"05" вересня 2023 р.
Справа №642/2075/22
Провадження № 2/642/96/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2023 року Ленінський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Гримайло А.М.

за участю секретаря - Борсук В.Б.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про стягнення боргу за договором позики, в якому просив стягнути з відповідачки на його користь грошові кошти за договором позики від 11.10.2014 року в сумі 1 389 606 (один мільйон триста вісімдесят дев`ять тисяч шістсот шість) гривень 80 коп. та судовий збір.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 11.10.2014 року між ним та ОСОБА_4 в простій письмовій формі було укладено договір позики грошових коштів, відповідно до п.п. 1,2 якого позикодавець передав на умовах займу відповідачці на термін 5 років до 11.10.2019 року грошові кошти у сумі 492 100,00 (чотириста дев`яносто дві тисячі сто) гривень, що на час укладення договору було еквівалентно 38 000,00 (тридцять вісім тисяч) доларів США по курсу НБУ.

Відповідно до п.п.5,6 вказаного договору позика передається шляхом передачі готівки із рук позикодавця безпосередньо в руки позичальника. Підтвердженням отримання позики позичальником, окрім договору, є письмова розписка позичальника.

На підтвердження укладання договору позики та виконання його умов особисто відповідачкою було складено розписку від 11.10.2014 року, оформленням та підписанням якої ОСОБА_4 підтвердила передання їй позикодавцем грошових коштів у сумі, еквівалентній 38 000,00 (тридцять вісім тисяч) доларів США відповідно до договору позики. В розписці відповідачкою було зазначено, що отримані нею у позику кошти є особистою власністю позивача, бо були одержані від продажу належної йому на праві особистої власності квартири АДРЕСА_1 .

За договором купівлі-продажу від 11.10.2014 року, який було укладено саме в день оформлення договору позики з ОСОБА_4 , за участю позивача було продано квартиру АДРЕСА_1 , частина якої належала позивачу на праві особистої власності. Отримані від продажу зазначеної нерухомості грошові кошти було передано за договором позики відповідачці.

Підтвердженням укладення 11.10.2014 року договору позики є оригінал договору від 11.10.2014 року та оригінал розписки від імені відповідачки.

На час укладення договору позики він знаходився з відповідачкою у шлюбі, який було зареєстровано 05.06.2009 року. На час звернення з позовом до суду розглядається цивільна справа про розірвання шлюбу між позивачем та відповідачкою.

Відповідно до п.п.9,11 договору позики по закінченню строку, вказаного в п.2 договору, позичальник зобов`язується протягом наступного дня повернути суму позики, зазначену в п.1 договору в гривнях, в сумі еквівалентній 38 000,00 (тридцять вісім тисяч) доларів США, за курсом НБУ на дату повернення позики, але у зазначений в договорі позики строк відповідачкою грошові кошти у вказаній сумі до часу звернення до суду повернуті не були. Підтвердженням повернення позики є передача розписки позикодавцем позичальнику.

Позивач вважає, що відповідачка зобов`язана повернути йому грошові кошти в розмірі, еквівалентному 38 000,00 (тридцять вісім тисяч) доларів США, що згідно офіційного курсу гривні до долара, встановленого Національним банком України станом на 22.12.2022 року (1,0 долар США - 36,5686 грн.), складає 1 389 606,8 грн.

Окрім того, в позові позивачем обґрунтовується поважність причин звернення до суду за захистом своїх прав за межами загального строку, передбаченого ст.257 ЦК України.

Після початку збройної агресії російської федерації проти України позивач виїхав зі свого постійного місця проживання у Харкові та переїхав до с. Крупчине Богодухівського району Харківської області, де був оформлений з вересня 2022 року як внутрішньо переміщена особа. Перед виїздом з Харкова частина документів з метою їх збереження, в тому числі оригінал договору позики та розписки, була передана позивачем його знайомій ОСОБА_5 , яка вивезла їх до м. Ізяслав Хмельницької області, де вона з березня 2022 року була зареєстрована як внутрішньо переміщена особа. Вказані документи були отримані від ОСОБА_5 позивачем лише в грудні 2022 року, після чого він звернувся до суду.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 28.12.2022 року відкрито провадження у справі, призначений розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 02.02.2023 року за клопотанням представника відповідача було призначене проведення судових засідань в режимі відеоконференції.

Представником відповідачки ОСОБА_4 - адвокатом Юшко Т.Г. був наданий до суду відзив на позов, в якому вона підставами для відмови у позовних вимогах позивача у повному обсязі зазначила відсутність оригіналів договору позики та розписки від 11.10.2014 року, а також пропуск позивачем строку звернення до суду за захистом своїх прав.

