Провадження № 22-ц/824/2480/2023 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(у порядку письмового провадження)

01 березня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: судді-доповідача Мельника Я.С., суддів Матвієнко Ю.О. та Гуля В.В.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційні скарги Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» та ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 21 лютого 2022 року у справі за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2021 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який мотивував тим, що розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради від 10.04.2018 №591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам, у зв`язку із чим КП «Київтеплоенерго» здійснює з 01.05.2018 надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

На виконання вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 та правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені Постановою КМУ від 21.07.2005 року №630, на підставі типового договору, підготовлено та опубліковано договір про надання послуг та централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28.03.2018 №34.

Позивач зазначає, що квартиру АДРЕСА_1 під`єднано до внутрішньо будинкової системи теплопостачання, а отже ОСОБА_1 є споживачем послуг з центрального опалення та/або централізованого постачання гарячої води.

Відповідач своєчасно не сплачував за спожиті послуги з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води, в результаті чого утворилась заборгованість станом на 31.07.2021 року складає 67 325,31 грн.

На підставі договору №602-18 про відступлення права вимоги від 11 жовтня 2018 року укладеного між ПАТ «Київенерго» та КП (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» прийняв право вимоги до відповідача з оплати спожитих до 01 травня 2018 року послуг з централізованого опалення та/або з централізованого постачання гарячої води у розмірі 41 932,70 грн. (заборгованість за послуги централізованого опалення у розмірі 19 693,72 грн, заборгованість за послуги централізованого постачання гарячої води у розмірі 22 238,98 грн)

Враховуючи вищевикладене, просив суд стягнути з відповідача заборгованість за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 19 693,72 грн., заборгованість за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 22 238,98 грн., заборгованість за спожиті з 01.05.2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 26 053,28 грн., заборгованість за спожиті з 01.05.2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 41 272,03 грн., витрати пов`язані з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розмірі 33,00 грн., а також судовий збір у розмірі 2270,00 грн.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 04 липня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП ВО Київради (КМДА) «Київтеплоенерго» заборгованість за спожиті з 01.05.2018 р. послуги з централізованого опалення у розмірі 26053,28 грн., заборгованість за спожиті з 01.05.2018 р. послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 41 272,03 грн. станом на 31.07.2021 р. та судовий збір у розмірі 1 398,78 грн.

Не погоджуючись із цим рішенням в частині задоволених вимог, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить його в частині задоволених вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог, вказуючи на те, що він у зв`язку з низькою якістю послуг в односторонньому порядку відмовився від споживання послуг з централізованого постачання гарячої води.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається також на те, що судом першої інстанції не враховано, що розрахований позивачем обсяг спожитої ним води за вказаний період є завищеним та не відповідає фактичним даним споживання, згідно лічильника.

Не погоджуючись із цим рішенням в частині відмовлених вимог, КП ВО Київради (КМДА) «Київтеплоенерго» подало апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати в цій частині та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі, вказуючи на те, що судом першої інстанції не враховано, що строк позовної давності має відраховуватися з березня 2017 року, з огляду на п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, згідно якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки продовжуються на строк дії карантину.

Від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить апеляційну скаргу КП ВО Київради (КМДА) «Київтеплоенерго» залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні заборгованості - без змін.

Від представника КП ВО Київради (КМДА) «Київтеплоенерго» надійшла відповідь на відзив, в якій він вказує на необґрунтованість тверджень відповідача та просить задовольнити позовні вимоги.

Від представника КП ВО Київради (КМДА) «Київтеплоенерго» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та вивчивши доводи і вимоги апеляційних скарг, вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а апеляційну скаргу КП ВО Київради (КМДА) «Київтеплоенерго» задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи і у такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що у зв`язку з несвоєчасною оплатою послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем за надані послуги, разом з тим, застосувавши строки позовної давності, суд встановив, що стягненню підлягає лише заборгованість за спожиті з 01.05.2018 року послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води у розмірі 67 325,31 грн.

Однак, колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 56).

Відповідачу надавалися житлово-комунальні послуги, від даних послуг споживач не відмовлявся та продовжував їх фактично споживати, тобто між сторонами наявні фактичні договірні відносини.

Відповідно до положень статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений у пункті 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі №755/14208/17-ц (провадження № 61-6040св19), постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, з яким також погодилася Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 тривалий час не виконував належним чином договірні зобов`язання щодо оплати за спожиті комунальні послуги в повному обсязі, у зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість перед позивачем, яка станом на 31.07.2021 року складає 67 325,31 грн (за спожиті з 01.05.2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 26 053,28 грн., заборгованість за спожиті з 01.05.2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 41 272,03 грн), що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.6)

Згідно Додатку 1 до договору про відступлення права вимоги (цесії) від 11.10.2018 №602-18 відступлено право вимоги відносно ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 заборгованість за послуги з централізованого опалення у розмірі 19 693,72 грн. (а.с. 8)

Згідно Додатку 2 до договору про відступлення права вимоги (цесії) від 11.10.2018 №602-18 відступлено право вимоги відносно ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 заборгованість за послуги централізованого постачання гарячої води у розмірі 22 238,98 грн. (а.с. 9)

Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що житлово-комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

До житлово-комунальних послуг належать, зокрема, комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами (пункт 2 частини першої статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів.

Цьому праву споживача кореспондує обов`язок оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами (пункт 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Відносини, що виникають у зв`язку з виробництвом, транспортуванням, постачанням і використанням теплової енергії, державним наглядом (контролем) у сфері теплопостачання, експлуатацією теплоенергетичного обладнання та виконанням робіт на об`єктах у сфері теплопостачання суб`єктами господарської діяльності незалежно від форми власності, врегульовані Законом України «Про теплопостачання».

Відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про теплопостачання» споживач теплової енергії має право на отримання обсягів теплової енергії згідно з параметрами відповідно до договорів, а також норм і правил.

Згідно з частиною шостою статті 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Пунктом 24 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630 (далі - Правила) передбачено, що споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Відповідно до пункту 25 Правил, відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Згідно із ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частин першої, п`ятої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за спожиті з 01.05.2018 року послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води у розмірі 67 325,31 грн.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що він в односторонньому порядку відмовився від споживання послуг з централізованого водопостачання, оцінюються колегією суддів критично, позаяк пунктом 24 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630 (далі - Правила) передбачено, що споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Відповідно до пункту 25 Правил, відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

У разі наміру споживача не отримувати комунальні послуги він не позбавлений можливості у передбачений законом спосіб провести відключення житлового приміщення від мережі теплопостачання, але самовільне відключення від вказаної мережі не є підставою для звільнення від оплати за послуги з теплопостачання.

Отже, єдиною підставою для зняття з обліку та припинення відповідних нарахувань є акт про відключення, який після закінчення робіт подається відповідній комісії для затвердження.

Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладених у постановах від 19 вересня 2019 року у справі №629/367/17, від 25.03.2019 у справі №576/2554/14-ц, від 25.07.2019 у справі №361/5676/15-ц про те, що самовільне відключення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення від оплати за послуги теплопостачання.

Відповідно до частин першої, п`ятої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказів того, що квартиру відповідача у встановленому законом порядку було відключено від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води відповідачем не надано.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги КП ВО Київради (КМДА) «Київтеплоенерго» про неправильне застосування місцевим судом строку позовної давності до спірних правовідносин, частково заслуговують на увагу, з огляду на таке.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Відтак відповідач зобов`язаний був вносити плату за користування послугами з тепло та водопостачання щомісячно, а тому перебіг позовної давності починається з наступного дня після закінчення строку внесення щомісячного платежу.

Враховуючи, що попередній кредитор достовірно знав, з якого часу відповідач перестав сплачувати щомісячний платіж, як для попереднього кредитора, так і для нового кредитора (позивача) початок перебігу позовної давності починається з часу, коли відповідач не сплатив черговий щомісячний платіж за надання послуг з тепло та водопостачання.

Доводи позивача про те, що він дізнався про порушене право лише після укладення договору відступлення права вимоги, а тому перебіг позовної давності починається з дати укладення договору суперечать ст. 262 ЦК України.

Відповідно до п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID - 19, спричиненої корона вірусом SARS - CоV - 2" на всій території України встановлено карантин з 12.03.2020 до 22.05.2020, дія якого постановами Кабінету Міністрів України неодноразово продовжувалася.

З урахуванням п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та часу введення в Україні карантину у межах позовної давності знаходиться період з березня 2017 року.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вказаного не врахував та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні цих позовних вимог з підстав пропуску строку позовної давності.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, позивачем не надано розрахунку заборгованості по щомісячним платежам до 01.05.2018 року, так, у позовній заяві позивач навіть не вказує за який період він просить стягнути заборгованість, яка виникла перед попереднім кредитором.

Відповідач через відсутність будь-якого розрахунку заборгованості за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води був позбавлений можливості перевірити розрахунок та висунути свої заперечення щодо нього чи надати свій контррозрахунок.

Суд також позбавлений можливості перевірити розрахунок заборгованості та визначити суму боргу, яка знаходиться у межах позовної давності, тобто з березня 2017 року по 01 травня 2018 року.

Таким чином, колегія суддів вважає, що у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити у зв`язку з їх недоведеністю, оскільки вказавши період, за який позивач просить стягнути заборгованість, яка виникла до 01.05.02018 року, та не надавши розрахунку такої заборгованості по щомісячним платежам, позивач тим самим не довів розмір заборгованості, яка дійсно виникла перед попереднім надавачем послуг, та яка знаходиться у межах позовної давності.

Інші доводи апеляційних скарг зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції та переоцінки доказів, належна оцінка яким надана місцевим судом, не спростовують законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на вищевикладене, колегія суддів доходить висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для часткового задоволення апеляційної скарги КП ВО Київради (КМДА) «Київтеплоенерго» та залишення без задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , та вважає за необхідне мотивувальну частину оскаржуваного рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованість, яка виникла до 01.05.02018 року,з підстав пропуску строку позовної давності, змінити, виклавши її в редакції цієї постанови, а саме відмовити у задоволенні цих позовних вимог з підстав їх недоведеності і необґрунтованості, в іншій частині оскаржуване рішення - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 376 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» задовольнити частково.

Мотивувальну частину рішення Святошинського районного суду міста Києва від 21 лютого 2022 року щодо відмови у задоволенні позовних вимог змінити, виклавши її в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: Судді: