Справа № 204/9793/22
Провадження № 2/204/783/23
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
31 січня 2023 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська у складі:
головуючого судді Мащук В.Ю.,
при секретарі Єрмак Д.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Везем Шиппінг» про захист прав споживача,
У листопаді 2022 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив суд:
- визнати недійсним попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Везем Шиппінг», укладений 27 жовтня 2021 року;
- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Везем Шиппінг» на користь ОСОБА_1 суму сплаченого авансу в розмірі 100 000,00 грн., суму інфляційних втрат в розмірі 21 212,21грн., пеню в розмірі636 000,00 грн., а всього 757 212,21 грн.;
- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Везем Шиппінг» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000,00 грн.
У жовтні 2021 року ОСОБА_3 для особистих потреб та потреб членів своєї родини вирішив придбати легковий автомобіль. Здійснюючи пошуки потрібної моделі в мережі Інтернет, позивач знайшов оголошення про продаж Товариством з обмеженою відповідальністю «Везем Шиппінг» автомобіля потрібної йому марки.
З метою придбання автомобіля в найкоротший термін, позивач зателефонував до відповідача, позивачеві запропонували укласти попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу. Необхідність укладення попереднього договору відповідач обґрунтував необхідністю транспортування автомобіля з іншого міста, в якому він знаходиться на складі відповідача.
Попередній договір відповідач вислав позивачу поштою на адресу міста проживання, який було підписано позивачем та відправлено на адресу відповідача.
Таким чином, 27 жовтня 2021 року між позивачем та відповідачем на відстані було укладено попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу, згідно з умовами якого сторони зобов`язалися укласти в майбутньому договір купівлі-продажу (Основний договір) на належний відповідачу транспортний засіб строком до 28 лютого 2022 року.
Відповідно до пункту 2.1 Договору продаж транспортного засобу вчиняється між сторонами за ціною (вартістю) в розмірі 190 982,95 грн., у тому числі ПДВ 31 830,49 грн., та сплачується Стороною-2 (позивачем) в безготівковій формі на поточний рахунок Сторони-1 (відповідача) в національній валюті України гривні.
Згідно пункту 2.3 Договору Сторона-2 сплачує в день підписання Договору Стороні-1 на розрахунковий рахунок Сторони-1 суму 109 586,01 грн., у тому числі ПДВ 18 264,25 грн.
На виконання Договору позивачем було сплачено на користь відповідача грошові кошти у розмірі 100 000,00 грн. Відповідно до умов договору та з урахуванням оплати послуг Сторона-1 (відповідач) повинна була укласти зі Стороною-2 (позивач) Основний договір на належний Стороні-1 (відповідачу) автомобіль до 28 лютого 2022 року, однак прострочив виконання такого зобов`язання на 212 днів.
Крім того, як виявилось, транспортний засіб Стороні-1 (відповідачу) не належить і до теперішнього часу, право власності Сторона-1 (відповідач) на транспортний засіб не набула, що робить неможливим виконання в подальшому умов Договору з боку відповідача.
Відповідно до пункту 4.1 на теперішній час, термін дії договору закінчився, позивач сплатив кошти, але відповідач свої зобов`язання не виконав. На сьогодні Позивач не отримав від Відповідача жодного письмового чи усного повідомлення із зазначенням конкретної календарної дати, часу і місця укладення Основного Договору.
Укладаючи попередній договір, позивач бажав настання реальних наслідків у виді якнайшвидшого отримання у власність бажаного автомобіля. У випадку повідомлення позивачу правдивої інформації про те, що автомобіль на час укладання попереднього договору не належить відповідачу, а також про те, що позивач не отримає автомобіль у власність в строки, передбачені Договором, Позивач не уклав би з Відповідачем спірного договору. Крім того, пізніше виявилось, що за спірним договором відповідач фактично зобов`язався надати послуги позивачу з викупу транспортного засобу за кошти позивача з аукціону в США, транспортування його до України та розмитнення. Отже відповідач не мав на меті здійснювати продаж належного йому транспортного засобу. Його метою було надання послуг, які зазначені в розрахунку вартості як «Дилерські послуги», чим відповідач також ввів в оману позивача. Отже, укладений правочин, відповідно до ч. 1 ст. 213 ЦК України, слід тлумачити, як надання послуг дилера. Таким чином, під час укладення попереднього договору відповідач ввів позивача в оману, оскільки спонукав дати згоду на здійснення правочину на який в іншому випадку позивач не погодився б. Відповідач ввів Позивача в оману стосовно основних характеристик товару, який позивач бажав придбати, а саме його наявності, належності відповідачу та поставки в майбутньому. В свою чергу, відповідач не вчинив жодних дій для виконання умов попереднього договору, що свідчить про відсутність у нього намірів до реального настання правових наслідків, передбачених оспорюваним правочином.