Представником позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_1 на підготовчому засіданні було заявлене клопотання про долучення до матеріалів справи оригіналів договору позики та розписки від 11.10.2014 року, а також письмових доказів на підтвердження поважності причин звернення позивачем з позовом за межами строку звернення до суду за захистом своїх прав, які було судом задоволено. У подальшому представником позивача було надане до суду клопотання про долучення копії рішення Київського районного суду м.Полтави від 27.04.2023 року, яке набуло чинності, по цивільній справі №641/449/22 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу, яке було судом задоволено.

Представником відповідачки ОСОБА_4 - адвокатом Юшко Т.Г. на підготовчому засіданні було заявлене клопотання про долучення до матеріалів справи письмових доказів, яке було судом задоволено. В клопотаннях представника ОСОБА_2 про витребування доказів, виклик свідків та проведення судової технічної експертизи документів ухвалами суду від 11.05.2023 року було відмовлено.

Ухвалою суду від 11.05.2023 року закрито підготовче судове провадження та справу призначено до розгляду по суті.

В судове засідання представник позивача ОСОБА_1 з`явилася, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Додатково зазначила, що за договором купівлі-продажу від 11.10.2014 року за участю позивача було продано квартиру АДРЕСА_1 , 1/3 частина якої належала ОСОБА_3 на праві особистої власності, інші 2/3 частини квартири належали батькові позивача ОСОБА_6 та його рідному братові ОСОБА_7 . Частина коштів, яка була отримана позивачем, а також частина коштів батька, які були подаровані ним своєму синові, були надані в позику позивачці. Частина коштів брата залишилися у нього. Вказаний договір купівлі-продажу зазначеної квартири було укладено саме в день оформлення договору позики з відповідачкою, яка в розписці від 11.10.2014 року зазначила, що отримані нею у позику кошти є особистою власністю позивача, бо були одержані від продажу належної йому на праві особистої власності кватири.

На отримані від позивача кошти відповідачка придбала на своє ім`я квартиру АДРЕСА_2 . З урахуванням того, що кошти були отримані відповідачкою в позику, що передбачає їх повернення, позивачем було оформлено заяву, в якій він визнає придбану ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу квартиру її особистою власністю.

Відповідно до умов договору позики від 11.10.2014 року, підтвердженням повернення позики є передача розписки позикодавцем позичальнику, оригінал договору та розписки відповідачці позивачем повернуті не були.

Сторони договору позики домовилися, що грошова сума, яка повинна бути повернута позивачу, повертається в гривнях, в сумі еквівалентній 38 000,00 (тридцять вісім тисяч) доларів США, за курсом НБУ на дату повернення позики, що становитьна дату подачі позову 1 389 606,8 грн. В розписці від свого імені відповідачка також зазначала грошову суму в гривнях з вказівкою на еквівалент долара.

Представник відповідачки ОСОБА_2 в судове засідання з`явилася, позовні вимоги не визнала, надала пояснення від імені відповідачки ОСОБА_4 , відповідно до яких 11.10.2014 року на її ім`я була оформлена квартира АДРЕСА_2 , яка була придбана за 492 100,00 (чотириста дев`яносто дві тисячі сто) гривень. В цій квартирі були зареєстровані ОСОБА_8 , батько позивача ОСОБА_6 та дочка позивача та відповідачки ОСОБА_9 . ОСОБА_4 не була проти того, щоб власником вказаної квартири був позивач, але він мав проблеми за кредитними зобов`язаннями, у зв`язку з чим не хотів оформлювати квартиру на своє ім`я та наполягав на оформленні нерухомості на ім`я відповідачки. Вказану в договорі позики та розписці від 11.10.2014 року грошову суму, еквівалентну 38 000,00 (тридцять вісім тисяч) доларів США, відповідачка не позичала. Грошові кошти, які були передані продавцю за купівлю вище зазначеної квартири, являли собою 2/3 частини коштів, отриманих від продажу квартири АДРЕСА_1 , а саме частина коштів позивача та його батька ОСОБА_6 . Батько позивача ОСОБА_6 передав грошові кошти синові на умовах, що уся родина буде мешкати в цьому житлі. Вже після укладення договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 позивач попросив відповідачку підписати договір позики, а ще пізніше написати розписку, на що відповідачка погодилася, бо чоловік мотивував необхідність оформлення документів бажанням заспокоїти батька, який дав частину коштів на придбання житла. У листопаді 2018 року позивачка пішла від чоловіка. При спілкуванні з ним 21.11.2018 року позивач віддавав дружині оригінали договору позики та розписки від 11.10.2014 року, але вона їх не взяла та запропонувала знищити особисто, на що чоловік погодився, у зв`язку з чим і викликає сумніви дійсність наданих до позову оригіналів документів на підтвердження укладання договору позики. З 2014 року до 2021 року відповідачка неодноразово пропонувала переоформити квартиру на позивача, але він не дав своєї згоди, а у 2022 році став просити довіреність від відповідачки на розпорядження вказаною квартирою, але такий варіант для відповідачки був неприйнятним.

З письмовими поясненнями від імені ОСОБА_4 представник відповідачки надала також скріншот переписки позивача з відповідачкою та роздруківки з Єдиного державного реєстру судових рішень на підтвердження наявності станом на 2014 рік у позивача боргових зобов`язань. Вказані письмові пояснення від імені відповідачки та письмові докази були долучені судом до матеріалів справи.

До початку розгляду справи представник відповідача заявляла клопотання від імені ОСОБА_4 про проведення судової технічної експертизи документів, в задоволенні якого ухвалою суду від 30.08.2023 року було відмовлено.

Під час розгляду справи представник відповідача заявила клопотання про виклик до суду безпосередньо позивача ОСОБА_3 , в задоволенні якого судом було відмовлено.

Представником відповідача в судовому засіданні було подано заяву про відвід головуючого судді, яку ухвалою суду від 31.08.2023 року було визнано необґрунтованою.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідачки, дослідивши матеріали справи та надані докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

У відповідності до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів.

Згідно зі ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

11.10.2014 року між ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 в простій письмовій формі було укладено договір позики грошових коштів, відповідно до п.п.1,2,5,6 вказаного договору позикодавець передав на умовах займу ОСОБА_4 на термін 5 років до 11.10.2019 року грошові кошти у сумі 492 100,00 (чотириста дев`яносто дві тисячі сто) гривень, що на час укладення договору еквівалентно 38 000,00 (тридцять вісім тисяч) доларів США по курсу НБУ, позика передається шляхом передачі готівки із рук позикодавця безпосередньо в руки позичальника, підтвердженням отримання позики позичальником є письмова розписка позичальника.

Відповідно до п.п.9,11 договору позики по закінченню строку, вказаного в п.2 договору, позичальник зобов`язується протягом наступного дня повернути суму позики, зазначену в п.1 договору в гривнях, в сумі еквівалентній 38 000,00 (тридцять вісім тисяч) доларів США, за курсом НБУ на дату повернення позики. Підтвердженням повернення позики є передача розписки позикодавцем позичальнику.

В розписці від 11.10.2014 року, написаною особисто ОСОБА_4 , відповідачка підтверджує отримання нею від позивача в позику грошових коштів у сумі, еквівалентній 38 000,00 (тридцять вісім тисяч) доларів США. Відповідачка в розписці зазначила, що отримані нею у позику кошти від позивача є його особистою власністю, бо були одержані від продажу належної йому на праві особистої власності квартири АДРЕСА_1 .

Оригінал договору та розписки від імені ОСОБА_4 від 11.10.2014 року були надані представником позивача у підготовчому засіданні та долучені до матеріалів цивільної справи.

Відповідно до п.п.1,3 договору купівлі-продажу від 11.10.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Гаврилюк Н.В., реєстраційний №4018, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 було продано квартиру АДРЕСА_1 , продаж здійснено за 738 150,00 (сімсот тридцять вісім тисяч сто п`ятдесят) гривень, що складає еквівалент 57 000,00 (п`ятдесят сім тисяч) доларів США, які продавці отримали від покупця повністю до підписання цього договору, в рівних частинах кожний, в безготівковій формі, згідно чинного законодавства.

З наданих представником відповідача відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків станом на 31.03.2023 року вбачається факт отримання ОСОБА_6 доходу від продажу нерухомого майна у 4 кварталі 2014 року в сумі нарахованого доходу 246 050,00 грн., джерело отримання доходів визначено ОСОБА_10 .

Також 11.10.2014 року ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом ХМНО Лук`яновою О.Б. за реєстровим номером №2651, було придбано квартиру АДРЕСА_2 . З п.п.3, 9 вказаного договору купівлі-продажу вбачається, що продаж квартири вчиняється за суму 492 100,00 грн., що станом на 11.10.2014 року є еквівалентом суми 38 000,00 доларів США, майно набувається ОСОБА_4 за рахунок її особистих коштів, що підтверджується заявою її чоловіка ОСОБА_3 від 11.10.2014 року.

