Справа № 2-5879/11 Головуючий у 1 інстанції: Івасюта Л. В.
Провадження № 22-ц/802/851/23 Доповідач: Бовчалюк З. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 вересня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Здрилюк О.І., Осіпука В.В.,

з участю секретаря судового засідання Власюк О.С.,

представника скаржника ОСОБА_1 ,

державного виконавця Білової В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_2 , подану в його інтересах ОСОБА_1 на дії та бездіяльність головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Наглій Надії Вікторівни, за апеляційною скаргою представника скаржника ОСОБА_2 - ОСОБА_1 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 липня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду в інтересах ОСОБА_2 з вказаною скаргою.

Скаргу обґрунтовує тим, що на виконанні в Другому відділі ДВС у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) перебуває виконавче провадження № 52731196 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Луцьким міськрайонним судом Волинської області у справі № 2-5879/11 від 13.06.2012 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 500,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

В рамках вказаного виконавчого провадження, за заявою стягувача ОСОБА_3 , головним державним виконавцем Наглій Н.В. було проведено перерахунок аліментів, після чого виникла заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 21881,41 грн. про яку було повідомлено боржника.

Такі дії державного виконавця, були оскарженні ОСОБА_2 до суду. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19.10.2021 боржнику було відмовлено в задоволенні скарги та встановлено, що дії головного державного виконавця Наглій Н.В. відповідають вимогам закону.

У зв`язку з наявною заборгованістю зі сплати аліментів, головним державним виконавцем Наглій Н.В. винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, відповідно до якої з усіх видів заробітку/доходу, що належить до виплати боржнику, після відрахувань податків, проводити утримання в розмірі 60 % із заробітної плати/пенсії боржника до повного погашення заборгованості.

З такою постановою, боржник та його представник не згідні, оскільки арешт рахунку, який призначений для виплати заробітної плати та інших виплат, є неправомірним, бо такий рахунок є рахунком зі спеціальним режимом використання.

Також скаржник, вважає протиправними дії головного державного виконавця Наглій Н.В. щодо незаконного накладення штрафу та пені в розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожний день прострочки сплати аліментів.

Посилаючись на викладене, скаржник просить суд, скасувати рішення головного державного виконавця Наглій Н.В. про нарахування пені та штрафу на заборгованість по сплаті аліментів та скасувати постанову про накладення арешту на зарплатний рахунок боржника, призначений для виплати заробітної плати.

Ухвалою судді від 25.05.2023 відкрито провадження за скаргою.

07.06.2023 замінено суб`єкт оскарження у скарзі з Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України на його правонаступника Відділ державної виконавчої служби у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 липня 2023 року в задоволенні скарги відмовлено.

В апеляційній скарзі боржник ОСОБА_2 , в інтересах якого діє його представник, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, та постановити нове судове рішення, яким його скаргу задовольнити.

На адресу апеляційного суду від державного виконавця надійшла заява про закриття провадження у справі з підстав відсутності предмета спору.

Заслухавши представника боржника ОСОБА_1 , державного виконавця, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Апеляційний суд звертає увагу, що пункт 2 частини 1 статті 255 ЦПК України, до даної категорії справ не підлягає застосуванню, а тому в задоволенні клопотання державного виконавця було відмовлено.

Предмет спору це об`єкт спірних правовідносин, щодо якого виник спір між позивачем і відповідачем. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підстава позову це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Стаття 447 ЦПК України передбачає, що сторони виконавчого провадження мають право звернутись до суду , якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення ,ухваленого відповідного до цього Кодексу порушено їхні права чи свободи.

Таким чином на відміну від позовного провадження, в якому обов`язково є предмет спору, у судовому контролі за виконанням судових рішень - є лише суб`єкт оскарження та його дії , а тому закривати провадження з підстав відсутності предмета спору в даному випадку не можливо.

Щодо доводі скарги.