Таким чином, сплачена позивачем сума коштів згідно п. 2.3. попереднього договору є авансом, та підлягає поверненню позивачу у повному обсязі. Крім того, з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення інфляційні втрати та пеня, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовом.
В судове засідання позивач, представник позивача не з`явилися, через канцелярію суду представником позивача подано заяву, відповідно до якої останній просив суд про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечував.
Представник відповідача в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причин неявки не повідомив, відзив на позов чи заяву про розгляд справи за його відсутності суду не надав.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права сторін та обставини справи, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень представника позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що 27 жовтня 2021 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Везем Шиппінг» було укладено Попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу ПКП -9587.
Відповідно до п. 1 Попереднього договору Сторона -1 і Сторона -2 зобов`язуються укласти в майбутньому договір купівлі продажу (Основний договір) на належний Стороні -1 транспортний засіб марки: Volkswagen, модель: CC Sport, рік випуску 2012, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 .
За договором сторони зобов`язуються до 28 лютого 2022 року укласти Основний договір. Сторона 1 гарантує, що на момент укладання Основного договору транспортний засіб, визначний у п.1.1. Договору буде належати їй та не буде знаходитися під забороною відчуження, арештом, не буде предметом застави чи іншим засобом забезпечення виконання зобов`язань перед будь-якими фізичними та юридичними особами, а також не буде обтяжений будь яким іншим чином, передбаченим чинним законодавством.
Сторона -1 здійснила викуп транспортного засобу з онлайн аукціону автомобілів після його погодження зі Стороною 2. Сторона 2 жодних заперечень та претензій до викупу транспортного засобу з метою подальшого укладання Основного договору не має.
Відповідно до п. 3 Договору Сторона 2 набуває право власності на транспортний засіб з моменту виконання умови вказаної в п. 3 Договору.
Відповідно до п. 4 Договору Договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами, а саме з 27.10.2021 року і діє до 28.02.2022 р. або до укладання Основного договору. Термін договору може бути продовжений за взаємною згодою сторін.
Відповідно до п. 5 Договору сторона 1 заявляє та гарантує, що предмет цього договору до укладення Основного договору нікому іншому не буде відчужений (арк.с.6-7). Попередній договір підписів сторін не містить.
Відомості про укладання між сторонами Основного договору купівлі-продажу транспортного засобу відсутні. Доказів протилежного відповідачем суду не надано.
Відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ч. 3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Відповідно до ст.ст.6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості; водночас у договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.
Відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч.1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.
Відповідно до ч. 1 ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу, одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.
Отже, з наведеного слідує, що предметом договору купівлі-продажу може бути, в тому числі і товар, який продавець набуде в майбутньому.
Відповідно до ч.1 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.
Згідно зі ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.
Якщо за недійсним правочином права та обов`язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ТОВ «Везем Шиппінг» укладено Попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу від 27 жовтня 2021 року № ПКП-9587. ОСОБА_2 на виконання умов попереднього договору здійснено оплату товару у сумі 100000 грн., відповідно до рахунку на оплату надісланого відповідачем. Письмових повідомлень про наявність форс-мажорних обставин, які заважають виконати умови Попереднього договору купівлі-продажу транспортного засобу відповідачем на адресу позивача в порядку, визначному договором, не надіслано, доказів протилежного суду не надано.
Укладаючи Попередній договір, позивач бажав настання реальних наслідків у виді придбання у власність автомобіля. При укладенні між позивачем та відповідачем Попереднього договору позивачу не була повідомлена правдива інформація про те, що автомобіль на час укладання договору не належить відповідачу, а також про те, що позивач не отримає автомобіль у власність в строки, передбачені Договором. Крім того, відповідно до умов Попереднього договору, відповідач фактично зобов`язався надати позивачу послуги з придбання транспортного засобу за кошти останнього з аукціону в США, транспортування його до України та розмитнення.
Таким чином, під час укладення попереднього договору відповідач ввів позивача в оману, оскільки спонукав дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку позивач би не погодився.
Відповідно до матеріалів справи, відповідач не вчинив жодних дій для виконання умов Попереднього договору, що свідчить про відсутність у нього намірів до реального настання правових наслідків, передбачених правочином.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.19 ЗУ «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність, що вводить споживача в оману або є агресивною.
Відповідно до п.п. 1, 3 ч.2 ст.19 ЗУ «Про захист прав споживачів» якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману стосовно, зокрема, основних характеристик продукції, таких як: її наявність, переваги, небезпека, склад, методи використання, гарантійне обслуговування, метод і дата виготовлення або надання, поставка, кількість, специфікація, географічне або інше походження, очікувані результати споживання чи результати та основні характеристики тестів або перевірок товару; ціни або способу розрахунку ціни чи наявності знижок або інших цінових переваг.
Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.
Таким чином, Попередній договір, укладений між позивачем та відповідачем, підлягає визнанню недійсним, оскільки він здійснений з використанням нечесної підприємницької практики з боку відповідача, що відповідає положенням ч. 6 ст. 19 ЗУ «Про захист прав споживачів».
Так як, Попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу є недійсним з моменту його вчинення, позивачу ОСОБА_4 в порядку застосування ст. 216 ЦК України, слід повернути сплачені на виконання цього договору кошти в розмірі 100000 грн. шляхом їх стягнення з відповідача.
Крім того, з огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія ч.2 ст.625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.
Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення.
З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному, заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.
Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Суд погоджується з наданим позивачем розрахунком суми інфляційних втрат та вважає, що останній зроблений відповідно до вимог діючого законодавства.
Відповідно до ч. 2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов`язання, яка має на меті окрім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов`язання, додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов`язання.
Окрім того, до моменту вчинення порушення пеня відіграє забезпечувальну функцію, а з моменту порушення являє собою міру відповідальності.
Відповідно до ч. 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі.
Вказаний висновок узгоджується із висновком, висловленим у постанові Верховного Суду від 27 серпня 2020 року у справа №587/823/19.
Виходячи із наведеного, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути пеню у розмірі 636000 грн. (100000 грн. (сума сплаченого авансу)*212 днів прострочення * 3% річних).
Таким чином, враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи, враховуючи наведені норми чинного законодавства України, суд доходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, попередній договір купівлі продажу транспортного засобу ПКП - 9587 від 27.10.2021 року слід визнати недійсним, а завдані відповідачем матеріальні збитки слід стягнути з відповідача на користь позивача.
Розглядаючи вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, суд приходить до наступного.
Позивачем зазначено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і очікує понести у зв`язку з розглядом справи у розмірі 5000 грн. До позовної заяви представником позивача надано заяву про продовження строку надання доказів сплати судових витрат пов`язаних із наданням правничої допомоги. Таким чином, позивачем виконано вимоги ч. 8 ст. 141 ЦПК України, а тому при винесенні рішення, суд не вирішує вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 7572, 12 грн., так як при зверненні до суду з позовом позивач звільнений від сплати судового збору.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 13, 76-82, 141, 259, 263-265, 273, 280-282 ЦПК України, ст. ст. 11, 16, 202, 203, 215, 216, 236, 625, 693, 1167 ЦК України, ЗУ «Про захист прав споживачів», суд,
Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Везем Шиппінг» про захист прав споживача задовольнити.
Визнати недійсним попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу ПКП - 9587 між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Везем Шиппінг», укладений 27 жовтня 2021 року.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Суддя В.Ю. Мащук