Справа № 677/1251/20
Провадження № 2/677/26/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2023 року м.Красилів

Красилівський районний суд Хмельницької області

в складі головуючого - судді Гладій Л.М.,

за участі секретаря судового засідання Владюк Н.В.,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не виявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - приватний нотаріус Красилівського районного нотаріального округу Грибчик Анатолій Мусійович, треті особи, які не виявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - ОСОБА_3 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсним, застосування наслідків недійсності договору, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати договір купівлі-продажу земельної ділянки від 20 березня 2015 року та застосувати наслідки недійсності вказаного договору шляхом зобов`язання кожну із сторін договору повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання даного правочину.

Позивач свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_5 в порядку спадкування набуто у власність житловий будинок АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом. 18 вересня 2000 року, на підставі рішення виконкому Красилівської міської ради № 491 від червня 2000 року, ОСОБА_5 видано державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-ХМ № 038143, відповідно до якого ОСОБА_5 передано у власність земельну ділянку площею 0,17 га, з яких: 0,10 га - для обслуговування жилого будинку, 0,07 га - для ведення особистого підсобного господарства, яка розташована по АДРЕСА_1 . 10 лютого 2015 року за результатами виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) в Державному земельному кадастрі зареєстровано дві вказані вище належні ОСОБА_5 на праві власності земельні ділянки, а саме: земельна ділянка площею 0,10 га, кадастровий номер :02:004:1309, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та земельна ділянка площею 0,07 га, кадастровий номер :02:004:1310, для ведення особистого селянського господарства, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . В березні 2015 року землевпорядником здійснено виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки площею 0,10 га, кадастровий номер :02:004:1309, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). За наслідками виготовлення та затвердження вказаної технічної документації 17 березня 2015 року в результаті поділу земельної ділянки площею 0,10 га, кадастровий номер :02:004:1309, в Державному земельному кадастрі за ОСОБА_5 зареєстровано дві наступні земельні ділянки: земельна ділянка площею 0,0742 га, кадастровий номер :02:004:1321, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та земельна ділянка площею 0,0258 га, кадастровий номер :02:004:1322, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна присадибна), які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . У зв`язку із наявністю відповідного наміру щодо відчуження земельної ділянки площею 0,0258 га, кадастровий номер :02:004:1322, 25 березня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу ділянки, який посвідчено приватним нотаріусом Красилівського районного го округу Грибчиком А.М. та зареєстровано в реєстрі за № 223 (надалі - договір купівлі-продажу земельної ділянки). Відповідно до п. 1 вказаного договору купівлі-продажу земельної ділянки продавець ОСОБА_2 купив земельну ділянку площею 0,0258 га, кадастровий номер :02:004:1322, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Таким чином, відповідачем, на підставі зазначеного договору, набуто у власність зазначену земельну ділянка ділянку площею 0,0258 га, кадастровий номер :02:004:1322. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер. Після його смерті права та обов`язки останнього успадковані ОСОБА_1 та ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - дітьми померлого й позивача. За наслідками виготовлення та затвердження технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки площею 0,0742 га кадастровий номер :02:004:1321, 26 лютого 2018 року в Державному земельному кадастрі за ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зареєстровано наступні дві земельні ділянки: земельна ділянка площею 0,0554 га, кадастровий номер :02:004:1533, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та земельна ділянка площею 0,0188 га, кадастровий номер :02:004:1534, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . 22 березня 2018 року вказані вище земельні ділянки з кадастровими номерами :02:004:1533 та :02:004:1534 зареєстровано на праві власності за ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що підтверджується витягами з Державного реєстру речових права на нерухоме майно про грацію права власності. З метою приватизації земельної ділянки на перехресті АДРЕСА_2 , яка розташована біля земельних ділянок з кадастровими номерами :02:004:1533 та :02:004:1534, було встановлено, що координати земельної ділянки площею 0,0258 га кадастровий номер :02:004:1322, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка виступала об`єктом договору купівлі-продажу земельної ділянки, не відповідають її фактичному місцезнаходженню й зміщені в північно-західному напрямку. Вважає, що фактично на місцевості межа площею 0,0258 га, кадастровий номер :02:004:1322, яка була складовою земельної ділянки площею 0,10 га, кадастровий номер :02:004:1309, з південно-східної сторони була суміжною із земельною ділянкою площею 0,10 га кадастровий номер :02:004:0732, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка належить на праві власності ОСОБА_6 . Разом з тим, між земельною ділянкою площею 0,0258 га, кадастровий номер :02:004:1322 та земельною ділянкою площею 0,10 га кадастровий номер :02:004:0732, наявна вільна земельна ділянка й відповідно відстань між зазначеними земельними ділянками становить від 2 до 3 метрів. Вказане свідчить про наявність невідповідності відомостей про координати земельної ділянки площею 0,0258 га, кадастровий номер :02:004:1322, які містяться в Державному земельному кадастрі. З врахуванням зазначеного, відчуження позивачем ОСОБА_2 спірної земельної ділянки стало наслідком порушення права власності ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на земельні ділянки, оскільки за рахунок невірного внесення координат про земельну ділянку площею 0,0258 га кадастровий :02:004:1322, відбулось фактичне накладення земельної ділянки площею 0,0258 га кадастровий номер :02:004:1322, на земельні ділянки, які станом на момент звернення із даною позовною заявою перебувають на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 :02:004:1533,:02:004:1534). З огляду на те, що позивач при підписанні оспорюваного договору купівлі-продажу земельної ділянки помилилась щодо наслідків його укладення, а саме: ОСОБА_2 набуто у власність земельну ділянку з координатами повторних точок, які фактично на місцевості не відповідають її розташуванню і накладаються на земельні ділянки, які перебувають на праві спільної часткової власності у ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , з метою захисту порушеного майнового права, вважає за належне звернутись до суду із даним позовом.

