Справа № 365/853/16-ц
Номер провадження: 2/365/1/23
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

24 квітня 2023 року смт Згурівка

Згурівський районний суд Київської області в складі:

головуючого - судді ХИЖНОГО Р.В.

за участі

секретаря судового засідання НОСОВОЇ О.О.

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Стислий виклад позиції позивача.

26.12.2016 року позивач ОСОБА_4 звернувся до Згурівського районного суду Київської області із позовом до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , в якому просив стягнути солідарно з відповідачів на його користь матеріальну шкоду в сумі 29042,54 грн, моральну шкоду в сумі 800000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 07 травня 2015 року близько 11 год. 00 хв, на території біля с. Стара Оржиця Згурівського району Київської області, ОСОБА_5 , керуючи колісним трактором марки МТЗ-82УК, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_6 , здійснив наїзд на праву ногу позивача, чим завдав останньому тілесні ушкодження.

Відповідно до висновку СМЕ № 81/д від 21.07.2015 року у ОСОБА_4 виявлені наступні тілесні ушкодження: перелом латерального виростка правої великогомілкової кістки, гематома передньої черевної стінки. Перелом латерального виростка правої великогомілкової кістки відноситься до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, за ознакою розладу здоров`я понад 21 добу. Гематома передньої черевної стінки відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.

Зазначене також підтверджується висновком комплексної медико-автотехнічної експертизи № 98/к/5-01/794 від 18.09.2015 року.

Виявлені ушкодження утворилися при наїзді переднім колесом трактора, що повністю підтверджується висновком додаткової комплексної медико-автотехнічної експертизи від 12.09.2016 року № 82/к/19/8-02/1229.

За вказаним фактом внесені відомості до ЄРДР за № 0000114 за ч. 2 ст. 122 КК України.

В ході розгляду справи позивач уточнив позовні вимоги, звернувши до суду із позовною заявою до ОСОБА_5 про стягнення матеріальної та моральної шкоди. Після уточнення позовних вимог просив стягнути з ОСОБА_5 на його користь матеріальну шкоду в сумі 29042,54 грн та моральну шкоду в сумі 1944000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 07 травня 2015 року близько 11 год. 00 хв, на території біля с. Стара Оржиця Згурівського району Київської області, ОСОБА_5 , керуючи колісним трактором марки МТЗ-82УК, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_6 , здійснив наїзд на праву ногу позивача, чим завдав останньому тілесні ушкодження.

Відповідно до висновку СМЕ № 81/д від 21.07.2015 року у ОСОБА_4 виявлені наступні тілесні ушкодження: перелом латерального виростка правої великогомілкової кістки, гематома передньої черевної стінки. Перелом латерального виростка правої великогомілкової кістки відноситься до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, за ознакою розладу здоров`я понад 21 добу. Гематома передньої черевної стінки відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.

Зазначене також підтверджується висновком комплексної медико-автотехнічної експертизи № 98/к/5-01/794 від 18.09.2015 року.

Виявлені ушкодження утворилися при наїзді переднім колесом трактора, що повністю підтверджується висновком додаткової комплексної медико-автотехнічної експертизи від 12.09.2016 року № 82/к/19/8-02/1229.

Яготинський районний суд Київської області 15.06.2020 року розглянув кримінальне провадження № 0000114 відносно ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 122 КК України. Обвинуваченим ОСОБА_5 та його захисником до суду було подано клопотання про закриття кримінального провадження у звязку із закінченням строків давності. Суд ухвалив звільнити ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності згідно з ст. 49 КК України. Звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є нереабілітуючою підставою. Така позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року № 398/571/15-ц. Таким чином, обставини вчинення відповідачем кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КК України, встановлені ухвалою Яготинського районного суду Київської області від 05.06.2020 року, та відповідно до вимог ч. 6 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню. Відповідач розумів наслідки закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав.

У зв`язку із тілесними ушкодженнями, позивач був змушений витрачати кошти на лікування, а саме він витратив 29042,54 грн.

Також діями відповідача позивачу було заподіяно моральну шкоду, яка полягає у пережитому емоційному стресі, почуттях страху за своє життя та здоров`я, тривожності, порушенні сну, дискомфорт від лікування він був змушений пристосовуватись до негативних умов існування, порушенні життєвих планів, тощо. Розмір душевних страждань позивач оцінює у розімірі1944000,00 грн, враховуючи висновок судово-психіатричного експерта № 170 ц від 18.10.2017 року.

