печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2023 року Печерський районний суд м. Києва

Суддя Батрин О.В.

секретар судового засідання Габрись О.М.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Управління справами Апарату Верховної Ради України

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління справами Апарату Верховної Ради України про визнання незаконним та скасування розпорядження,

представники позивача ОСОБА_4., ОСОБА_6.,

представник відповідача ОСОБА_2

В С Т А Н О В И В :

У травні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача Управління справами Апарату Верховної Ради України, відповідно до якого просила визнати незаконним та скасувати розпорядження відповідача від 21.04.2023 року № 59 (1171946) про проведення службового розслідування.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 29.07.2021 року між позивачем та відповідачем укладено контракт № 15-02-11, відповідно до положень якого позивача призначили на посаду директора Державного підприємства «Готельний комплекс «Національний» Управління справами Апарату Верховної Ради України» строком з 29.07.2021 року по 25.07.2026 року включно. 24.04.2021 року до ДП «Готельний комплекс «Національний» Управління справами Апарату Верховної Ради України» надійшло розпорядження Управління справами Апарату Верховної Ради України про проведення службового розслідування від 21.04.2023 року № 59 (1171946) та на час проведення службового розслідування позивача було відсторонено від виконання обов`язків директора ДП «Готельний комплекс «Національний» зі збереженням заробітної плати. Разом з тим, умовами контракту № 15-02-11 не передбачено можливості відсторонення директора від виконання обов`язків. Крім того, розпорядженням про проведення службового розслідування від 21.04.2023 року № 59 не передбачено покладення обов`язків тимчасово виконуючого обов`язків на іншого працівника, що свідчить про те, що відповідач свідомо та умисно своїми діями залишив державне підприємство на невизначений строк без керівництва. При цьому, вся інформація, яка визначена розпорядженням № 59 як предмет службового розслідування, раніше надавалась керівнику Апарату Верховної Ради України через систему електронного документообігу, але жодної дії в рамках визначеної службової перевірки представниками комісії або працівниками справами Управління справами Апарату Верховної Ради України здійснено не було. Таким чином, позивач вважає, що перевірку було розпочато з метою відсторонення її від здійснення посадових обов`язків та нанесення в подальшому шкоди підприємству, у зв`язку з чим звернулась до суду за захистом своїх прав шляхом визнання незаконним та скасування розпорядження відповідача від 21.04.2023 року № 59 (1171946) про проведення службового розслідування.

Ухвалою суду від 09.05.2023 року цивільну справу прийнято до розгляду за правилами спрощеного (позовного) провадження з викликом сторін, призначено судове засідання на 07.06.2023 року (а.с. 62).

Ухвалою суду від 09.05.2023 року у задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі відмовлено (а.с. 64).

13.06.2023 року від позивача ОСОБА_1 до суду надійшли додаткові письмові пояснення, відповідно до яких 20.04.2023 року через систему електронного документообігу підприємства позивачем було отримано повідомлення № 15/16-2023/81235 про розірвання контракту та 24.04.2023 через систему електронного документообігу підприємства надійшло розпорядження Управління справами Апарату Верховної Ради України про проведення службового розслідування від 21.04.2023 року № 59 (1171946) та на час проведення службового розслідування позивача було відсторонено від виконання обов`язків директора ДП «Готельний комплекс «Національний». 08.05.2023 року до ДП «Готельний комплекс «Національний» надійшов запит № 02 від 08.05.2023 голови комісії з проведення службового розслідування щодо надання для ознайомлення та вивчення документів по запитуваному переліку 10.05.2023 року. 09.05.2023 року та 16.05.2023 року ДП «Готельний комплекс «Національний» було направлено голові комісії лист щодо надання комісії документів для ознайомлення та вивчення. Однак, з`явившись до будівлі готелю комісія з проведення службового розслідування, зокрема, її голова категорично відмовилася від підписання актів приймання-передачі оригіналів документів, пояснивши це тим, що вона не уповноважена на такі дії. У зв`язку з відмовою комісії від підписання актів приймання-передачі оригіналів документів, 17.05.2023 року ДП «Готельний комплекс «Національний» направило керівнику Управління справами лист щодо службового розслідування та скановані копії всіх запитуваних документів, які було перелічено в актах через систему електронного документообігу. Розпорядженням № 66 від 19.05.2023 року позивача було звільнено з займаної посади директора ДП «Готельний комплекс «Національний». При цьому, вказане розпорядження не містило в собі жодної інформації щодо результатів проведення службового розслідування та щодо самого розслідування взагалі. Крім того, на даний час позивачу не надані висновки комісії з питань здійснення контролю за використанням державного майна, переданого в оренду, а також виявлення майна, яке не використовується державними підприємствами та установами, утвореної на підставі розпорядження по Управлінню справами Апарату Верховної Ради України від 01.03.2023 року, яка проводила перевірку приміщень ДП «Готельний комплекс «Національний» з 03.04.2023 по 07.04.2023 року. Також не отримано висновку та/або зауважень щодо орендованих приміщень готелю, а саме щодо невідповідності площі приміщень, переданих в оренду, з площами фактичного використання орендарями, що не відповідає умовам договорів оренди від 20.06.2011 року № 142, від 20.08.2018 року № 309 та від 26.02.2018 року № 99. Тобто у позивача фактично відсутня інформація щодо підтвердження існування зазначених фактів, які є предметом службового розслідування.