Вказаний факт належності відповідачці зазначеної квартири на праві особистої власності підтверджується також копію заяви від імені позивача від 11.10.2014 року, підпис на якій засвідчено приватним нотаріусом ХМНО Лук`яновою О.Б., реєстраційний номер 2649, 2650.

При ухваленні рішення суд враховує, що договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 11.10.2014 року, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Гаврилюк Н.В., договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Лук`яновою О.Б. було укладено саме в день оформлення договору позики між позивачем та відповідачкою, а також відповідність грошової суми, вказаної в договорах купівлі-продажу нерухомого майна розміру суми позики, отриманої відповідачкою від позивача.

Також суд враховує, що представник відповідачки у судовому засіданні та відповідачка в своїх письмових поясненнях не оспорювали факт підписання ОСОБА_4 договору позики від 11.10.2014 року та написання власноручно відповідачкою розписки від 11.10.2014 року.

На час укладення договору позики 11.10.2014 року позивач знаходився з відповідачкою у шлюбі, укладеному 05.06.2009 року, актовий запис 142. Рішенням Київського районного суду м.Полтави від 27.04.2023 року по цивільній справі №641/449/22 шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , який було зареєстровано 05.06.2009 року, розірвано. Рішення по справі №641/449/22 набрало законної сили 30.05.2023 року.

Надані представником відповідачки скріншоти переписки суд не приймає як доказ, бо не встановлено джерело їх походження, а також факти, які ці скріншоти підтверджує.

Відповідно до ч.1 ст.64 СК України дружина та чоловік мають право на укладення між собою усіх договорів, які не заборонені законом, як щодо майна, що є їхньою особистою приватною власністю, так і щодо майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

В силу ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст.527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Зі ст. 533 ЦК України вбачається, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Верховний Суд у постанові від 19 вересня 2019 року у справі № 176/2967/13-ц (провадження № 61-41962св18) зробив висновок, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладання договору та змісту умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Верховний Суд при розгляді цивільної справи № 388/1354/17-ц (провадження № 61-45859св18) зазначив, що письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Наявність оригіналу боргової розписки у позивача, кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Вказане також узгоджується з висновками Верховного Суду України, які викладені у постановах від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13; від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14.

Відповідно до інформації з сайту Національного банку України офіційний курс Національного Банку України станом на 22.12.2022 року становить 36,5686 грн. за 1,0 долар США. Таким чином, грошова сума, яку відповідачка повинна повернути позивачу згідно з умовами п.9 договору позики в розмірі, еквівалентному 38 000,00 (тридцять вісім тисяч) доларів США, складає 1 389 606 (один мільйон триста вісімдесят дев`ять тисяч шістсот шість) гривень 80 коп.

Щодо звернення позивача до суду за межами загального строку, передбаченого ст.257 ЦК України, суд зазначає наступне.

Позивач обґрунтовує таке звернення своїм виїздом за межі Харкова у зв`язку з початком збройної агресії російської федерації проти України та передачею оригіналів документів його знайомій ОСОБА_5 , яка в березні 2022 року вивезла їх до місто Ізяслав Хмельницької області, де вона була зареєстрована як внутрішньо переміщена особа, та повернула документи лише в грудні 2022 року. На підтвердження вказаних фактів позивачем надані письмові пояснення ОСОБА_5 , в яких вона підтверджує викладені позивачем обставини, копії довідок внутрішньо переміщених осіб на ім`я ОСОБА_5 та ОСОБА_3 .

Суд, враховуючи наявність воєнного стану на території України з 24.02.2022 року, незначний строк, який було пропущено позивачем, вважає, що порушене право позивача по причині поважності пропуску строку звернення до суду підлягає захисту.

Отже, факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, є достовірними та обґрунтованими, підтверджені письмовими доказами, сумніву у суду не викликають та за таких обставин суд вважає, що позов про стягнення суми боргу підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Тому з відповідачки також слід стягнути на користь позивача понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 12 405,00 грн.

На підставі наведеного, відповідно до ст. ст. 16, 20, 526, 549, 610, 611, 628, 1046, 1047,1049 Цивільного кодексу України, керуючись ст.ст.89, 141, 263, 265, 268, 273, 280-282, 354-355 Цивільного процесуального кодексу України, -

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_3 , код РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_4 , код РНОКПП НОМЕР_2 ) суму боргу за договором позики від 11.10.2014 року в сумі 1 389 606 (один мільйон триста вісімдесят дев`ять тисяч шістсот шість) грн. 80 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_3 , код РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_4 , код РНОКПП НОМЕР_2 ) понесені судові витрати в розмірі 12 405,00 (дванадцять тисяч чотириста п`ять) гривень 00 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя А.М. Гримайло