З матеріалів справи вбачається, що 13.06.2012 Луцьким міськрайонним судом Волинської області видано виконавчий лист № 2-5879/11 про стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 , аліменти на утримання неповнолітньої дитини: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 500,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Ухвалено стягувати аліменти з дня подачі позовної заяви з 26.08.2011.

З метою примусового виконання вказаного виконавчого листа, головним державним виконавцем Наглій Н.В. відкрито виконавче провадження № 52731196.

У зв`язку з набранням чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту прав дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», ч.1 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» було доповнено абзацом другим.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

Згідно з абз. 2 ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

08.09.2021 за вих. № 57322 головним державним виконавцем Наглій Н.В. повідомлено ОСОБА_2 про здійснення перерахунку аліментів на підставі заяви стягувача ОСОБА_3 від 09.08.2021, що підтверджується квитанцією поштового відправлення від 08.09.2021.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19.10.2021 встановлено, що головним державним виконавцем Наглій Н.В., здійснено перерахунок аліментів у відповідності до вимог чинного законодавства та вчинено дії відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно з ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до наданого суду розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, за ОСОБА_2 наявна заборгованість в сумі 27684,23 грн.

Проаналізувавши надані заявником докази, керуючись наведеним законодавством щодо регулювання порядку виконання рішення суду, суд дійшов обгрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення скарги ОСОБА_5 поданої в його інтересах ОСОБА_1 , оскільки судом встановлено, що у зв`язку із перерахунком розміру аліментів, за боржником утворилась заборгованість в розмірі 27684,33 грн., а обмеження розміру усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника, яке не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі стягнення аліментів.

22.03.2023 головним державним виконавцем Наглій Н.В. винесено постанову про арешт коштів боржника у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрати виконавчого провадження, штрафів, що становить 27684,23 грн.

28.03.2023 винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, відповідно до якої з усіх видів заробітку/доходу, що належить до виплати боржнику, після відрахувань податків, проводити утримання в розмірі 60 % із заробітної плати/пенсії боржника до повного погашення заборгованості. Заборгованість становить 27684,23 грн.

Відповідно до статті 129 - 1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно із частиною другою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Відповідно до частин першої, другої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

За змістом статей 1, 5 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з пунктом 7 частини третьої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі (стаття 56 Закону № 1404-VIII).

Відповідно до частини третьої статті 52 Закону № 1404-VIII не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Згідно з абзацом другим частини другої статті 59 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

Відповідно до частин першої та другої статті 68 Закону № 1404-VIII стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів. За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи (частина третя статті 68 Закону № 1404-VIII).

Відрахування, зокрема із заробітної плати, насамперед здійснюють підприємства установи та організації тощо, які й здійснюють нарахування цих виплат і відповідно частини першої статті 70 Закону № 1404-VIII розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 59 Закону № 1404-VIII підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 квітня 2022 року в справі № 756/8815/20 Провадження № 14-218цс21 вказано, що «встановлення відрахувань у певному відсотковому визначенні від заробітної плати боржника покликане гарантувати людині право на своєчасне, у передбачені законом строки, одержання винагороди за працю, що становить одне з основних трудових прав людини, тому й законодавець обмежив розмір будь - яких утримань із заробітної плати, і таке обмеження є законодавчо встановленою забороною на накладення арешту на заробітну плату, що виплачена боржнику після таких утримань, або частину заробітної плати, що перевищує граничну межу таких відрахувань. Накладення арешту на кошти, що складають заробітну плату боржника після здійснення утримань із неї за виконавчими документами та понад встановлений законом розмір для відрахувань із заробітної плати, є надмірним тягарем для боржника та порушенням його прав на одержання винагороди за працю та достойні умови життя. Таким чином, не може бути накладений арешт на кошти що складають заробітну плату боржника після фактичного здійснення утримань із неї за виконавчими документами та на усі кошти заробітної плати боржника поза межами дозволених законом розмірів відрахувань із такої заробітної плати, а якщо такий арешт накладений, то він має бути знятий. При цьому на кошти, що знаходяться на рахунках та які не є коштами, що складають заробітну плату, таке обмеження не розповсюджується. При цьому передбачене абзацом другим частини другої статті 59 Закону № 1404-VIII зобов`язання виконавця зняти арешт на підставі повідомлення банку не виключає зняття такого арешту на підставі повідомлення боржника, та за наслідками здійснення контролю за правильністю стягнення на підставі наданих звітів про стягнення, оскільки у відповідності до підпункту 1 частини четвертої статті 59 цього закону підставами для зняття виконавцем арешту з майна боржника або його частини є отримання ним документального підтвердження, що звернення стягнення на такі кошти боржника заборонено законом. Одночасно слід звернути увагу, що наявність у виконавчому провадженні звітів підприємства, установи, організації, фізичної особи-підприємця, що здійснюють боржнику певні виплати про нарахування доходів та розмір утримань з цього доходу на погашення боргу, надає можливість виконавцю здійснювати не тільки контроль за правильністю такого утримання, а й можливість визначення розмір коштів, які складають дохід боржника, з якого здійснення стягнення неможливе. Враховуючи вищевикладене, Велика Палата Верховного Суду вважає, що у випадку, коли на стадії накладення арешту на грошові кошти боржника-фізичної особи, що знаходяться на рахунку боржника та є заробітною платою боржника, виконавцю не вдалось виявити правову природу (статус) цих грошових коштів, як коштів на які накладення арешту заборонено законом, то арешт на такі грошові кошти підлягає зняттю на підставі відповідного повідомлення банку або заяви боржника з наданням ним відповідних документів на підтвердження цього та/або за результатами перевірки зазначених звітів».