Відповідач відзив на позов до суду не подав.

Будучи присутньою в судовому засіданні 15 листопада 2022 року представник позивача вимоги позову підтримала, просили їх задовольнити з викладених у позові підстав, в подальшому подала письмову заяву про розгляд справи у її відсутності та відсутності позивача.

Відповідач та його представник, будучи присутніми в судовому засіданні 15 листопада 2022 року, щодо задоволення позову заперечили, в подальшому подали пояснення в яких зазначили, що будь-які права позивачки внаслідок невідповідності фактичних меж спірної земельної ділянки ОСОБА_2 межам ОСОБА_1 , згідно технічної документації та правовстановлюючим документам на неї, не порушуються та не можуть їх порушувати так, як їхні земельні ділянки не межують. Позивачка не могла помилитися щодо об`єкта оспорюваного договору, а саме мати на увазі та бажати продати якусь іншу земельну ділянку, якої не існувало та не існує як об`єкта цивільних прав, оскільки при укладанні оспорюваного договору купівлі-продажу позивачка не могла помилитися щодо його об`єкта, так як на час його укладання у власності ОСОБА_5 перебувала саме спірна земельна ділянка площею 0,0258 га із кадастровим номером :02:004:1322 і іншої земельної ділянки, а саме іншої конфігурації та площі, в інших межах та в іншому місці, із якою пов`язує позовні вимоги в розумінні ст. 79-1 ЗК України не існувало та на даний час не існує, а тому доводи позивачки про її помилку у предметі договору є безпідставними. Підписуючи зазначений договір позивачка підтвердила своє волевиявлення на продаж саме цієї, а не іншої земельної ділянки. Крім того, за час володіння спірною земельною ділянкою відповідач забудував її виходячи із її меж згідно технічної документації на неї, а тому будь-яка зміна останніх меж є технічно неможливою, так як позбавить можливості проходу та проїзду на неї від АДРЕСА_1 , а також можливості експлуатації збудованих на ній будівель.

Представник третьої особи ОСОБА_7 в судове засідання не з`явився, про час та місце його проведення був повідомлений у встановленому порядку.

Треті особи - ОСОБА_3 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_1 , ОСОБА_4 в судове засідання не з`явились, про день розгляду справи повідомлені належним чином.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною першою статті 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (частина третя статті 203 ЦК України).

Статтею 204 ЦК України презюмується правомірність правочину: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

У відповідності до частини третьої статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 229 ЦК України передбачено, що якщо особа, яка вчинила правочин, помилилась щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнано судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, які містяться у пункті 19 постанови від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними», обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину.

Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов`язань, які виникли з правочину, і не пов`язане з поведінкою іншої сторони правочину.

Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину.

Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Отже, за вимогою вказаної вище норми статті 229 ЦК України, необхідно встановити, чи дійсно мала місце помилка щодо природи правочину та прав і обов`язків сторін цього договору.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається із актів встановлення меж та приймання-передачі межових знаків на зберігання, кадастрового плану земельної ділянки площею 0,10 га., із кадастровим № :02:004:1309 по АДРЕСА_1 , які входять до складу технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_5 для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, та для ведення особистого селянського господарства, а також актів встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та приймання передачі межових знаків на зберігання, кадастрових планів земельних ділянок площею 0,0742 га., кадастровий № :02:004:1321 та площею 0,0258 га., кадастровий № :02:004:1322, які входять до складу технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки ОСОБА_5 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 позивачка своїми підписами на зазначених документах погодилась із місцем розташування та конфігурацією меж зазначених у них земельних ділянок.

При цьому, зазначені земельні ділянки не перетинаються між собою та із сусідніми земельними ділянкам, а позивачка погодивши власними підписами вищезазначені виготовлені щодо них технічні документації щодо встановлення їх меж та щодо поділу, погодилась із їх місцем розташуванням, координати поворотних точок, площею, конфігурацією меж та лінійними промірами між поворотними точками.

До того ж, на відрізку межі земельної ділянки площею 0,10 га., із кадастровим № :02:004:1309 та виділеної із неї спірної земельної ділянки площею 0,0258 га., кадастровий № :02:004:1322, яка у вищезазначених актах та кадастрових планах, а також Витягах з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 10 лютого 2015 року № НВ-015 та від 17 березня 2015 року № НВ-015 позначена точками «Б» - «В» зазначені земельні ділянки межують із землями комунальної власності, а не із земельною ділянкою ОСОБА_6 .

При цьому, як слідує із вищевикладеного позивачка погоджувалась із зазначеним фактом, а також місцем розташування та конфігурацією межі спірної земельної ділянки площею 0,0258 га.

Зокрема, згідно акту встановлення (відновлення) в натурі (на місцевості) меж спірної земельної ділянки площею 0,0258 га. із кадастровим № :02:004:1322 ФОП ОСОБА_8 та позивачка в лютому 2015 року провели встановлення (відновлення) на місцевості меж землеволодіння ОСОБА_5 , погоджені межі із суміжними власниками земельних ділянок та їх користувачами, закріпили межі зазначеної земельної ділянки в натурі металевими штирями.

Згідно акту від 11 лютого 2015 року прийому-передачі межових знаків на зберігання при поділі земельної ділянки по межі поділу, ОСОБА_1 як представник власника ( ОСОБА_5 ) земельної ділянки площею 0,0258 га. із кадастровим № :02:004:1322 не мала претензій щодо її меж та їх конфігурації.

Згідно кадастрового плану земельної ділянки площею 0,0258 га. із кадастровим № :02:004:1322 та Витягу з Державного земельного кадастру про зазначену земельну ділянку від 17 березня 2015 року № НВ-015 межа даної земельної ділянки, яка суміжна із земельною ділянкою ОСОБА_1 площею 0,0742 га. із кадастровим № :02:004:1321 позначена на плані точками «Д» - «А».

Згідно висновку експерта № 904/021 від 21 січня 2022 року фактичне місце розташування, площа та конфігурація спірної земельної ділянки не відповідають правовстановлюючим документам та землевпорядній документації на неї, а саме її права (спірна) межа позначена на плані літерами «Д» - «А» згідно документації зміщена відносно фактичної межі цієї ж земельної ділянки в сторону земельних ділянок з кадастровими №№ :02:004:1533 та :02:004:1534 на 0,1 -1,1м.

Як слідує із додатку № 8 до зазначеного висновку експерта межа земельної ділянки із кадастровим № :02:004:1533, яка позначена на плані синім кольором, зі сторони ОСОБА_2 спірної земельної ділянки, згідно технічної документації та правовстановлюючих документів на неї, має проходити по жовтому контурі, а фактично зміщена в бік земельної ділянки ОСОБА_2 .

Таким чином, невідповідність фактичних меж земельної ділянки ОСОБА_2 зі сторони земельної ділянки ОСОБА_1 технічній документації на них не порушує прав та законних інтересів позивачки, так як внаслідок цього площа земельна ділянка останньої із кадастровим № :02:004:1533 не зменшилась, а навпаки це призвело до збільшення її площі за рахунок частини земельної ділянки ОСОБА_2 .

Крім того, невідповідність фактичних меж земельної ділянки ОСОБА_2 позначених на плані літерами A-Б (передня межа від вулиці); Б-В (ліва межа) та В-Д (тильна межа) технічній документації та правовстановлюючим документам на неї, не порушує та не може порушувати прав ОСОБА_1 , так як на зазначених відрізках їхні земельні ділянки не межують.

До того ж, збільшення площі земельної ділянки ОСОБА_2 за рахунок зміщення її меж на зазначених відрізках відносно меж, згідно технічної документації, відбулось за рахунок земель комунальної власності, які межують із його спірною земельною ділянкою у цій частині.

Таким чином, викладене свідчить про те, що будь-які права позивачки внаслідок невідповідності фактичних меж спірної земельної ділянки ОСОБА_2 її межам, згідно технічної документації на неї, не порушуються, в той час як судовому захисту підлягають лише порушені права.

Частинами 1, 2, 3, 4 ст. 79-1 ЗК України передбачено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок.

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Таким чином, земельна ділянка стає об`єктом цивільних прав, тобто може бути предметом договору купівлі-продажу лише після її формування у встановленому законом порядку, а саме після її державної реєстрації в Державному земельному кадастрі та присвоєння їй кадастрового номера.

Входячи із доводів позовної заяви та змісту позову позивач посилається на те, що укладаючи оспорюваний договір купівлі-продажу вона мала на увазі якусь іншу земельну ділянку, а саме іншої площі, в інших межах та в іншому місці.

При цьому, позивач не зазначає та не надає будь-яких доказів, яку саме земельну ділянку, якої площі, в яких межах та у якому місці вона мала намір продати, та щодо якої вона помилилась, а також чи перебувала така земельна ділянку у власності покійного ОСОБА_5 та чи взагалі останній міг її відчужувати.

Також, позивач не надала будь-яких доказів того, що північно-східна межа проданої відповідачу земельної ділянки, яка у Витязі з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 17 березня 2015 року № НВ-015 позначена точками «Б» - «В» у цій частині не відповідає межі земельної ділянки площею 0,17 га., яка згідно державного акта на право приватної власності на землю серії ІІ-ХМ № 038143 перебувала у власності ОСОБА_5 .

Таким чином, при укладенні оспорюваного договору купівлі-продажу позивач не могла помилитись щодо його об`єкта, так як на час його укладення у власності ОСОБА_5 перебувала саме спірна земельна ділянка площею 0,0258 га., із кадастровим № :02:004:1322 і іншої земельної ділянки, а саме іншої конфігурації та площі, в інших межах та в іншому місці із якою позивачка пов`язує позовні вимоги в розумінні ст. 79-1 ЗК України не існувало та на даний час не існує.

За таких обставин, ОСОБА_1 не могла помилитись щодо об`єкта оспорюваного договору, а саме мати на увазі та бажати продати, якусь іншу земельну ділянку, якої не існувало та не існує, як об`єкта цивільних прав, а тому доводити позивач про її помилку у предметі договору є безпідставними.

Згідно зі статтями 16, 203, 215 ЦК для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорювання правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним як способу захисту є усталеним у судовій практиці.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 5 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 зроблено висновок, що «недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим».

Вже як зазначалося, у пункті 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз`яснено, обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину.

Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов`язань, які виникли з правочину, і не пов`язане з поведінкою іншої сторони правочину.

Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Відповідно до статті 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Аналіз статті 13, 15, 16, 203, 215 ЦК України дозволяє зробити висновок, що недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим.

ОСОБА_1 була обізнана про відчуження ОСОБА_2 спірної земельної ділянки за оспорюваним нею договором її купівлі-продажу з часу його укладення та не висловлювала будь-яких претензій щодо цього, при його укладенні ними були узгоджені та закріплені на місцевості межі земельної ділянки, яка продавалась за даним договором та які повністю відповідали розробленій на неї технічні документації та координатам поворотних точок. До того ж, в подальшому, з відома та за погодженням із позивачкою по зазначених межах відповідачембув встановлений існуючий по сьогоднішній день паркан.

Також, при укладенні цього ж договору вони домовились про межу цієї земельної ділянки від АДРЕСА_1 та закріпили її на місцевості межовими знаками і така межа по сьогоднішній день є незмінною. Це було зумовлено тим, що від місця знаходження цієї межі та її визначення в домовленому ними місці прямо залежало придбання ОСОБА_2 цієї земельної ділянки, оскільки у разі її зміщення у північно-східному напрямку відповідач був би позбавлений можливості влаштування заїзду на неї.

Крім того, за час володіння спірною земельною ділянкою відповідач забудував її виходячи із її меж згідно технічної документації на неї, а тому будь-яка зміна останніх на сьогоднішній день є технічною неможливою, так як позбавить ОСОБА_2 можливості проходу та проїзду на неї від АДРЕСА_1 , а також можливості експлуатації збудованих на ній будівель та проїзду на неї від АДРЕСА_1 , а також можливості експлуатації збудованих на ній будівель.

Таким чином, зважаючи на те, що оспорюваний позивачкою договір купівлі-продажу земельної ділянки відповідає зазначеним вимогам закону, сторони досягли згоди щодо усіх його істотних умов, в тому числі предмета договору, а саме земельної ділянки площею 0,0258 га., із кадастровим номером :02:004:1322, підписуючи зазначений договір позивачка підтвердила своє волевиявлення на продаж саме цієї, а не іншої земельної ділянки, а тому з огляду на вищевикладене не могла помилятися з приводу наслідків його укладення, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, застосування наслідків недійсності договору є такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 263-265 ЦПК України, 15, 16, 203, 204, 215-216 ЦК України суд, -

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не виявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - приватний нотаріус Красилівського районного нотаріального округу Грибчик Анатолій Мусійович, треті особи, які не виявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - ОСОБА_3 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсним, застосування наслідків недійсності договору- відмовити.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач- ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Третя особа, яка не виявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - приватний нотаріус Красилівського районного нотаріального округу Грибчик Анатолій Мусійович, місце знаходження: 31000, Хмельницька область, Хмельницький район, м. Красилів, вул. Булаєнка, буд. 13.

Треті особи, які не виявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача:

- ОСОБА_3 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 .

- ОСОБА_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Хмельницького апеляційного суду через Красилівський районний суд Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 21 лютого 2023 року.

Суддя Л.М. Гладій