Провадження № 2/947/473/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.03.2023 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Салтан Л.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг» (м. Київ, вул. Ризька, 73-Г, оф. 7/1) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» (м. Київ, просп. Перемоги, 90-А), Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ВЕЙ ФОР ПЕЙ» (м. Запоріжжя, вул. Незалежної України, 39 А, оф. 27) про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

25 липня 2022 року представник позивача ТОВ «УМ Факторинг» звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_1 , треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА», Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ВЕЙ ФОР ПЕЙ» про стягнення заборгованості у розмірі 6887грн. 78 коп.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 26.12.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 (надалі - Відповідач, Споживач) укладено кредитний договір № 3404417 (надалі - Кредитний договір), про надання фінансового кредиту, відповідно до якого, Відповідач отримав позику у розмірі 2000 грн. 00 коп., строком на 30 днів, шляхом переказу коштів на його платіжну картку № НОМЕР_1 .

06 вересня 2019 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «УМ Факторинг» (надалі - Позивач) укладено договір факторингу №1 та підписано реєстр прав вимог № 14 від 03.08.2021 року.

Враховуючи вищезазначене, Позивач став новим кредитором, та отримав праве вимоги до Відповідача за Кредитним договором.

На даний час Відповідач ухиляється від виконання зобов`язання і заборгованість зі Кредитним договором не погашає, що є порушенням законних прав Позивача.

Станом на день подання позовної заяви, загальна сума заборгованості Відповідача зі Кредитним договором складає 6887 грн. 78 коп..

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями року зазначена позовна заява передана судді Салтан Л.В.

Ухвалою суду від 12.08.2022 року відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідач ОСОБА_1 надала відзив, відповідно до якого просила у позові відмовити посилаючись на те, що вона жодних кредитних договорів не укладала, не підписувала, грошей за такими договорами не отримувала, відповідно заборгованість не виникала. Вона не мала і на сьогодні не має зареєстрованої адреси електронної пошти, і відповідно, не проходила ідентифікації, верифікації або інших процедур, необхідних для укладення кредитного договору. Вона є працюючою пенсіонеркою і здійснення таких електронних операцій у віці 64 роки є надто складним для неї. Влна дійсно мала картку із зазначеними реквізитами, але транзакцїї по цій картці були припинені 30.11.2020 року, про що АБ «Приватбанк» надав відповідну довідку. У разі наявності переказу кредитних коштів на вказану картку такі операції були б зазначені в довідці. Таким чином вказаних у позовній заяві коштів вона не отримувала, а Позивачем не тільки не доведений факт переказу коштів, але й не доведений факт, що саме вона зверталася для оформлення кредиту, проходила верифікацію та інші дії.

Представники третіх осіб: ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ВЕЙ ФОР ПЕЙ» повідомлені належним чином, пояснення на позов не наддали.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Суд, вивчивши матеріали справи та подані сторонами докази, встановив такі фактичні обставини справи.

26.12.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 (надалі - Відповідач, Споживач) укладено кредитний договір № 3404417 (надалі - Кредитний договір), про надання фінансового кредиту, відповідно до якого, Відповідач отримав позику у розмірі 2000 грн. 00 коп., строком на 30 днів, шляхом переказу коштів на його платіжну картку № НОМЕР_1 .

06 вересня 2019 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «УМ Факторинг» (надалі - Позивач) укладено договір факторингу №1 та підписано реєстр прав вимог № 14 від

03.08.2021 року

Як зазначає позивач, станом на день подання позовної заяви, загальна сума заборгованості Відповідача зі Кредитним договором складає 6887 грн. 78 коп.

Між сторонами виникли відносини, які регулюються цивільним кодексом України.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

При укладанні Договору сторони керувались ч.1 ст. 634 ЦК України. Згідно статті ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Положеннями ст. 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням проведеним належним чином.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином у відповідності до умов договору. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Статтею 615 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Як стверджує позивача, позичальники свої зобов`язання за договорами виконали в повному обсязі.

Проте, підтвердження цього факту позивачем суду не надано.

Права кредитора за договором факторингу набув позивач по справі.

Однак, стверджуючи, що відповідач неналежним чином виконував умови кредитних договорів, внаслідок чого створилися заборгованості за кредитами у зазначених позивачем сумах, позивач не надає судові жодного доказу на підтвердження цього факту, а також не надає розрахунку заборгованості, яка виникла на день укладення договорів факторингу.

За нормою ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Із дослідженого судом Договору № 3404417 про надання споживчого кредиту від 26.12.2020 встановлено, що останній укладено в електронній формі.

Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Отже, законодавство визначає «електронним доказом» інформацію в електронній (цифровій) формі, яка містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (втому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), вебсайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Відтак, якщо документ в електронній формі містить важливі дані, що можуть розкрити обставини справи, а також є допустимим та прийнятним з точки зору форми та змісту, то такий документ може бути визнаний електронним доказом та прийнятий судом.

Стаття 5, 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» визначає, що електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Слід зазначити, що паперова копія електронного документа не є письмовим доказом, а електронна копія письмового (паперового) документа не є електронним доказом. Закон встановлює чіткі вимоги до належного засвідчення електронної чи письмової (паперової) копій електронного доказу.

В даному випадку позивачем подано паперові копії електронних доказів, але відповідач в своєму відзиві ставить під сумнів взагалі наявність вказаного договору та можливість його укладення, а оригінали, виходячи з викладеного вище, суду не надано, тому подані позивачем докази суд не може прийняти до уваги.

Суд також керується правовим висновком Верховного Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, яка висловлена при розгляді справи № 757/28231/13-ц у аналогічних правовідносинах і вважає, що єдиним належним доказом достовірності наданих копій могло бути лише дослідження оригіналів електронних доказів.

Належним чином дослідити подані стороною докази (у даному випадку - договір та додатки до нього, докази на підтвердження укладення договору), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами не має можливості.

Отже,суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову, виходячи з того, що позивач не довів наявність прав вимоги за кредитним договором, а у суду не було можливості перевірки справжності цих документів шляхом співставлення із оригіналом, який позивачем не надано, що судом розцінюється як перешкоди для перевірки справжності електронних документів.

Згідно до вимог статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Проте, з позову та доданих до нього доказів не вбачається, що позивачем доведено обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог про стягнення з відповідача сум заборгованостей за кредитними договорами.

Таким чином, позовні вимоги, на думку суду, не є обґрунтованими задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у разі задоволення позову.

Оскільки суд вважає за необхідне у задоволенні позову відмовити, зазначені позивачем судові витрати стягненню з відповідача на його користь не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 525-526, 530, 551, 611, 616, 623, 1054 ЦК України, ст. ст. 12, 19, 81, 82, 89, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 280-282 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг» (м. Київ, вул. Ризька, 73-Г, оф. 7/1) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» (м. Київ, просп. Перемоги, 90-А), Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ВЕЙ ФОР ПЕЙ» (м. Запоріжжя, вул. Незалежної України, 39 А, оф. 27) про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання Одеському апеляційному суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 14.03.2023 року.

Суддя Салтан Л. В.