23.06.2023 року від представника відповідача Ханіка Ю.П. до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого заперечив проти задоволення позовних вимог, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність, посилаючись на Положення про Управління справами Апарату Верховної Ради України, затвердженого розпорядженням Голови Верховної Ради України від 04.10.2021 № 851-к, яким визначено, що у сфері Управління справами, як уповноваженого органу управління, перебувають державні підприємства та установи з правами юридичної особи, що забезпечують діяльність Верховної Ради України, серед них і ДП «Готельний комплекс «Національний», яке засновано на державній власності та належить до сфери управління Апарату Верховної Ради України. Згідно зі Статутом підприємства директор підприємства призначається та звільняється з посади розпорядженням по Управлінню справами Апарату Верховної Ради України відповідно до законодавства та з директором підприємства укладається контракт, у якому, зокрема, визначаються строк найму, права, обов`язки і відповідальність, умови матеріального забезпечення, звільнення з посади. Розпорядженням по Управлінню справами Апарату Верховної Ради України від 29.07.2021 року на посаду директора ДП «Готельний комплекс «Національний» призначено ОСОБА_1 на умовах контракту. Розпорядженням Управління справами Апарату Верховної Ради України від 21.04.2023 року № 59 прийнято рішення про проведення службового розслідування стосовно директора ДП «Готельний комплекс «Національний», оскільки виявлено факти спричинення директором цього підприємства збільшення заборгованості зі сплати земельного податку до бюджету, невідповідність площі приміщень, переданих в оренду, площам фактичного використання орендарями, що не відповідає умовам договорів оренди. При цьому, виконання обов`язків директора підприємства розпорядженням Управління справами Апарату Верховної Ради України від 24.04.2023 № 60 покладено на заступника директора цього підприємства Тихого К.В. Таким чином, Порядок проведення службового розслідування, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 13.06.2000 № 950, є тим нормативно-правовим актом, дія якого поширюється на спірні правовідносини між сторонами та передбачає відсторонення позивача від роботи уповноваженим органом. Крім того, відповідно до Закону України «Про управління об`єктами державної власності» органи, які забезпечують діяльність Верховної ради України виконують функції з управління державним майном, у зв`язку з чим розпорядження від 21.04.2023 року № 59 «Про проведення службового розслідування» прийнято з дотриманням норм законодавства.

Ухвалою суду від 12.07.2023 року у задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_2 про закриття провадження у справі відмовлено.

Представники позивача ОСОБА_4 , ОСОБА_6. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на викладене у відзиві на позов, просив відмовити в задоволенні позову.

Суд, заслухавши пояснення представників стоірн, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів в матеріалах справи, дійшов таких висновків.