З пояснень представника скаржника та державного виконавця встановлено, що ОСОБА_2 або ж його представником не подавалась державному виконавцю заява з проханням про скасуванням накладеного арешту, та не надавались належні докази, які б підтверджували, що арештовані рахунки використовуються боржником для отримання заробітної плати.

З матеріалів справи вбачається, що оскарженою постановою державного виконавця (а.с. 60) накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті в банківських установах на ім`я ОСОБА_2 .. При цьому державний виконавець визначила порядок виконання зазначених постанов, із застереженням щодо неможливості накладення арешту на рахунки та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Доводи скаржника та установлені обставини не містять відомостей, що на момент винесення вказаної постанови державний виконавець мав інформацію, що відповідні рахунки відкриті на ім`я ОСОБА_2 є «зарплатні» та/або на них зараховується заробітна плата (грошове забезпечення) і розмір коштів, що складають заробітну плату на цих рахунках.

За таких обставин відсутні підстави для задоволення вимог скарги ОСОБА_2 про визнання неправомірними дій державного виконавця щодо винесення постанови від 22.03.2023 року про арешт коштів боржника.

Крім цього, судом встановлено, що головним державним виконавцем Наглій Н.В. не застосовувалося відносно ОСОБА_5 пені та штрафу, щодо наявної у нього заборгованості зі сплати аліментів, а відтак вимога скаржника про визнання таких дій неправомірними також є безпідставною.

Вимоги про скасування арешту з карткового рахунку № НОМЕР_1 , відкритого в АТ « ОТП Банк», боржник не заявляв.

Під час винесення постанови про накладення арештів на рахунки боржника державний виконавець діяла в межах своїх повноважень, з метою виконання рішення суду про стягнення аліментів.

Слід зазначити, що постановою від 22 серпня 2023 року закінчено виконавче провадження з примусового виконання листа № 2-5879/ 11 від 13 червня 2012 року , з підстав фактичного виконання в повному обсязі рішення та припинено чинність арештів майна боржника.

Поза межами компетенції суду при розгляду даної справи є вимоги скаржника щодо визнання зловживання владою та службовим становищем Головного державного виконавця другого відділу державної виконавчої служби у м. Луцьку.

Доводи апеляційної скарги зводяться до викладення обставин справи із наданням коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції, викладених в оскарженій ухвалі.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не містять підстав для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 371, 372, 374, 375, 382, 383, 384, ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу представника скаржника ОСОБА_2 - ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий-суддя:

Судді :