України строк до суду не надано відзиву на позовну заяву, а тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст.178 ЦПК України.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами, оскільки при підготовці справи до розгляду дотримано вимоги ЦПК України щодо належного повідомлення сторін про розгляд справи.

У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою від 03 лютого 2023 відкрито провадження у справі за вказаним вище позовом та призначено її до підготовчого засідання за правилами загального провадження. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву у 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження (а. с. 27).

03 березня 2023 ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті (а. с. 35).

Фактичні обставини, встановлені судом.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 батьками позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а. с. 8).

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Вири Білопільського району Сумської області, що стверджується свідоцтвом про смерть (а. с. 6).

ОСОБА_2 за життя мав право на земельну частку (пай) розміром 3,42 умовних кадастрових гектарів, яке посвідчено сертифікатом на земельну частку (пай) серії СМ № 0198846, виданим на підставі рішення Білопільської районної державної адміністрації від 28.11.1996 № 332 та зареєстрованого за № 846 (а. с. 10).

Із довідки Річківської сільської ради № 05 від 04.01.2023 року встановлено, що ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 постійно до дня смерті проживав в АДРЕСА_1 разом із дружиною ОСОБА_3 , яка фактично прийняла спадщину шляхом проживання в спадковому будинку, розпорядженням речами померлого та збереженням належних йому правовстановлюючих документів. Заповіт від імені померлого виконкомом не посвідчувався та не реєструвався (а. с. 12).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 в с. Вири Білопільського району Сумської області ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 (а. с. 7).

ОСОБА_3 мала у власності земельну ділянку площею 2,79 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належну їй на підставі Державного акту на право приватної власності серії ІV-СМ № 031839, виданого 21 липня 1999 згідно із рішенням Вирівської сільської ради від 06.08.1999, зареєстрованого за № 273 (а. с. 9).

З довідки Річківської сільської ради № 680 від 11.11.2022 року вбачається, що ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 постійно та до дня смерті проживала в АДРЕСА_1 разом із сином ОСОБА_1 . Заповіт від імені померлої виконкомом не посвідчувався і не реєструвався (а. с. 11).

Зі змісту постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, виданого приватним нотаріусом Сумського районного нотаріального округу Шамукової Н.В. від 20.01.2023 вбачається, що видача свідоцтв про право на спадщину за законом на земельну частку (пай) та на земельну ділянку, не вдається можливим у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві (а. с. 22).

Із інформаційної довідки, виданої Білопільською районною державною нотаріальною конторою вбачається, що після ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 , спадкова справа не заводилась, інформація у Спадковому реєстрі відсутня (а. с. 33).

Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування.

Згідно із ст. ст. 41, 55 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються законом. Кожен має право будь - якими не забороненими законом способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Приписами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

В силу ст. 13 Конвенції кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій Конвенції, порушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному національному органі.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права.

Частиною першою статті 548 та частинами першою, другою статті 549 ЦК УРСР передбачалося, що для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускалося прийняття спадщини під умовою або застереженням. Визнавалося, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо протягом шести місяців з дня відкриття спадщини він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном та (або) подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Згідно з п. 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №18/ від 18 червня 1994 року, яка діяла на момент відкриття спадщини, доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути, зокрема: довідка виконавчого комітету місцевої ради чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця, а також наявність у спадкоємців документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього.

Тобто, спадкоємець, який після смерті спадкодавця розпорядився його майном та зберігав цінні папери, вважався таким, що відповідно до ст. 549 ЦК УРСР фактично прийняв спадщину, що підтверджено матеріалами справи у їх сукупності.

За загальними правилами про спадкування, передбаченими ст. ст. 1216, 1218, 1220 Цивільного кодексу України 2003 року, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

У відповідності до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

В силу ст. ст. 1268, 1269, 1270 ЦК України спадкоємець за законом має право прийняти спадщину шляхом постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини чи подачі до нотаріальної контори або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяви про прийняття спадщини. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України).

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права.

Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. «а» ч. 3 ст. 152 Земельного Кодексу України.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Право власності є непорушним.

Відповідно до пункту 1 Указу Президента України "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям", паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). Згідно з пунктом 5 цього Указу, видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією.

Згідно п. 17 Перехідних положень Земельного кодексу України, сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Згідно ст. 1 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

За правилами Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" моментом виникнення права на земельну частку (пай) є момент виникнення відповідного права колективної власності на земельну ділянку та існує незалежно від його посвідчення сертифікатом.

Згідно до ст. 3 ЦК України, із змісту якої випливає неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та іншими законами.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Статті 81, 131 ЗК України передбачають, що громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі прийняття спадщини, міни, дарування та інших цивільно-правових угод.

В силу ст. 116 Земельного кодексу України (далі по тексту ЗК) громадяни набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень.

Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом (ст. 126 ЗК України).

Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, викладеними у п. 11 постанови «Про судову практику справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай).

Захист прав на отримання земельних часток (паїв) при втраті сертифікату на земельну частку (пай), за аналогією закону здійснюється в порядку ст. 392 ЦК України, яка передбачає, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності в разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності - шляхом пред`явлення позову про визнання права на земельну частку (пай).

Висновки суду.

Виходячи з системного аналізу вищенаведених положень законодавства, наданих суду доказів, які не викликають сумнівів у їх допустимості та достовірності, суд дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що факт прийняття спадщини ОСОБА_3 після смерті чоловіка ОСОБА_2 підтверджується довідкою виконкому Річківської сільської ради, тобто остання вважався такою, що прийняла спадщину, відповідно до положень ст. 549 ЦК УРСР, який діяв на момент смерті спадкодавця.

Враховуючи встановлені фактичні обставини справи та виходячи з вищенаведених положень законодавства, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, суд приходить до висновку, що позивач має право на спадщину після смерті матері ОСОБА_3 у порядку спадкування за законом.

Таким чином, оскільки позивач має право на спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3 , суд вважає, що позовна вимога про визнання за ним права власності на земельну ділянку площею 2,79 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Вирівської сільської ради Білопільського району Сумської області, яка належала матері на підставі Державного акту на право приватної власності серії ІV- СМ № 031839, є такою, що підлягає задоволенню.

Позовна вимога про визнання за позивачем права власності на земельну частку (пай) розміром 3,42 в умовних кадастрових гектарах, право на яку належало померлому батьку позивача - ОСОБА_2 , посвідчене сертифікатом серії СМ № 0198846, підлягає до задоволення частково, шляхом визнання за позивачем права на земельну частку (пай) розміром 3,42 умовних кадастрових гектарів, що знаходиться у землі, яка перебувала у колективній власності АПТ ЗТ "Зоря" без визначення меж цієї частки в натурі ( на місцевості), оскільки саме такий спосіб захисту передбачений законодавцем при втраті сертифікату на земельну частку (пай).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 81, 89, 247, 258, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Річківської сільської ради Сумського району Сумської області (місце знаходження: м. Річки, вул. Центральна, буд. 6, Сумського району Сумської області, ), про визнання права власності на земельні ділянки у порядку спадкування за законом, задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 у порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 матері ОСОБА_3 , право на земельну частку (пай) розміром 3,42 умовних кадастрових гектарів, що знаходиться у землі, яка перебувала у колективній власності АПТ ЗТ "Зоря" без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що належала ОСОБА_2 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до сертифікату серії СМ № 0198846, виданого 05 грудня 1996 на підставі рішення Білопільської районної державної адміністрації № 332 від 28 листопада 1996.

Визнати за ОСОБА_1 у порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 матері ОСОБА_3 , право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,79 га, розташовану на території Вирівської сільської ради Сумського ( колишнього Білопільського) району Сумської області, що належала померлій відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-СМ № 031839, виданого 21 липня 1999 на підставі рішення Вирівської сільської ради від 06.08.1999, зареєстрованого у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 273.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Сумського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя (