Справа № 344/3762/22
Провадження № 2/344/492/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Польської М.В.,

секретаря Федоришин М.З.,Мациборка С.Я.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Івано-Франківську в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання спадкового договору, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся у березні 2022р. в суд з позовом до ОСОБА_3 про розірвання спадкового договору від 08.05.2018р., укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , що посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Підхомною О.Д. за №1039, стягнення судових витрат.

Позов обґрунтувано тим, що з 2012 року позивач хворів, а у червні 2017 року позивач (інвалід І групи) переніс інсульт і потребував догляду, а тому 08.05.2018р. позивач уклав з дочкою ОСОБА_3 спадковий договір, за умовами якого набувач зобов`язувався вчиняти певні дії: щотижнево забезпечувати купівлю продуктів харчування, прибирати житло та прати білизну не менше раз в тиждень, готувати їжу не рідше одного разу в тиждень, придбавати медикаменти за кошти ОСОБА_5 при потребі, доглядати якщо захворіє. У травні 2018р. також позивачем було передано відповідачу (через її чоловіка) власні кошти в сумі 10000грн. для виконання покладених обов`язків. Однак, свої зобов`язання відповідач не виконувала в повному обсязі, що змусило позивача спочатку просити сина забрати до себе у м.Снятин, але залишившись у своїй квартирі в м.Івано-Франківську й надалі просити сина приїжджати з м.Снятина. Саме син з травня 2018р. по лютий 2021р. разом з дружиною (невісткою позивача) та її матір`ю (свахою) взяли на себе обов`язки догляду та надання допомоги позивачу, хоча це було їм складніше з добиранням до місця проживання позивача, а з лютого 2021р. забрали позивача до себе в м.Снятин. Окрім того, у травні 2018 року відповідач поселила до позивача в квартиру особу на ім`я ОСОБА_6 , з тим що він буде взамін неї здійснювати догляд та допомогу, однак такий проживаючи з позивачем це не робив взагалі, а як виявилось був наймачем житла. Також, відповідач маючи довіреність на автомобіль виданої позивачем, без відома перереєструвала такий автомобіль на свого чоловіка й ймовірно одразу після того, коли позивач повідомив про анулювання довіреності. На підставі п.6.3 договору та ст.526,1302,1307, 1308 ЦК України просив позов задовольнити.

18.04.2022р. до суду надійшов відзив на позов з вимогою відмовити у задоволенні позовних вимог та у якому зазначено, що після виписки з лікарні з квітня 2017р. позивач (тато) проживав з відповідачем в неї, яка має медичну освіту та працювала медсестрою реанімаційного залу, що дозволяло й професійно надавати йому допомогу й підтримку. Оскільки й надалі потребував подальшого догляду, саме з його ініціативи був укладений спадковий договір, який в проекті неодноразово ним коригувався. Після чого, спільними коштами (як позивача так і відповідача) було проведено позивачу ремонт квартири, придбаної ним у 2015р. у стані «сирець» та з травня 2018р. в найкоротший строк приведено її у стан придатний для його проживання, придбано меблі, в т.ч. з врахуванням потреби особи з інвалідністю спец ліжко, організацією всіх робіт пов`язаних з житлом займались відповідач з чоловіком. Також, питання придбання ліків, послуги масажиста та подолога, забезпечення фізпроцедур, оплата компослуг, найм доглядальниць (які часто замінювались на вимогу позивача), приготування їжі, купівлю продуктів харчування забезпечувалось відповідачем. За вільною згодою саме позивача з ним проживав ОСОБА_7 , який також здійснював догляд за ним. Отже, з червня 2018р. по 31.10.2020р. надавався догляд та утримання на умовах договору позивача, що навіть призвело до покращення його фізичного стану (знято діагноз - цукровий діабет ІІ ступеня), саме під супроводом чоловіка відповідача позивач пройшов МСЕК 21.12.2020р., за наслідком чого йому встановлено І групу інвалідності без переогляду. У позивача у власності є також і житловий будинок у м.Снятині, куди він і переїхав з власної волі (в цьому місті проживає і син позивача-брат відповіча), а тому виконувати умови договору, який стосується саме допомоги та догляду батьку у квартирі міста Івано-Франківська, за межами міста можливості у відповідача вже немає, з врахуванням і стану її здоров`я та необхідності поїздок (у 2016р. проведена операція, потребує повторного оперування, важке захворювання). При цьому, приїзд сина та його близьких в гості до позивача під час проживання його в м.Івано-Франківську, не може бути підставою розірвання спадкового договору, як він доводить.

Представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі, позивач хоч і був у судових засіданнях завжди, однак через певні дефекти мови пояснення надавати не мав змоги.

Представник відповідача та відповідач заперечили позовні вимоги.

Заслухавши пояснення сторін, свідків, всебічно, повно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 08.05.2018р. позивач ОСОБА_1 , як відчуджувач, уклав з відповідачем ОСОБА_3 , як набувачем, яка є його дочкою, спадковий договір, посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Підхомною О.Д. за №1039 (а.с.6-8).

За умовами спадкового договору, предметом визначено обов`язок набувача виконувати розпорядження відчужувача і в разі його смерті набувається тоді право власності на належну відчужувачу двохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 (п.1.1, 1.3 договору).

Набувач зобов`язувався за п.2.1 договору вчиняти певні дії за розпорядженням відчужувача немайнового характеру:

-щотижнево забезпечувати купівлю продуктів харчування за рахунок коштів відчужувача,

-забезпечувати проведення прибирання квартири АДРЕСА_2 та прати постільну білизну не менше раз в тиждень,

-здійснювати приготування їжі не менше одного разу на день,

-забезпечувати придбавання медикаментів та надання медичної допомоги у випадку захворювання за кошти відчужувача,

-здійснювати догляд за відчужувачем та піклуватись про нього у випадку захворювання чи поганого самопочуття.

Також, сторони договору обумовили, що зміна умов цього договору або його розірвання допускається за згодою сторін. У разі невиконання набувачем розпоряджень відчужувача на його вимогу цей договір може бути розірваний у судовому порядку (п.6.1, 6.3).

Відповідно до статті 1302 ЦК України за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов`язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача.

Статтею 1305 ЦК України передбачено, що набувач у спадковому договорі може бути зобов`язаний вчинити певну дію майнового або немайнового характеру до відкриття спадщини або після її відкриття.

Згідно зі статтею 1308 ЦК України спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу відчужувача у разі невиконання набувачем його розпоряджень. За змістом цього правила інші особи, у тому числі спадкоємці відчужувача, не можуть пред`являти вимоги про розірвання спадкового договору.

Сторони не заперечували факту того, що з 2012 року позивач хворів (за основними та супутніми хворобами в т.ч. цукровий діабет ІІст., ожиріння ІІІст., гіпертензія ІІст), мав встановлену ІІІ групу інвалідності (а.с.9-12, 35-40). У квітні 2017 року позивач переніс інсульт (а.с.13-14), спочатку потрапивши в Стятинську ЦРЛ (з 01.04 по 02.04.17р), потім проходив лікування в обласній лікарні м.Івано-Франківська (з 02 по 25.04.2017р.), і потребував догляду за станом здоров`я після цього. Пізніше ще лікувався в ОКЛ в червні 2017р. (а.с.43-44).

Сторона позивача доводила перед судом те, що укладаючи даний спірний договір, позивач розраховував на його виконання стороною відповідача. Однак, свої зобов`язання відповідач не виконувала в повному обсязі, що змусило позивача спочатку просити сина забрати до себе у м.Снятин, але залишившись в подальшому у своїй квартирі в м.Івано-Франківську й надалі просити сина приїжджати з м.Снятина. Саме його син з травня 2018р. по лютий 2021р. разом з дружиною (невісткою позивача) та її матір`ю (свахою) взяли на себе обов`язки догляду та надання допомоги позивачу, хоча це було їм складніше з добиранням до місця проживання позивача у м.Івано-Франківськ, а з січня-лютого 2021р. забрали вже позивача до свого місця постійного проживання - м.Снятин (з позову), а з наданих сторонами пояснень з липня 2021р..

Заперечуючи доводи позову, представник відповідача та відповідач пояснили, що після лікування інсульту та виписки з обласної лікарні 25.04.2017р., позивач (тато) був на лікуванні одразу в реабілітаційному центрі, потім в червні-липні 2017р. в обласній лікарні знову, потім в брата в м.Снятині і десь приблизно із початку зими 2017 р. проживав з дочкою-відповідачем (по місцю її проживання в с.Угорники), яка має медичну освіту та працювала медсестрою реанімаційного залу (а.с.59,60), що дозволяло їй професійно надавати йому допомогу й підтримку. Оскільки тато потребував й надалі подальшого догляду, саме з його ініціативи був укладений спадковий договір, який в проекті неодноразово ним коригувався до остаточного варіанту (після інсульту батько забажав розділити майно: квартиру в м.Івано-Франківську і автомобіль дочці, а будинок в м.Снятині, магазин та ще один автомобіль сину). Після чого, спільними коштами (як позивача, так і відповідача) було проведено позивачу ремонт квартири в м.Івано-Франківську, придбаної ним у 2015р. у стані «сирець», та в найкоротший строк приведено її у стан придатний для його проживання, придбано за її кошти меблі, в т.ч. з врахуванням потреби особи з інвалідністю спецліжко, велика душева з тримачами, організацією всіх робіт пов`язаних з житлом займалась відповідач з чоловіком. Починаючи з травня місяця 2018р. (спірний договір укладено на початку місяця) оперативно в найстисліші терміни проведено всі ремонтні роботи по житлу і позивач почав проживати (з пояснень: період орінтовно взимку з 2018 на 2019р.) вже у власній квартирі АДРЕСА_1 , яка була предметом спадкового договору. Також, питання придбання ліків, послуги масажиста та подолога (особливість догляду в цьому за приписами фахівців), забезпечення фізпроцедур, оплата компослуг, найм доглядальниць (які часто замінювались на вимогу саме позивача), приготування їжі, купівлю продуктів харчування тощо, забезпечувалось відповідачем як особисто, так і через її чоловіка.

Так, як зазначено умовами спадкового договору, виконання вимог п.2.1 відповідач зобов`язувалась вчиняти певні дії немайнового характеру за узгодженим переліком на розпорядження відчужувача. Разом з тим, дійсно в договорі не визначено виключно особисте зобов`язання відповідачем (тобто може бути особистим, але не виключно за дорученням іншими особами), а вимоги-розпорядження позивача викладені договором для вчинення дій відповідачу - «забезпечувати, здійснювати». Щодо того, чи договір прив`язаний був до надання послуг саме в квартирі, яка є предметом договору належної позивачу та в якій він з часу укладення спадкового договору був зареєстрований та потім проживав, то дійсно в договорі такого сторони не обумовили. Разом з тим, з врахуванням предмета договору, постійного проживання та реєстрації відчужувача (з 26.04.2018р. у даній квартирі АДРЕСА_2 -а.с.74), так і набувача (за іншою адресою), однак саме в одному й тому самому місті - Івано-Франківську, а також відсутності обумовлень договору за місцем іншого проживання відчужувача ОСОБА_1 , суд приходить до ствердного переконання, що вимоги договору щодо вчинення конкретних дій пов`язаних як із забезпеченням належного утримання місця проживання відчужувача, так і його особистих потреб соціального буття, стосувались саме квартири АДРЕСА_1 , а не іншого можливого на майбутнє місця проживання відчужувача, яке саме ним може в майбутньому змінюватись. Відповідач також вказала, що у позивача-батька нелегкий запальний характер, часто важко було його переконати в тому чи іншому питанні, він самостійно часто приймав особисто рішення, однак це не було перешкодою виконувати умови договору нею чи іншою особою на її прохання.

У постанові Верховного Суду від 26 грудня 2018 року у справі N 345/866/17 (провадження N 61-26692св18) зроблений висновок про те, що аналіз спадкового договору не дає зробити беззаперечного висновку про те, що виконання умов спадкового договору повинно здійснюватися особисто набувачем.

У постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі N 345/3897/17 (провадження N 61-42285св18), зроблений висновок про те, що суди дійшли правильного висновку, що зобов`язання сторонами договору викладені так, що з них не випливає обов`язкове їх виконання особисто набувачем. Зміст зобов`язань має організаційний характер, зокрема, забезпечення прибирання не тотожно прибиранню особисто. Тому змістом зобов`язань набувача було забезпечення та організація надання послуг, які і надавались позивачці. Крім того, з актів цивільного законодавства та суті зобов`язань, визначених спадковими договорами, не випливає обов`язок набувача виконати зобов`язання особисто. Будь-яких доказів невиконання обов`язків, обумовлених спадковими договорами, позивачем не надано і не спростовано доводів відповідача про організацію надання необхідних послуг, які підтверджені показаннями свідків.

Щодо поняття особистого виконання спадкового договору, то слід зазначити, що умовами оспорюваного договору повинне бути чітке обумовлення особистого виконання його умов. Якщо умовами договору визначено, що набувач зобов`язана забезпечувати належними лікувальними засобами, належний догляд та харчування тощо, то відповідно є очевидним те, що набувач не може безпосередньо особисто виконувати всі передбачені умови: доглядати, готувати їжу, придбавати ліки, прибирати, прати та безпосередньо перебувати з особою, якщо це не визначається умовами договору, оскільки набувач за звичних обставин теж може працювати, отримувати дохід для власних потреб та виконання спадкового договору, якщо є покладені вимоги за кошти набувача, чи перебувати, як в даному випадку на лікуванні і забезпечувати особисте виконання договору.

Аналіз положень статей 1305 та 527 ЦК України не дає підстав для висновку, що за спадковим договором в усіх справах (випадках) одна сторона (набувач) зобов`язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) лише особисто, оскільки порядок виконання обов`язків набувача за спадковим договором визначається самим договором. Тобто особисте чи не особисте виконання умов спадкового договору набувачем, в тому числі таких умов як догляд відчужувача, визначається сторонами такого договору, а не законом.

За вимогами ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

У оспорюваному договорі право на розірвання визначене тільки за згодою сторін.

Предметом доведення щодо підстав розірвання спадкового договору, як в позові, так і в судових засіданнях представником позивача зазначено те, що в повному обсязі зобов`язання не здійснювались дочкою в період з травня 2018р. по січень-лютий 2021р. (останній абзац 1 аркушу позову, 2 абзац на 2 аркуші позову). Саме цей період особливо був предметом доводів сторони позивача та дослідження судом щодо порушень чи відсутності порушень виконання спадкового договору відповідачем, в т.ч. з врахуванням зміни місця проживання позивача за його волею у липні 2021р. шляхом переїзду в інший населений пункт, до дня звернення до суду з позовом.

Те, що позивач передав відповідачу в травні 2018 року вклад в квартиру власних 100 000гривень для робіт по придатності проживання в ній (а.с.45), відповідач і не заперечує, але вказує на спільний вклад коштів обох сторін договору в дану квартиру, організацією зі сторони відповідача всіх робіт пов`язаних з приведенням квартири під житло, придбанням меблів, придбання спецліжка для осіб з інвалідністю, тощо. При цьому, умови квартири пристосовані саме для проживання особи з обмеженими можливостями (розширена душева), що підтверджується і Актами складеними комісією ЖЕО Захід стиль та фотокопіями квартири (а.с.97-104). Щодо цього хоча це не було предметом зобов`язання у спадковому договорі, але на переконання суду підтверджують факт спору розпочатого ОСОБА_1 саме за ініціативою сина позивача, який й почав чинити дії по доступу відповідача до квартири, нібито за дорученням батька, про що буде зазначено нижче. Однак, доводи сторони позивача про необхідність врахування судом особистого вкладу позивача в ремонт квартири в сумі 100 тисяч гривень з метою спростування доводів про вклад коштів в квартиру і донькою позивача, не є належним та допустимим доказом щодо самого предмету спору невиконання умов договору.

В частині виконання умов спадкового договору зі сторони відповідача за розпорядженнями позивача, а саме як вказано в спадковому договорі: щотижнево забезпечувати купівлю продуктів харчування за рахунок коштів відчужувача, забезпечувати проведення прибирання квартири АДРЕСА_2 та прати постільну білизну не менше раз в тиждень, здійснювати приготування їжі не менше одного разу на день, забезпечувати придбавання медикаменти та надання медичної допомоги у випадку захворювання за кошти відчужувача, здійснювати догляд за відчужувачем та піклуватись про нього у випадку захворювання чи поганого самопочуття, то відповідач зазначила, що такі виконувались належним чином на вимогу батька до часу його односторонньої відмови від цих послуг та переїзду до свого сина (брата відповідача) в інший населений пункт. Зокрема, вона організовувала придбання ліків, надання медичної допомоги: послуги масажиста та подолога (особливість догляду в цьому за приписами фахівців), забезпечення фізпроцедур (а.с.70,71,72,73 деякі докази представник позивача вважав неналежно оформленими, однак не клопотав про допит осіб для спростування виданих ними документів, як і не заперечив надання таких послуг) за власні кошти, хоча за договором покладалось за кошти позивача, придбала з чоловіком спецліжко для батька (а.с.108-109), облаштувала з чоловіком місце для відпочинку для позивача спеціальної лавки на висоті сидіння у дворі будинку АДРЕСА_3 (проживав на ІІ поверсі в 10-типоверховому будинку) для використання ним такої для відпочинку, як особою з обмеженими можливостями (а.с.68-69), забезпечувала оплату всіх компослуг за квартиру по укладених від його імені договорах, заборгованість відсутня, кошти вносив чоловік ОСОБА_8 з власного банківського рахунку в період з 01.01.2019р. по 14.04.2022р., згідно довідки приватбанку від 15.04.2022р. (а.с.65-67, 79-86, 105-106), забезпечувала приготування їжі, купівлю продуктів харчування тощо, як відповідачем особисто, так і через свого чоловіка, з поважних на те причин, отже до 2020р. забезпечувала догляд за умовами договору самостійно з чоловіком, а з 2020р. забезпечувала пошук та найм доглядальниць (які часто замінювались на вимогу позивача, тому що він не сприймав їх, а потреба такого догляду була пов`язана насамперед з появою ковіду небезпечного для осіб хворих та похилого віку та необхідністю максимального обмеження контактування батька для запобігання захворювання).

Так, з березня 2015р. відповідач суттєво хворіла (онкозахворювання), у 2016 році вона була прооперована за кордоном, при цьому на час укладення спадкового договору це було відомо позивачу, як батьку, але він наполягав на укладення спадкового договору саме з нею, отже усвідомлював те, що дочка може й не особисто надавати допомогу, а через свого чоловіка. Погіршувалось здоров`я у неї постійно, а у березні 2021р., травні 2021р. та жовтні 2021р. відповідач ОСОБА_3 , в зв`язку з значним погіршенням здоров`я, проходила й стаціонарне лікування в обласній лікарні (а.с.62-64), на час розгляду справи, як зазначила представник відповідача та сама відповідач, остання й надалі проходить інтенсивно курс лікування (в серпні-вересні 2022р. участь в засіданні через ВКЗ із-за кордону а.с.122,124). З 01.06.2022р. відповідачу була призначена ІІІгр. інвалідності (а.с.123).

Одночасно, відповідач особисто пояснила, що окрім укладення спадкового договору, між нею та братом ОСОБА_9 була домовленість усна про те, що батько в зимовий період проживатиме у квартирі м.Івано-Франківська, а у літній період, з метою перебування на свіжому повітрі поруч власного житлового будинку, буде жити з братом в м.Снятині, з братом відносини були добрі, пізніше всередині 2021р. відбулось погіршення таких. З батьком, через складний характер виникали періодично непорозуміння, в т.ч. через раціон харчування (заборонено було солодке через цукровий діабет, однак він часто порушував вимоги, сам собі купляв солодке в магазині), але не зважала на це й продовжувала виконання обов`язків та виконання умов договору. Загострився конфлікт з батьком в грудні 2020р. і в липні 2021р. (це був якраз літній період, під час якого батько проживав попередні роки в м.Снятині) батько переїхав до брата. З цього часу відносини загострились сильно, обов`язки з липня 2021р. по спадковому договору дійсно не виконувала (інший населений пункт, за межами квартири, де вона зобов`язувалась утримувати та доглядати батька), потім коли появився позов в суді з ініціативи батька ймовірно в інтересах його сина її брата, припинилось навіть спілкування з батьком.

Покладання та здійснення таких обов`язків, визначених спадковим договором, на чоловіка відповідача ОСОБА_8 підтверджується матеріалами справи, так як з 23.06.2018р. він був оформлений по доглядом за інвалідом І групи позивачем (а.с.74-75). Також, саме чоловік відповідача здійснював супровід хворого позивача на огляди МСЕК 12.10.2017р., 12.10.2020р. (і саме за останнім оглядом позивачу визначено вже І групу інвалідності без наступного переогляду) (76-78). Цей факт теж не спростовано стороною позивача. З травня 2018р. по жовтень 2020р. наданий догляд навіть призвів до покращення фізичного стану позивача, а саме через дотримання раціону харчування знято йому діагноз - цукровий діабет ІІ ступеня, як доводила сторона відповідача та не спростовано стороною позивача. Як зазначалось вище, з власних коштів ОСОБА_8 (чоловік відповідача) оплачував всі комунальні платежі за житло, в якому проживав ОСОБА_1 , хоча це не передбачалось навіть умовами оспорюваного договору і такі витрати мав нести позивач.

При цьому слід зазначити, що спадковим договором покладались обов`язки саме за розпорядженням позивача і за кошти позивача-відчужувача (стосовно закуплі продуктів харчування, купівля медикаментів та надання медичної допомоги), а інші дії (прибирання квартири, прання білизни та приготування їжі) вчиняти за розпорядженням позивача у визначену сторонами періодичність.

Так, у травні 2018 року, як доводила сторона позивача в змісті позову та поясненнях, відповідач без згоди ОСОБА_1 поселила до позивача в квартиру невідому особу на ім`я ОСОБА_6 , з тим що він буде взамін неї здійснювати догляд та допомогу, однак такий проживаючи з позивачем це не робив взагалі, а як виявилось був наймачем житла.

Щодо цього, сторона відповідача заперечила, та зазначила, що на пропозицію після відхилень доглядальниць, позивач сам погодився на проживання в квартирі ОСОБА_6 , йому ця особа була відома, це не був наймач житла і оренду за це не платив. За вільною згодою саме позивача з ним проживав ОСОБА_7 , який також здійснював догляд за ним, приготування їжі, при необхідності догляд за квартирою.

Допитаний судом свідок ОСОБА_10 суду пояснив, що жив у квартирі позивача приблизно з осені 2020р. по весну 2021р., дійсно йому запропонувала відповідач пожити у позивача, на що погодився свідок і не заперечив позивач, свідок є приватним дизайнером і графік робочий не стабільним, часто робив масаж руки ОСОБА_1 (має курси масажу, бо мама теж мала інсульт), позивача відвідувала і сама дочка ОСОБА_11 , возила його до лікарів і лікарів до нього. Позивач сам міг приготувати собі їжу. Приїзжав і син ОСОБА_12 , дійсно через якийсь конфлікт за автомобіль, ОСОБА_12 позивача забрав в м.Снятин, знає що ОСОБА_12 замінив замки в квартирі АДРЕСА_2 , з весни 2021р. (наприкінці) свідок не проживав вже з позивачем.

Свідок ОСОБА_13 (син позивача, брат відповідача) суду пояснив, що до інсульту батько жив у м.Снятині, є власний будинок в нього, а після інсульту близько 4 років в м.Івано-Франківську. Сестра з початку помагала батькові, а потім перестала (вказав період «приблизно 2020-2021 рік), приїзжав до батька у м.Івано-Франківськ, в квартирі жили квартиранти, які вселялись з дозволу сестри, оскільки сусіди пожалілись на безогляд батька, тому забрав його в квітні 2021 року в м.Снятин, де проживав ОСОБА_1 до серпня 2022р., після чого свідок разом з батьком переїхали вже жити в квартиру АДРЕСА_4 , яка є предметом спадкового договору. Водночас, свідок не заперечив про те, що з сестрою була домовленість щодо догляду ними обома по черзі за батьком (по пів року: зима-літо). Окрім того, свідок зазначив про наявний конфлікт з сестрою щодо заміни замків в квартирі АДРЕСА_1 , які він замінював на прохання батька, а сестра міняла потім самостійно такий замок, в період коли батька вже не було в квартирі (тобто з весни-літа 2021р.). Також свідок зазначив про конфлікт з відповідачем за автомобіль належний батьку, який до оформлення довіреності на сестру, перебував у користуванні свідка. ОСОБА_13 зазначив також і те, що ОСОБА_14 знає більше 5 років (жив теж у м.Снятині), те що він вселився в квартиру то з дозволу сестри, й платить їй за найм. Однак, суд оцінює критично в цій частині пояснення свідка, так як договірні відносини по найму житла та оплату за проживання не підтверджено ні відповідачем ОСОБА_3 , ні свідком ОСОБА_15 , така оплата не відбувалась ні при свідку, ні через свідка-сина позивача, а отже є припущенням даного свідка ОСОБА_13 . Цим також спростовано й доводи позову те, що ОСОБА_6 був невідомою особою позивачу.

Саме сторона позивача надала до матеріалів справи диск із записом розмови між ОСОБА_9 , сином позивача (який проводив запис такої в телефонному режимі), та ОСОБА_16 , чоловіком відповідача (а.с.33). З даного запису (на 3 файлах, є нецензурна лексика), підтверджується саме той факт, що жодної розмови по виконанню чи невиконанню спадкового договору розмова між ними не відбувалась, спір ініційований ОСОБА_9 , стосується заміни замків ОСОБА_9 в квартирі м.Івано-Франківська зі словами «тато там жити не буде» в період проживання батька у м.Снятині, і продовження доступу до даної квартири ОСОБА_17 (а також з`ясування факту надання татом коштів 100тисяч на цю квартиру, наявності ключів чи заміни замка зі сторони ОСОБА_17 , на що останній останній повідомляє, що ключ надано ОСОБА_18 ), на пропозицію чоловіка відповідача ОСОБА_17 зустрітись і поговорити про конфліктність у стосунках, пов`язаного з квартирою, ОСОБА_9 не бажає. Предметом розмови є і автомобіль, який ОСОБА_9 бажає забрати у ОСОБА_17 , а також факт утримання квартири (оплата комунальних послуг) зі сторони ОСОБА_17 .

Оцінюючи такий запис розмови, судом не встановлено обставин, що цей доказ наданий позивачем може підтвердити невиконання умов спадкового договору відповідачем, натомість він підтверджує дійсно інтерес сина позивача, як й доводила сторона відповідача, щодо спірної квартири, в якій на даний час проживає та зареєстрована вже дочка ОСОБА_19 (онука позивача). Так, з 22.08.2022р. (під час розгляду цивільної справи судом) в цій квартирі також прописались син позивача - ОСОБА_13 та його онука ОСОБА_20 , дочка сина ОСОБА_9 (а.с.143-145).

Судом також були допитані свідки ОСОБА_21 (сусідка позивача, яка проживає на 8-у поверсі будинку), ОСОБА_22 (невістка позивача, дружина сина ОСОБА_9 ). Свідок Боярська суду пояснила, що заходила до ОСОБА_1 і він жив завжди один, відповідача чи інших осіб у позивача ніколи не бачила, часто купляла продукти для позивача (хоча які продукти на час її відвідування були в холодильнику, відповісти не змогла), але їжу готував собі позивач самостійно, також позивач не розказував свідку за своїх дітей, тому за це нічого не знає. Щодо цього, свідок так і не вказала суду в який період це відбувалось, як за часто вона була у позивача, хоча в будинку почала проживати з початку 2020р., при цьому факту проживання іншої особи ОСОБА_23 у квартирі позивача (майже половина року), сторони судової справи не заперечували, тому такі пояснення свідка не є повними. Також, свідчення про те, що ніколи не бачила в позивача ні відповідача, ні інших осіб, суперечливі зі свідченнями як самого позивача (зміст позову) так і свідка ОСОБА_13 та ОСОБА_22 , які вказували, що часто відвідували позивача, а його син - щотижня.

Свідок Партика суду пояснила, що позивач до інсульту проживав у м.Снятині, потім після лікування він й надалі проживав у м.Снятині і повністю доглядали позивача до липня 2020р. У листопаді 2020р. чи й скоріше, позивач переїхав в м.Івано-Франківськ, відвідували його на вихідні приблизно 1 раз в місяць, а чоловік (син позивач) відвідував і частіше, кожного тижня (щодо таких пояснень, то розбіжність таких з поясненнями свідка Боярської судом вже зроблено). На свята в січні 2021р. в холодильнику їжі не було і сусіди (які саме не вказано) жалілись, що позивач голодує, «хоча спочатку у позивача була їжа і все, а потім в нього вже нічого не було». У свекра появився в квартирі ОСОБА_6 (приблизно навесні 2021р., ця дата теж не співпадає з показами інших осіб). Забрали батька в м.Снятин, куди вже дочка Свєта й не приїзжала. Підтвердила, що у позивача нелегкий характер і з дочкою в нього після переїзду в м.Снятин контакту вже немає.

Факт відсутності проживання позивача ОСОБА_1 з липня 2021р. по серпень 2022р. в квартирі АДРЕСА_2 підтверджено і тим, що з березня 2022р. по серпень 2022р. (період війни) за його згоди (чи його сина) були вселені в квартиру тимчасово переміщені особи, які за час проживання не були попереджені про зміну замка зі сторони позивача, а син ОСОБА_9 пояснив, що в даній квартирі вже буде проживати його донька ОСОБА_24 , як студентка І курсу (а.с.151), такі пояснення надано свідком ОСОБА_25 , засвідчено підпис нотаріально.

Свідок ОСОБА_26 (мама невістки позивача сина ОСОБА_9 , сваха позивача) суду пояснила, що квартиру в м.Івано-Франківську позивач хотів купити онуці ОСОБА_24 , так як у батька з донькою ОСОБА_27 не було добре спілкування. З часу коли ОСОБА_27 забрала свого батька ОСОБА_1 в м.Івано-Франківськ, була на квартирі у позивача приблизно 3-4 рази за весь період, і під час цього, Свєти там не було. Щодо даного свідка, суд критично оцінює доводи позивача викладені в змісті позову про те, що сваха (свідок) один раз у місяць приїзжала до позивача (1 аркуш, останній абзац), так як саме даний свідок суду пояснила інше. Окрім того, її пояснення про те, що квартиру в м.Івано-Франківську позивач хотів купити саме дочці сина ОСОБА_19 , не вказували й самі сторони (ні позивач у позові, ні його представник в засіданнях, ні відповідач та її представник). А під час розгляду даної цивільної справи, вчинені дії зі сторони позивача про реєстрацію в цій квартирі сина ОСОБА_9 та його дочки ОСОБА_24 , підтверджують реальні наміри позивача та його сина щодо створення перешкод відповідачу на виконання оспорюваного договору, до такого висновку приходить суд оцінюючі всі оцінені докази в сукупності.

Отже, з врахуванням того, що у позивача у власності є також і житловий будинок у м.Снятині, куди він і переїхав з власної волі (де проживає і син позивача-брат відповіча), наявність домовленості попередньо між братом і сестрою щодо періодичного проживання батька взимку у м.Івано-Франківську, влітку у м.Снятині, що вони й визнають, звідси слід зробити висновок, що виконувати умови спадкового договору, який стосується саме допомоги та догляду батьку у квартирі м.Івано-Франківська, за межами міста можливості у відповідача вже не було, з врахуванням і стану її здоров`я. При цьому, приїзд сина та його близьких в гості до позивача під час проживання його в м.Івано-Франківську, не може бути підставою розірвання спадкового договору, як позивач доводить за змістом позову та наданих пояснень.

Щодо самого волевиявлення ОСОБА_1 на укладення спадкового договору, свідок ОСОБА_8 (чоловік відповідача) зазначив, що тесть (позивач) подзвонив свідку, щоб забрати його у м.Івано-Франківськ для вирішення укладення договору та як наслідок поділу майна між дітьми (частина дочці, частина сину). Почали з дружиною ремонт квартири за спадковим договором (витрати близько по половині тата та дочки), дійсно позивач дав 100 тисяч гривень, сам свідок й отримував їх, але по вартості всіх робіт та купівлі меблів це не значна сума по вкладених коштах (за матеріалами справи тільки медичне ліжко з електроприводом придбане в жовтні 2018р. коштує близько 56 тисяч гривень а.с.109), позивач жив з дочкою в певний період за місцем її проживання, потім в квартирі, потім в м.Снятині (наявна домовленість на зима-літо між братом та сестрою щодо місця проживання батька та участі їх обох в його догляді). Протягом 3-х років дружина (відповідач) зі свідком займались доглядом, лікуванням та харчуванням (дружина слідкувала за дієтою батька через хворобу), при цьому позивач самостійно міг розігрівати їжу, готувати її, щось купити з продуктів. Певний період з позивачем жив ОСОБА_6 , його погодив позивач (останній має неприязнь до жінок), який теж дещо допомагав по догляду, але в травні 2021р. позивач вигнав і ОСОБА_6 і відмовився від послуг дочки (починаючи з грудня 2020р. наявний конфлікт), сказавши влітку 2021р., що переїзжає до сина в м.Снятин Івано-Франківської області. В липні 2021р. батько взагалі відмовився від контакту (спілкування) з дочкою та свідком, свідок пропонував ОСОБА_9 (брату дружини) сісти для обговорення й покращення відносин батька з дочкою в родинному колі, але той відмовлявся та уникав такого. Вселились в квартиру спочатку під час війни переселенці за згодою ОСОБА_9 , а потім поселилась ОСОБА_24 , дочка ОСОБА_9 (онука позивача). Син позивача дійсно поміняв замки в квартиру, щодо цього була розмова, бо залишались речі свідка там теж.

Також, в судовому засіданні представник позивача додатково пояснив, що у відповідача була мета заволодіти майном - ТЗ, оскільки відповідач маючи довіреність на автомобіль видану позивачем 16.04.2018р., без відома останнього перереєструвала 31.07.2021р. такий автомобіль на свого чоловіка ОСОБА_8 (а.с.24-26) й ймовірно одразу після того, коли позивач повідомив про анулювання ним цієї довіреності.

Однак, як вбачається з довіреності ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_3 вчиняти від його імені правочини, в т.ч. продати, обміняти, передати в оренду належний йому автомобіль, користуватись даним автомобілем до часу його відчуження і передачі набувачу тощо. Дійсна довіреність була до 15.04.2023р. За поданою заявою ОСОБА_1 від 16.08.2021р. така довіреність була скасована, однак до часу скасування, такий автомобіль 31.07.2021р. був перереєстрований на ОСОБА_8 (чоловіка відповідача). Свідок ОСОБА_8 на з`ясування таких обставин, зазначив щодо наявного права відповідача на розпорядження ТЗ. Разом з тим, автомобіль не визначався умовами спадкового договору і не є предметом спору.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша, друга статті 614 ЦК України).

З врахуванням всіх досліджених обставин, суд зазначає, що у матеріалах справи відсутні докази про те, що за період з часу укладення спадкового договору по липень 2021р.(часу зміна місця проживання позивача) чи березень 2022р.(часу звернення з позовом до суду), позивач висував відповідачу будь-які претензії щодо невиконання умов спадкового договору від 08.05.2018р., за конкретно визначеними обов`язками (по всіх 5 пунктах обумовлених сторонами), конкретний час такого невиконання відповідачем, підстави невиконання набувачем за наявного би розпорядження відчужувача по кожному обов`язку зокрема, а також обумовлення сторонами виконання такого договору за місцем іншого проживання відчужувача. Надані стороною позивача пояснення, зокрема і позицію представника позивача в письмових судових дебатах, щодо невиконання спадкового договору відповідачем саме в період проживання позивача в м.Снятині (щорічно в літній період) та з липня 2021р. (зміна місця проживання з м.Івано-Франківська в м.Снятин Івано-Франківської області), не можуть бути підставою для розірвання спадкового договору, оскільки діти позивача узгодили можливість такого проживання батька в різні періоди пори року з кожним з них, а з липня 2021р. відповідач не виконувала умови договору з поважних причин зміна місця проживання відчужувача та фактична відмова від таких послуг з його боку. Відповідач натомість довела те, що забезпечувала виконання спадкового договору за місцем проживання батька-позивача в м.Івано-Франківську, зміна ж місця проживання та одностороння його відмова від послуг не є ухилянням відповідача від виконання умов договору.

Тому вимоги позову та доводи щодо наявності підстав для його розірвання в судовому порядку, не є доведені перед судом.

При цьому, сторони вправі розірвати такий спадковий договір за згодою обох сторін в порядку визначеному ЦК України.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

За вимогами ст.12,13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому зсіданні дослідити кожен доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»).

Пленум Верховного Суду України у п.11 постанови від 18.12.2009 р. №11 «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Досліджуючи наявність усвідомлення відчужувача щодо предмета спадкового договору та уявлення набувача про його природу, суть, зміст та досягнуті умови зазначені в договорі, аналіз таких за нормами ЦК України вказаними вище, суд надав оцінку як кожному доказу зокрема, так і у їх сукупності.

На підставі вищевказаного, ст.1302-1308 ЦК України, керуючись ст.ст.11- 12, 76, 89, 258-268, 352-354 ЦПК України суд,-

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання спадкового договору від 08.05.2018р., укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , що посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Підхомною О.Д. за №1039, стягнення судових витрат відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 01.03.2023р.

Суддя Мирослава ПОЛЬСЬКА