Додатково представник позивача зазначив, що правова позиція про те, що звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України є нереабілітуючими обставинами, що викладено також у постанові Верховного Суду від 14 серпня 2019 року у справі № 140/1625/14-ц, постанові Верховного Суду від 17 серпня 2022 року у справі № 346/4425/18, постанові Верховного Суду від 27 лютого 2023 року у справі № 367/6377/17. Відтак, відповідач повинен відшкодувати позивачу заподіяну з його вини шкоду. Доводи сторони відповідача, що стороною позивача не наведено даних щодо винуватості ОСОБА_5 у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, потрібно відхилити, адже в ухвалі Яготинського районного суду Київської області від 15.06.2020 року зазначено, що саме обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник заявили про закриття кримінального провадження та звільнення від кримінальної відповідальності з цих підстав. В судовому засіданні під час розгляду кримінального провадження ОСОБА_5 в присутності захисника просив вказане клопотання задовольнити, при цьому на запитання представника потерпілого зазначив, що йому зрозуміло, що закриття справи за закінченням строку давності є нереабілітуючою підставою, з огляду на це суд не визнає його невинуватим у вчиненні злочину.

Стислий виклад позицій відповідача.

Відповідач ОСОБА_5 та його представник ОСОБА_7 позовні вимоги не визнали. Невизнання позову обґрунтовували тим, що позивачем не було доведено, що шкода була завдана саме діями відповідача, наявний причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача та завданою шкодою, а також наявність вини відповідача. Позивач, в свою чергу, не доводить вищезазначеного посилаючись на ч. 6 ст. 82 ЦПК України. Проте, ухвала Яготинського районного суду Київської області про закриття провадження у кримінальній справі за обвинуваченням ОСОБА_5 не визначає наявність або відсутність самої події наїзду на ногу позивачу, тому у суду відсутня можливість посилатися на дану ухвалу у розумінні ч. 6 ст. 82 ЦПК України. Позивач помилково вважає, що зазначена вище ухвала та наявність обвинувального акту відносно ОСОБА_5 автоматично підтверджує обставини справи, зокрема наявність причинно-наслідкового зв`язку, та доводить вину відповідача у заподіянні шкоди. Інститут звільнення від кримінальної відповідальності не пов`язує таке звільнення із визнанням своєї винуватості у вчинені злочину. Позивач повністю нівелює презумпцію невинуватості та помилково вважає обставини справи доведеними. Винуватість особи може бути встановлено лише обвинувальним вироком суду. Конституційний Суд України 08 червня 2022 року розглянувши справу за конституційною скаргою ОСОБА_8 , вказав, що особу, підозрювану у вчиненні кримінального правопорушення, після закриття стосовно неї кримінального провадження з будь-яких підстав має сприймати вся публічна влада як таку, що не вчиняла кримінального правопорушення. За частиною першою статті 62 Конституції України лише обвинувальний вирок суду є тим судовим актом, у якому повинна бути встановлена винуватість особи у вчинені кримінального правопорушення, тому інші акти публічної влади не можуть містити жодних позицій щодо винуватості особи, навіть у вигляді припущень стосовно такої винуватості. Як наслідок, оскільки позивачем жодним чином не доведено наявність самої події (наїзд трактором на ногу позивачу), вина відповідача не встановлена (відсутній обвинувальний вирок), то і відсутні підстави для притягнення відповідача до відповідальності. Медична документація ОСОБА_4 містить лише підтвердження того, що 08.05.2015 року останнього було госпіталізовано до КЗ КОР «Київська обласна клінічна лікарня», визначено діагноз та проведено лікування, проте не містить жодного доказу причинно-наслідкового зв`язку між отриманим переломом та діями ОСОБА_5 . Висновок експерта № 98/к/5-01/794 обгрунтовує свій підсумок виключно тим, що згідно з наявними матеріалами кримінальної справи свідки не вказали, якими конкретно частинами тіла ОСОБА_4 контактував з частинами трактора, при цьому, використавши конструкцію «більш ймовірно» робить лише припущення щодо виникнення у ОСОБА_4 встановлених у нього тілесних ушкоджень внаслідок наїзду колесом трактора. Висновок експерта № 82/К/19/8-02/1229 також вказує лише на «можливе» отримання ОСОБА_4 тілесних ушкоджень за обставин наїзду на ногу площею переднього колеса трактора. Висновки експертів містять лише припущення щодо обставин ймовірного виникнення тілесних ушкоджень у позивача, а тому не доводять причинно-наслідковий звязок між їх виникненням та діями відповідача. Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які були очевидцями подій, стверджують, що наїзду трактором на ногу ОСОБА_4 не було. Лише один свідок ОСОБА_13 стверджує інше, проте його покази слід сприймати критично, оскільки він працює в СФГ «Колос», головою якого є ОСОБА_4 . Щодо посилання позивача на постанову Верховного Суду від 27 лютого 2023 року по справі № 367/6377/17, то правовідносини у справі 365/853/16-ц не є подібними до тих правовідносин, що розглядались у справі № 367/6377/17, а тому при розгляді даної справи відсутня необхідність врахування постанови Верховного Суду від 27 лютого 2023 року. Так у постанові Бородянського районного суду Київської області від 18.09.2017 року, якою особу звільнено від кримінальної відповідальності, а справу відносно нього закрито у звязку із закінченням строків давності, фактично встановлено наявність самої події та вчинення підсудним злочину. Натомість в ухвалі Яготинського районного суду Київської області від 05.06.2020 року зазначено лише виклад обставин, у яких обвинувачується ОСОБА_5 , і не містить встановлення наявності або відсутність самої події наїзду на ногу позивачу. Також Верховний Суд у постанові від 27 лютого 2023 року зазначив, що особі було зрозуміло, що закриття справи за закінченням строку давності є нереабілітуючою підставою.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Згурівського районного суду Київської області від 27 грудня 2016 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_14 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкодита справу призначено до судового розгляду.

08.02.2017 року відповідач ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди. Ухвалою Згурівського районного суду Київської області від 09 лютого 2017 року відмовлено у прийнятті до спільного розгляду зустрічний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди з позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Ухвалою від 09 лютого 2017 року зобов`язано ОСОБА_6 представити для огляду оригінал свідоцтва про реєстрацію трактора колісного марки МТЗ-82УК, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Ухвалою Згурівського районного суду Київської області від 21 вересня 2017 року у справі призначено судово-психологічну експертизу, проведення якої доручено експертам Комунального закладу Київської обласної ради «Обласне психіатрично-наркологічне медичне об`єднання. На час проведення експертизи провадження у справі зупинено.

Ухвалою Згурівського районного суду Київської області від 12 лютого 2018 року поновлено провадження у справі після проведення експертизи та отримання її висновку.

Ухвалою Згурівського районного суду Київської області від 27 березня 2018 року зупинено провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку кримінального судочинства, а саме до набрання законної сили судовим рішенням у кримінальному провадженні № 373/1531/17 за обвинуваченням ОСОБА_5 .

Ухвалою Згурівського районного суду Київської області від 11 грудня 2020 року поновлено провадження у справі після набрання законної сили ухвалою Яготинського районного суду Київської області від 05.06.2020 року у справі № 373/1531/17, згідно якої ОСОБА_5 звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України.

Ухвалою Згурівського районного суду Київської області від 03 березня 2021 року за клопотанням представника відповідача судом здійснено перехід до розгляду справи в порядку загального позовного провадження та у справі призначено підготовче судове засідання. Сторонам роз`яснені їх процесуальні права на подачу заяв по суті.

Ухвалою Згурівського районного суду Київської області від 27 квітня 2021 року виключено з числа відповідачів неналежного відповідача ОСОБА_6 . Прийнято збільшення позовних вимог стороною позивача.

Ухвалою Згурівського районного суду Київської області від 15 лютого 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Задоволено клопотання представника відповідача про виклик свідків.

Ухвалою Згурівського районного суду Київської області від 17 травня 2022 року зупинено провадження у справі до припинення перебування відповідача ОСОБА_5 у складі Збройних Сил України.

Ухвалою Згурівського районного суду Київської області від 10 січня 2023 року поновлено провадження у справі.

В ході судового розгляду справи представник позивача ОСОБА_4 ОСОБА_15 позовні вимоги підтримав.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_5 та його представник ОСОБА_7 проти задоволення позову заперечували.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Судом були допитані свідки.

Свідок ОСОБА_6 показав, що був учасником подій, що відбувалися 07.05.2015 року на полі в с. Стара Оржиця, де виник конфлікт з ОСОБА_4 . В цей день ОСОБА_5 на тракторі боронував землю. ОСОБА_4 заїхав на поле на своєму автомобілі та заблокував рух трактора, за кермом якого знаходився ОСОБА_5 . Коли трактор зупинився, ОСОБА_4 вибіг із свого автомобіля, виліз на підніжку трактора та декілька разів ударив ОСОБА_5 по голові, в той час коли останній намагався вимкнути передачу. Свідок побіг до них та оббігши трактор, свідок побачив, що ОСОБА_4 вже стоїть біля свого автомобіля «Шкода», який стояв попереду трактора. Син ОСОБА_4 ОСОБА_16 стояв на східцях трактора та наносив удари рукою по обличчю ОСОБА_5 . Свідок зауважив, що ОСОБА_4 давно мав проблеми із ногами. Отримати забій ОСОБА_4 міг тільки впавши із підніжки трактора. Наїзду на нього ніхто здійснити не міг, оскільки після блокування трактора транспортними засобами, він не зрушував з місця.

Свідок ОСОБА_10 показав, що був очевидцем подій, що відбувалися 07.05.2015 року на полі, де виник конфлікт між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , ОСОБА_6 . ОСОБА_4 заїхав на поле на своєму автомобілі та заблокував рух трактора, за кермом якого знаходився ОСОБА_5 . Коли трактор зупинився, ОСОБА_4 вибіг із свого автомобіля, виліз на підніжку трактора та почав наносити удари в обличчя ОСОБА_5 . Під час виникнення конфлікту свідок перебував на достатньо близькій відстані, близько семи метрів до місця події. Свідок чітко бачив рухи ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , тому може стверджувати, що ОСОБА_5 , перебуваючи в кабіні трактора, ОСОБА_4 не штовхав, а останній сам спіткнувся та впав з підніжки трактора. Перебуваючи на підніжці трактора ОСОБА_4 оступився та впав на землю. В момент падіння свідок чітко бачив, що ОСОБА_4 забився коліном правої ноги об металеву сходинку трактора. Також свідок стверджує, що трактор, яким керував ОСОБА_5 , на ОСОБА_4 не наїжджав, оскільки рух трактора попереду був заблокований автомобілем ОСОБА_4 , відстань між якими була від одного до півтора метри, та трактор взагалі не рухався, бо був заблокований іншою технікою з усіх боків.

Свідок ОСОБА_9 показав, що був очевидцем подій, що відбувалися 07.05.2015 року на полі, де виник конфлікт між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , ОСОБА_6 07.05.2015 року свідок перебував на полі, де його трактор обробляв землю. Побачивши групу людей, свідок вирішив підійти ближче. Підійшовши до місця події, свідок побачив, що ОСОБА_5 по колу боронує поле, а ОСОБА_4 сидить у своєму автомобілі та розмовляє по телефону. Через якийсь час туди під`їхала сільськогосподарська техніка, яка належала ОСОБА_4 , і одночасно з усіх боків загородила дорогу трактору, яким керував ОСОБА_5 . ОСОБА_4 на автомобілі заїхав на поле та став попереду трактора, відстань між ними була близько одного метра. В цей час трактор зупинився, а ОСОБА_4 вибіг з авто та підбіг до трактора. ОСОБА_4 вискочив на підніжку трактора, відкрив двері кабіни та наніс декілька ударів в обличчя ОСОБА_5 . Свідок бачив, що ОСОБА_4 , коли піднімався до кабіни трактора, вдарився правим коліном об металеву підніжку трактора, потім перебуваючи на підніжці трактора смикав ногою, що справляло враження, начебто його нога застрягла. Коли до них підбіг син ОСОБА_4 ОСОБА_16 та почав фільмувати, ОСОБА_4 підсковзнувся і впав з підніжки, а під час падіння повторно ударився правим коліном об металеву підніжку трактора. Після падіння ОСОБА_4 допомоги підвестися та посадили його до автомобіля. Проте свідок бачив, що після того ОСОБА_4 ще перебував на полі до 16:00 години.

Свідок ОСОБА_11 показав, що є рідним братом ОСОБА_4 . Свідок був очевидцем конфлікту між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , що мав місце 07.05.2015 року на полі в селі Стара Оржиця. Свідок бачив, як автомобіль «Шкода», яким керував ОСОБА_4 заблокував рух трактора, за кермом якого перебував ОСОБА_5 . Зупинивши рух трактора, ОСОБА_4 вибіг із свого автомобіля та виліз на сходинки трактора, в кабіні якого перебував ОСОБА_5 та почав наносити йому удари кулаком в обличчя. В цей час, не втримавшись на підніжці трактора, ОСОБА_4 впав з неї та ударився коліном правої ноги об підніжку трактора, що виглядало, ніби останній не встояв чи оступився та впав додолу на коліна. Також свідок стверджує, що після того, як рух трактора було заблоковано з усіх боків, трактор, яким керував ОСОБА_5 не рухався жодним чином, оскільки по звуку роботи двигуна чути було, що водій вимкнув передачу, що технічно просто унеможливлювало рух трактора. До того ж, якби трактор міг продовжити бодай найменший рух, то точно наніс би шкоди автомобілю, що перегородив йому шлях.

Свідок ОСОБА_12 повідомив, що працює на посаді старшого оперуповноваженого ВКП Броварського РУП в Київській області. На початку травня 2015 року він у складі СОГ виїздив на подію, що мала місце на полі в селі Стара Оржиця та повязана із перешкоджанням господарський діяльності. При приїзді на місце події було встановлено, хто має право обробляти вказану землю, перевірено відповідні документи, з яких вбачалось, що ОСОБА_4 не має права на використання тієї землі. Після цього свідок бачив як ОСОБА_4 махав трактору щоб той зупинився. Обоє Кудрявських полізли до кабіни трактора, потім водій трактора заглушив двигун. Після того, як трактор зупинився, обоє ОСОБА_4 , та ОСОБА_16 відішли від нього. Через деякий час приїхала швидка допомога. Наїзду трактора на ОСОБА_4 не було, принаймні, свідок його не бачив. Яким чином отримав тілесні ушкодження ОСОБА_4 він не знає. Свідок відбирав пояснення у очевидців події, які стверджували, що ОСОБА_4 впав з підніжки трактора.

Свідок ОСОБА_17 показав, що є братом ОСОБА_5 . Свідок був присутнім під час описаних подій. ОСОБА_5 не міг переїхати ногу ОСОБА_4 , оскільки на той час трактор не їхав, а стояв на місці. ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження від падіння із підніжки трактора. Свідок бачив падіння ОСОБА_4 . Вважає, що ОСОБА_4 надав неправдиві покази щодо того, що ОСОБА_5 переїхав його трактором.

Свідок ОСОБА_13 показав, що працює водієм у СФГ «Колос», головою якого є ОСОБА_4 . На початку травня місяця по вказівці ОСОБА_4 свідок прибув на поле та побачив як інший трактор знищує посіви соняшника. Бачив, як ОСОБА_4 намагався перегородити проїзд трактору, який переорював посіви. Свідок бачив, як після того, як ОСОБА_4 спустився з підніжки трактора. ОСОБА_5 рушив, зачепив ОСОБА_4 , від чого той впав на землю. Після цього, ОСОБА_5 трактором переїхав ногу ОСОБА_4 . Свідок допомагав витягувати ОСОБА_4 з під коліс трактора. Трактором керував ОСОБА_5 . Після пригоди свідок блокував трактор до приїзду працівників міліції.

Свідок ОСОБА_18 показала, що є дружиною Героя України ОСОБА_19 . Чоловік свідка є головою (засновником) СФГ «Зерно», а свідок є членом вказаного господарства. ОСОБА_4 є колишнім членом СФГ «Зерно», якого 05.05.2015 року було виключено з членів господарства. ОСОБА_4 всіляко перешкоджає СФГ «Зерно» здійснювати свою господарську діяльність. Свідок була присутня на полі 07.05.2015 року, та бачила, як ОСОБА_4 впав з підніжки трактора. Вважає, що тілесні ушкодження були отримані ОСОБА_4 внаслідок власного необережного падіння.

Дослідивши письмові докази по справі судом встановлено наступне.

Трактор марки МТЗ-82УК, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 1998 року випуску, заводський № НОМЕР_3 , двигун № НОМЕР_4 , належить на праві власності ОСОБА_6 (т. 1 а.с. 27 копія свідоцтва про реєстрацію машини).

ОСОБА_4 перебував на стаціонарному лікуванні в ортопедо-травматичному центрі КЗ КОР «Київська обласна клінічна лікарня» з 08.05.2015 по 22.05.2015 року з діагнозом: перелом латерального виростка правої великогомілкової кістки зі зміщенням уламків. Забій передньої черевної стінки. Гематома передньої черевної стінки. Артеріальна гіпертензія ІІ ст, стадія 1, ризик 3 (т. 1 а.с. 31 копія виписки з історії хвороби стаціонарного хворого, т. 1 а.с. 164 ком пакт диск з медичною документацією, т. 1 а.с. 168-210 копії медичної документації, т. 2 а.с. 129 копія повідомлення КЗ КОР «Київська обласна клінічна лікарня»).

Відповідно до висновку СМЕ № 81/д від 21.07.2015 року у ОСОБА_4 виявлені наступні тілесні ушкодження: перелом латерального виростка правої великогомілкової кістки, гематома передньої черевної стінки. Перелом латерального виростка правої великогомілкової кістки відноситься до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, за ознакою розладу здоров`я понад 21 добу. Гематома передньої черевної стінки відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень (т. 1 а.с. 224-226 - копія висновку експерта).

Відповідно до висновку СМЕ № 58/д від 12.07.2017 року виявлені у ОСОБА_4 тілесні ушкодження при обставинах вказаних у протоколах допиту свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , та проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_9 є нехарактерними (т. 1 а.с. 227-230 - копія висновку експерта).

Висновком комплексної медико-автотехнічної експертизи № 98/к/5-01/794 від 18.09.2015 року визначено, що у ОСОБА_4 виявлені наступні тілесні ушкодження: перелом латерального виростка правої великогомілкової кістки, гематома передньої черевної стінки. Перелом латерального виростка правої великогомілкової кістки відноситься до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, за ознакою розладу здоров`я понад 21 добу. Гематома передньої черевної стінки відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень. Тілесні ушкодження ОСОБА_4 виникнути при падінні з положення «стоячи» або з висоти є нехарактерними. Виходячи з вищевказаних механізмів виникнення ушкодження, з урахуванням матеріалів кримінального провадження (свідки, що вказують на можливе виникнення ушкоджень при падінні постраждалого з трактора на землю (ріллю), не вказують конкретно, яким частинами тіла міг контактувати ОСОБА_4 із зовнішніми деталями трактора та яким чином відбулося падіння на землю, до того ж при такому падінні людина контактувала би із деталями трактора та землею різними частинами тіла із виникненням більшої кількості ушкоджень та шкіряних покривах та іншого характеру переломів. Виникнення у ОСОБА_4 тілесних ушкоджень за обставин падіння з будь-якої сходинки кабіни трактора та ударі об ріллю та/або при ударі об комплектуючі частини транспортного засобу, виключається (т. 1 а.с. 217-223, т. 2 а.с. 173-179 копія висновку експертизи).

Висновком додаткової комплексної медико-автотехнічної експертизи від 12.09.2016 року № 82/к/19/8-02/1229 визначено, що виникнення встновленого у ОСОБА_4 закритого перелому латерального (зовнішнього) виростку правої великогомілкової кістки зі зміщенням уламків, його спричинення за умов «при падінні з висоти сходинок трактора марки МТЗ-82УК та безпосереднім контактом зовнішнього виростку правої великогомілкової кістки з поверхнею землі (ріллею)» - виключається, так як при паданні, відмічаються переломи іншої локалізації, до того ж, земля (рілля) є м`яким тупим предметом, у звязку з чим навіть при локальному контакті з ріллею зоною латерального (зовнішнього) виростку правої великогомілкової кістки енергії контакту не буде достатньо для утворення перелому. Виникнення у Кудрявського перелому за умови «наїзд на праву ногу останнього, відбувся з низу у верх, а саме від початку стопи до колінного суглоба, площею переднього колеса трактора марки МТЗ-82УК» - можливе, так як при цих обставинах є умови для дії тупого предмету в зоні локалізації перелому з енергією, достатньою для порушення цілості кісткової тканини; відсутність інших тілесних ушкоджень в ділянці правої нижньої кінцівки (від стопи до зони перелому) можливо пояснити особливостями поверхні (земля, рілля), на якій знаходився постраждалий внаслідок чого під час наїзду колесом могло статися легке вдавлення до певного рівня кінцівки в землю, що призвело до значного зменшення дії травмуючої сили на інші ділянки кінцівки (т. 1 а.с. 213-216, т. 2 а.с. 180-183 копія висновку експертизи).

Ухвалою Яготинського районного суду Київської області від 05 червня 2020 року у справі № 373/1531/17, яка набрала законної сили 12.06.2020 року, встановлено наступне. ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що 7 травня 2015 року близько 11 години, боронуючи поле площею 50га,яке розташоване на території Старооржицької сільської ради Згурівського району Київської області та перебуває у користуванні ОСОБА_19 за допомогою трактора марки МТЗ-82УК, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 1998 року випуску, заводський № НОМЕР_3 , двигун № НОМЕР_4 з навісним обладнанням (боронувальними дисками), діючи умисно, усвідомлюючи суспільну небезпечність свого діяння та наслідки, настання яких бажав, на грунті неприязних відносин через суперечку щодо використання земельної ділянки, з метою нанесення ОСОБА_4 тілесних ушкоджень, оскільки останній перешкоджав руху трактора, стоячи попереду нього на відстані близько 1 метра, здійснив, керуючи трактором, різкий рух вперед та противагами трактора завдав удару по передній черевній стінці ОСОБА_4 , в результаті чого останній упав спиною на землю попереду переднього лівого колеса трактора. Після цього, ОСОБА_5 , керуючи трактором марки "МТЗ-82 УК" здійснив наїзд лівим колесом трактора на праву ногу ОСОБА_4 , який лежав на землі перед трактором та не встиг залишити площину його руху, чим спричинив останньому тілесне ушкодження у вигляді перелому латерального виростка правої великогомілкової кістки, що згідно висновку судово-медичної експертизи № 81/д, відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, за ознаками розладу здоров"я понад 21 день. В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник заявили клопотання про закриття кримінального провадження та звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_5 на підставі п.3 ч.1 ст. 49 КК України, при цьому зауваживши, що останній вини не визнає. Суд ухвалив, ОСОБА_5 обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченому ч. 1 ст. 122 КК України, звільнити від кримінальної відповідальності у зв"язку із закінченням строків давності на підставі п. 3 ч.1 ст. 49 КК України. Кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченому ч. 1 ст. 122 КК України закрити (т. 2 а.с. 77 копія ухвали).

Витрати ОСОБА_4 на лікування підтверджуються (т. 1 а.с. 240-248 копії платіжних документів).

Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 170 ц від 18.10.2017 року ОСОБА_4 спричинені моральні страждання (моральна шкода) внаслідок заподіяння йому 07.05.2015 року тілесних ушкоджень наїздом переднім колесом трактора на ногу. Грошовий еквівалент нанесеної ОСОБА_4 моральної шкоди становить 324 мінімальні заробітні плати, розмір якої визначається рівнем розміру заробітної плати, прийнятої в Україні на момент винесення рішення суду (т. 2 а.с. 48-50 висновок експерта).

Мотиви суду при ухваленні рішення.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового та майнового права та інтересу.

Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц зазначено, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона; таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

У постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року в справі № 197/1330/14-ц (провадження № 61-21956св19) вказано, що причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями.

Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою (ч.6 ст.82 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

За загальними підставами відповідальності за завдану майнову шкоду (ст. 1166 ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з положеннями ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Кінцевою метою будь-якого звернення до суду є відновлення порушеного права та відшкодування шкоди, завданої неправомірними діями. Саме відновлення справедливості та принаймні мінімальну компенсацію за втрати, яких зазнав потерпілий, і можна вважати основною метою судового процесу та права як соціального регулятора в цілому. Але перед тим, як визначитися із компенсацію, цілком очевидно, треба чітко встановити розмір реально нанесеної шкоди.

Під моральною шкодою належить розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. При цьому доведенню підлягають : наявність моральної шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, наявність вини останнього в заподіянні.

Системний аналіз цих положень закону дає підстави констатувати, що цивільно-правова відповідальність настає при наявності таких умов (підстав): протиправність, шкода, вина, причинний зв`язок.

Ухвалюючи рішення суд керується позицією Конституційного Суду України щодо презумпції невинуватості.

Важливою гарантією дотримання прав підозрюваного та обвинуваченого у кримінальному процесі та обов`язковою складовою справедливого судового розгляду є презумпція невинуватості. Особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду; ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину; обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (частини перша, друга, третя статті 62 Конституції України).

Конституційний Суд України зауважує, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип in dubio pro reo, згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості.

Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

(абзаци перший третій пункту 4 мотивувальної частини).

Рішення Великої палати Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 59 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) статті 368-2 Кримінального кодексу України від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019.

В розумінні приписів статей 3, 8, 28, 55, 58, 62, пункту 22 частини першої статті 92 Конституції України у їх взаємозв`язку держава має позитивний обов`язок створювати належні національні організаційно-правові механізми притягнення особи до кримінальної відповідальності, які здатні гарантувати всебічну охорону людської гідності, зокрема забезпечувати функціонування та завершення кримінального провадження таким чином, щоб було дотримано найважливіших конституційних гарантій захисту особи від необґрунтованого кримінального переслідування, а саме базового принципу верховенства права і пов`язаних із ним принципів, як-от: презумпція невинуватості, незворотність дії в часі (заборона ретроактивності) кримінального закону, принцип nullum crimen, nulla poena sine lege („немає закону немає злочину, немає закону немає кари), а також права викласти свою позицію та права на справедливий судовий розгляд.

(Абзац десятий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини)

Конституційний принцип презумпції невинуватості є багатоаспектним, діє на всіх стадіях кримінального провадження та навіть після його завершення, адже сутність цього принципу полягає в тому, що презумпція стосовно непричетності особи до вчинення кримінального правопорушення має універсальний характер, поширюється на всі сфери суспільного життя особи та діє доти, доки її не спростовано належним чином, тобто, за приписами статті 62 Конституції України, у законному порядку й обвинувальним вироком суду. У розумінні зазначених конституційних приписів метою принципу презумпції невинуватості є захист особи, стосовно якої здійснюється/здійснювалось кримінальне провадження, від будь-яких виявлених у зв`язку із цим форм осуду від публічної влади, унаслідок чого піддано сумніву непричетність такої особи до вчинення кримінального правопорушення, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. За частиною першою статті 62 Конституції України лише обвинувальний вирок суду є тим судовим актом, у якому повинна бути встановлена винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, тому інші акти публічної влади не можуть містити жодних позицій щодо винуватості особи, навіть у вигляді припущень стосовно такої винуватості.

(Абзац другий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини)

Конституційний Суд України, характеризуючи конституційний принцип презумпції невинуватості як універсальну гіпотезу стосовно непричетності особи до вчинення кримінального правопорушення, поділяє позиції Конституційного Суду Литовської Республіки щодо розуміння вказаного принципу, за якими „принцип презумпції невинуватості - це основоположний принцип чинення правосуддя у кримінальному судочинстві, одна з найважливіших гарантій чинення правосуддя в демократичній державі, підпорядкованій правовладдю, важлива гарантія прав і свобод людини. Презумпцію невинуватості не можна тлумачити суто лінгвістично, тобто як таку, що стосується виключно чинення правосуддя у кримінальному провадженні; презумпція невинуватості, визначена в контексті інших приписів Конституції, має ширший зміст, тому її не можна пов`язувати лише з кримінально-правовими відносинами; особливо важливо, щоб державні органи та їх посадові особи дотримувалися презумпції невинуватості, щоб останні утримувалися від поводження з особою як зі злочинцем доки особу не буде визнано винною у вчиненні злочину рішенням суду, що набрало законної сили, та відповідно до процедури, встановленої законом (абзаци другий, третій підпункту 2.3 пункту 2 розділу II мотивувальної частини Постанови від 27 червня 2016 року № KT19-№ 10/2016).

(Абзац сьомий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини)

Приписи статей 1, 3, 8, 62 Конституції України у їх взаємозв`язку вказують на позитивний обов`язок держави забезпечувати дотримання презумпції невинуватості особи на всіх стадіях кримінального провадження та після його завершення аж до спростування такої презумпції в законному порядку судом виключно в обвинувальному вироку. Це, зокрема, означає, що особу, підозрювану у вчиненні кримінального правопорушення, після закриття стосовно неї кримінального провадження з будь-яких підстав має сприймати вся публічна влада як таку, що не вчиняла кримінального правопорушення, поводження з нею має відповідати такому сприйняттю та не спричиняти жодного явного осуду чи натяку на нього, не формувати негативного сприйняття суспільством такої особи, не підривати її репутації тощо.

(Абзац дев`ятий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини)

Конституційний Суд України вважає, що презумпція невинуватості є не лише обов`язковим елементом реалізації конституційного права на судовий захист, без якого справедливий судовий розгляд неможливий, а й важливою конституційною гарантією, яка потребує справедливого судового розгляду й ефективного судового захисту. Зазначене обумовлює потребу в забезпеченні особі можливості висловлювати позицію стосовно своєї невинуватості, доводити цю позицію в судовому порядку, інакше будуть порушені основні засади судочинства, зокрема визначені частиною другою статті 129 Конституції України, як-от: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом (пункт 1); змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3).

Рішення Конституційного Суду України від 8 червня 2022 року № 3-р(II)/2022 у справі за конституційною скаргою ОСОБА_20 щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 4 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України (справа щодо презумпції невинуватості)

Отже, при звільнення від кримінальної відповідальності особа не зобов`язана визнавати себе винною, достатньо лише надати згоду на звільнення від кримінальної відповідальності. Також особа, що звільнена від кримінальної відповідальності, не вважається судимою; на таку особу не покладаються жодні процесуальні наслідки через звільнення від кримінальної відповідальності.

В ухвалі Яготинського районного суду Київської області від 05.06.2020 року у справі № 373/1531/17, згідно якої ОСОБА_5 звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України, текстуально не зазначено про визнання ОСОБА_5 винним у вчиненні кримінального правопорушення. Натомість у згаданій ухвалі суду акцентовано увагу на невизнання вини ОСОБА_5 .

Відтак, суд не вбачає за можливе застосувати в даному випадку положення ч. 6 ст. 82 ЦПК України, та прийняти як встановлені обставини вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КК України, за обставин вказаних у обвинувальному акті.

Також, суд критично ставиться до висновків експертиз, наданих у межах кримінального провадження, якими визначено, що тілесні ушкодження були заподіяні ОСОБА_4 внаслідок наїзду переднім колесом трактора. Вказані висновки не дають однозначних відповідей щодо механізму спричинення тілесних ушкоджень, категорично не виключають можливість отримання тілесних ушкоджень внаслідок падіння та контакту тіла із різними частинами трактора, а також надані без урахування всіх обставин події, що мала місце 07.05.2015 року. Висновок експертизи № 98/к/5-01/794 у підсумку містить лише припущення щодо виникнення у ОСОБА_4 встановлених у нього тілесних ушкоджень внаслідок наїзду колесом трактора. Висновок експертизи № 82/К/19/8-02/1229 також вказує лише на можливість отримання ОСОБА_4 тілесних ушкоджень за обставин наїзду на ногу площею переднього колеса трактора. Висновки експертиз містять лише припущення щодо обставин ймовірного виникнення тілесних ушкоджень у позивача, а тому не доводять причинно-наслідковий звязок між їх виникненням та діями відповідача. Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які були очевидцями подій, стверджують, що наїзду трактором на ногу ОСОБА_4 не було. Також свідки зазначали, що під час падіння ОСОБА_4 контактував тілом з різними частина трактора. Вказані обставини не були враховані, як вихідні дані, при проведенні вказаних вище експертиз. Також такі покази свідків не були перевірені на їх вірогідність в ході провдення досудового розслідування та в межах розгляду судом кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 , зокрема шляхом проведення слідчого експерименту за участю вказаних свідків та судово-медичного експерта, з подальшим призначенням відповідної експертизи.

В частині показів свідків, суд надає перевагу показам свідків сторони відповідача, та критично ставиться до показів свідка сторони позивача - ОСОБА_13 , який є робітником ОСОБА_4 , та відповідно залежним від нього.

Відповідно до п.п. 1,3 ч. 1 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків; таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору.

Згідно зі ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч.ч. 1,3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що стороною позивача не доведено належними та допустимими доказами те, що матеріальна та моральна шкода позивачу ОСОБА_4 заподіяна відповідачем ОСОБА_5 . Так, в ході судового розгляду не було доведено протиправність дій відповідача, його вина, а також причинно-наслідковий зв"язок між діями відповідача та шкодою, яка заподіяна позивачу.

Оскільки рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях позивача та його представника, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_4 є недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

Судові витрати, понесені позивачем, залишити за ним.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 22, 23, 1167, 1168, 1177, 1195 ЦК України, ст.ст. 2, 12, 81, 82, 83, 89, 95, 258-259, 263-265, 350, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного судового рішення.

Повне рішення суду складено 03 травня 2023 року.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_4 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_5 , адреса: АДРЕСА_1 .

ГОЛОВУЮЧИЙ Р.В. ХИЖНИЙ