Відповідно до п. 1 Положення про Управління справами Апарату Верховної Ради України, затвердженого розпорядженням Голови Верховної Ради України від 04.10.2021 року № 851-к (далі - Положення), Управління справами апарату Верховної Ради України є структурним підрозділом Апарату Верховної Ради України, у відання якого входять питання фінансового, матеріально-технічного, соціально-побутового та іншого забезпечення діяльності Верховної Ради України, її органів та народних депутатів України.

Пунктом 11 Положення визначено, що у сфері управління Управління справами, як уповноваженого органу управління, перебувають державні підприємства та установи з правами юридичної особи, що забезпечують діяльність Верховної Ради України, серед них і ДП «Готельний комплекс «Національний».

Згідно з розділом V Положення Управління справами очолює керівник, який у межах своїх повноважень видає розпорядження, скасовує накази та розпорядження керівників державних підприємств та установ, що належать до сфери управління Управління справами, які суперечать законодавству.

Пунктом 1 Статуту ДП «Готельний комплекс «Національний» Управління справами Апарату Верховної Ради України, затвердженого розпорядженням по Управлінню справами від 31.12.2021 року № 227, встановлено, що підприємство засновано на державній власності та належить до сфери управління Апарату Верховної Ради України.

Відповідно до п. 2 Статуту уповноваженим органом управління підприємством є Управління справами.

Управління підприємством здійснює директор, який підзвітний Уповноваженому органу управління (п. 36 Статуту).

Згідно з п.п. 37, 38 Статуту директор підприємства призначається та звільняється з посади розпорядженням по Управлінню справами Апарату Верховної Ради України відповідно до законодавства. З директором підприємства укладається контракт, у якому, зокрема, визначаються строк найму, права, обов`язки і відповідальність, умови матеріального забезпечення, звільнення з посади.

Судом встановлено, що 29.07.201 року між позивачем ОСОБА_1 та Управлінням справами Апарату Верховної Ради України в особі Першого заступника Керівника Апарату Верховної Ради України керуючого справами Багдасаряном Е.Г. укладено контракт № 15/02-11, відповідно до якого ОСОБА_1 наймається (призначається) на посаду директора державного підприємства «Готельний комплекс «Національний» Управління справами Апарату Верховної Ради України строком з 29.07.2021 року по 25.07.2026 року включно (а.с. 13-17).

Розпорядженням по Управлінню справами Апарату Верховної Ради України від 29.07.2021 року № 125 позивача ОСОБА_1 29.07.2021 року призначено на посаду директора державного підприємства «Готельний комплекс «Національний» Управління справами Апарату Верховної Ради України.

Пунктом 1.2. контракту № 15/02-11 від 29.07.2021 року передбачено, що на підставі контракту виникають трудові відносини між директором підприємства та Уповноваженим органом управління.

Розпорядженням Управління справами Апарату Верховної Ради України від 21.04.2023 року № 59 прийнято рішення про проведення службового розслідування стосовно директора підприємства ОСОБА_1 , оскільки виявлено факти спричинення директором цього підприємства збільшення заборгованості зі сплати земельного податку до бюджету, невідповідність площі приміщень, переданих в оренду, площам фактичного використання орендарями, що не відповідає умовам договорів оренди від 20.06.2011 року № 142, від 20.08.2018 року № 309 та від 26.02.2018 року № 99, та ймовірно призвело до недотримання надходжень у вигляді орендної плати, а також відсутності договорів страхування орендованого майна у орендарів - фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 та ТОВ «Лєарт» (а.с. 23).

Повідомленням Управління справами Апарату Верховної Ради України від 20.04.2023 року позивача ОСОБА_1 повідомлено про дострокове розірвання з нею контракту від 29.07.2021 року № 15/02-11.

Розпорядженням Управління справами Верховної Ради України від 24.04.2023 року № 60 покладено виконання обов`язків директора державного підприємства «Готельний комплекс «Національний» на заступника директора підприємства Тихого К.В. (а.с. 34).

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України громадянам гарантується право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Згідно зі ст. 3, 4 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Відповідно до ч. 3 ст. 21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в том числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 13 червня 2000 року № 950 затверджено «Порядок проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та осіб, які для цілей Закону України «Про запобігання корупції» прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» (далі Порядок ).

Згідно з підпунктом «а» пункту 2 частини першої статті 3 Закону України «По запобігання корупції» суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону, є особи, які для цілей цього Закону прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування є посадові особи юридичних осіб публічного права, які не зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті.

Відповідно до частини другої статті 81 ЦК України юридична особа публічного права створюється розпорядчим актом Президента України, органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування.

Службове розслідування - це комплекс заходів, які здійснюються з метою уточнення причин, установлення обставин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення, відповідальність за яке передбачена законодавством України, та ступеня вини особи (осіб), яка вчинила це правопорушення.

Висновок службового розслідування, в якому відображено узагальнений опис виявлених порушень норм законодавства, не є рішенням суб`єкта владних повноважень, яке безпосередньо породжує правові наслідки для суб`єктів відповідних правовідносин і має обов`язковий характер.

За своєю правовою природою висновок службового розслідування є службовим документом, який фіксує факт проведення службового розслідування і є носієм доказової інформації про обставини, що стали підставами для його призначення.

Висновки службового розслідування не породжують обов`язкових юридичних наслідків. Зафіксовані в результатах службового розслідування обставини можуть бути підтверджені або спростовані судом у разі спору про законність рішень суб`єкта владних повноважень, в основу яких покладені зазначені в ньому висновки. Отже, висновок за результатами службового розслідування є лише носієм певної інформації.

Пунктом 1 Порядку визначено, що відповідно до цього Порядку стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та осіб, які для цілей Закону України «Про запобігання корупції» (далі - Закон) прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, може бути проведено службове розслідування: у разі невиконання або неналежного виконання ними службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або заподіяло значну матеріальну чи моральну шкоду громадянинові, державі, підприємству, установі, організації чи об`єднанню громадян; у разі недодержання посадовими особами місцевого самоврядування законодавства про службу в органах місцевого самоврядування, антикорупційного законодавства; на вимогу особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, або особи, яка для цілей Закону прирівнюється до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, з метою зняття безпідставних, на її думку, звинувачень або підозри; з метою виявлення причин та умов, що призвели до вчинення корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення чи невиконання вимог Закону в інший спосіб, за поданням спеціально уповноваженого суб`єкта у сфері протидії корупції або приписом Національного агентства з питань запобігання корупції (далі - Національне агентство) за рішенням керівника органу, підприємства, установи, організації, в якому працює особа, стосовно якої пропонується проведення службового розслідування, а у разі його відсутності - особи, яка виконує його обов`язки (далі - керівник органу).

Пунктом 2 Порядку встановлено, що рішення щодо проведення службового розслідування приймається керівником органу, в якому працює особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, або особа, яка для цілей Закону прирівнюється до особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, стосовно якої планується проведення службового розслідування.

Згідно з пунктом 3 Порядку рішенням щодо проведення службового розслідування визначаються голова комісії з проведення службового розслідування, інші члени комісії, предмет і дата початку та закінчення службового розслідування. Строк службового розслідування не може перевищувати двох місяців.

Таким чином, ОСОБА_1 є посадовою особою юридичної особи публічного права, на яку поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції» та вимоги Порядку проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та осіб, які для цілей Закону України «Про запобігання корупції» прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування № 950 від 13 червня 2000 року (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 13 вересня 2017 року № 691)

При цьому, суд не бере до уваги доводи позивача ОСОБА_1 щодо порушення її трудових прав, у зв`язку із прийняттям відповідачем розпорядження про проведення службового стосовно неї, оскільки прийняття такого рішення не має жодних правових наслідків та, відповідно, не порушує права позивача.

Такий висновок узгоджується з правовим висновком, викладеним Верховним Судом в постановах від 3 червня 2022 році у справі № 331/2328/21-ц, від 28 січня 2022 року у справі 344/3913/19 та від 10 лютого 2021 року у справі № 640/9600/20.

Статтею 46 КЗпП України передбачено, що відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

Відсторонення працівника від роботи - це призупинення виконання ним своїх трудових обов`язків за рішенням уповноважених на це компетентних органів з підстав, передбачених законодавством, що, як правило, відбувається з одночасним призупиненням виплати йому заробітної плати.

При відстороненні трудові відносини працівника з роботодавцем не припиняються, тому тут не йдеться про звільнення з роботи. Однак при цьому працівник тимчасово не допускається до виконання своїх трудових обов`язків.

Відсторонення від роботи можливе лише у випадках, що передбачені законодавством. Про це оголошується наказом або розпорядженням керівника підприємства, установи чи організації, і про це працівник повинен бути повідомлений. Термін відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили. Працівник має право оскаржити наказ про відсторонення від роботи у встановленому законом порядку.

За змістом статті 46 КЗпП України допускається відсторонення працівника або у випадках, перелічених у статті, або в інших випадках, які повинні бути також передбачені певним нормативно-правовим актом.

У пункті 4 Порядку № 950 законодавець окремо врегульовує питання відсторонення особи, щодо якої проводиться службове розслідування.

Абзацом першим пункту 4 Порядку № 950 встановлено, що службове розслідування проводиться з відстороненням особи, стосовно якої проводиться службове розслідування, від здійснення повноважень на посаді або без такого відсторонення. Рішення про відсторонення приймається керівником органу.

Таке окреме врегулювання та зазначення про те, що рішення про відсторонення приймається керівником органу, який має право приймати рішення про проведення службового розслідування, дає підстави вважати про наділення Порядком № 950 керівника органу певним обсягом дискреційних повноважень на вирішення цього питання. Інакше б була відсутня необхідність у такому окремому зазначенні, якби виключні підстави відсторонення особи від здійснення повноважень на посаді при проведенні службового розслідування були б чітко визначені чинним законодавством, в тому числі Порядком № 950.

Про альтернативність вибору керівника при вирішенні питання відсторонення особи від здійснення повноважень на посаді при проведенні службового розслідування свідчить й застосування словосполучення «може бути» в абзаці третьому пункту 4 Порядку № 950. У вказаному пункті зазначено, що особа, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, якщо інше не передбачено Конституцією і законами України, може бути відсторонена від здійснення повноважень за рішенням керівника органу до закінчення розгляду справи судом.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що питання відсторонення чи не відсторонення особи, стосовно якої проводиться службове розслідування є дискреційним повноваженням суб`єкту, яким було прийнято рішення про проведення службового розслідування.

У постанові Верховного Суду від 03 березня 2021 року у справі № 320/4182/20 зазначено, що поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № К (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих, яких він вважає найкращим для даних обставин.

Пунктами 1.6, 2.4 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 23 червня 2010 року № 1380/5, передбачено, що дискреційні повноваження - сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно - правовим актом, проектом нормативно - правового акту.

Отже, дискреційними повноваженнями є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Суд не може зобов`язати обрати один з правомірних варіантів поведінки, оскільки який би варіант реалізації повноважень не обрав суб`єкт владних повноважень, кожен з них буде правомірним, а тому це не порушує будь-чиїх прав.

Враховуючи наведене, судом встановлені обставини наявності у відповідача законних підстав щодо винесення розпорядження про проведення службового розслідування стосовно позивача, та вважає правомірним та обґрунтованим у зв`язку з цим прийняття відповідачем рішення щодо тимчасового відсторонення позивача від виконання ним службових обов`язків відповідно до пункту 4 Порядку.

Такий висновок апеляційного суду узгоджується з правовим висновком, викладеним Верховним Судом в постанові від 3 червня 2022 році у справі № 331/2328/21-ц.

Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України).

Враховуючи, що судом не встановлено порушення відповідачем прав позивача, то і відсутні підстави для визнання незаконним та скасування розпорядження відповідача від 21.04.2023 року № 59 (1171946) про проведення службового розслідування.

Виходячи з викладеного суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати їй не відшкодовуються.

Керуючись ст. 3, 4, 21, 46 КЗпП України, ст. 15,81 ЦК України, ст. 12, 13, 76-81, 223, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління справами Апарату Верховної Ради України про визнання незаконним та скасування розпорядження - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання до Київського апеляційного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

позивач: ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1

відповідач: Управління справами Апарату Верховної Ради України: 01008, м. Київ, вул. Грушевського, 5,

Суддя О.В.Батрин