Справа № 750/5381/22
Провадження № 2/750/80/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 січня 2023 року м. Чернігів

Деснянський районний суд міста Чернігова в складі:

судді Карапута Л.В.,

секретаря Новик В.С.,

за участі позивача, представника позивача - ОСОБА_1 , відповідача, представників Управління (служби) у справах дітей Чернігівської міської ради - Батицького В.В., Ляшенко О.В. ,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про позбавлення батьківських прав, третя особа - Управління (служба) у справах дітей Чернігівської міської ради,

в с т а н о в и в:

02.09.2022 року позивач звернулася з позовом до ОСОБА_5 про позбавлення батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позову зазначила, що вона є бабусею ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Батьками ОСОБА_4 зазначені: батько - ОСОБА_6 , мати - ОСОБА_7 . Підставою актового запису про народження дитини була заява її матері; запис про батька дитини вчинено відповідно до частини першої статті 135 СК України. ІНФОРМАЦІЯ_3 донька позивачки та мати ОСОБА_8 померла. Після смерті доньки, рішенням виконавчого комітету Деснянської районної у місті Чернігові ради від 10 серпня 2020 року № 209 надано статус дитини-сироти її внукові - малолітньому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та мешкає разом з позивачем. Рішенням виконавчого комітету Деснянської районної у місті Чернігові ради від 25 серпня 2020 року № 232 встановлено опіку над малолітнім ОСОБА_4 та призначено опікуном над ним - ОСОБА_3 . Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 7 квітня 2021 року по справі № 750/7016/20, що набрало законної сили 18 травня 2021 року, визнано ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; внесено зміни до актового запису № 1111 від 25 травня 2011 року про народження ОСОБА_4 шляхом зазначення у графі «батько» - « ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , громадянин України». Рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 15 липня 2021 року № 417 припинено опіку над малолітнім ОСОБА_4 . Проте відповідач ніяким чином не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. Всі питання щодо виховання дитини вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Дитина з народження зареєстрована, постійно проживає разом з позивачкою та знаходиться на повному утриманні позивача. Зазначені факти можна розцінювати як свідоме нехтування та ухилення від обов`язку виховання дитини, тому вважає, що є підставою для позбавлення ОСОБА_5 батьківських прав відносно дитини - ОСОБА_4 .

В судовому засіданні позивач позов підтримала та пояснила, що її донька ОСОБА_9 познайомилась з відповідачем коли була хвора на діабет. Відповідач зав`язав з нею стосунки не з метою створення сім`ї, а для того, щоб привласнити квартиру і дачу. Коли ОСОБА_9 завагітніла, попри небажання відповідача мати дітей, народила сина ОСОБА_10 . Батьком дитини у свідоцтві про народження записала свого брата, оскільки відповідач не бажав народження цієї дитини, не забрав її з пологового будинку. Позивач була змушена працювати на базарі, щоб забезпечити сім`ю. Коли онуку ОСОБА_10 було вісім місяців, він разом з матір`ю потрапив в реанімацію, їх ледве врятували. Натомість батька, а саме відповідача, в цей час не було. Відповідач не утримував сім`ю. У нього було п`ятеро дітей, яким він інколи давав кошти. Коли позивач сказала, щоб відповідач влаштовувався на роботу і почав сам забезпечувати свою сім`ю матеріально, в свою сторону почула погрози. Після смерті ОСОБА_9 , її син ОСОБА_10 , залишився проживати з позивачем. Вона займається його вихованням, слідкує за станом здоров`я, забезпечує матеріально, купує одяг, їжу, все необхідне. Відповідач зовсім не цікавиться дитиною, матеріальну допомогу не надає, а лише висловлює погрози в сторону позивача. Позивач не заперечує щодо неприязних відносин з відповідачем, які склалися на протязі довгого періоду часу, а метою позбавлення батьківських прав є отримання від відповідача метеріальної допомоги для дитини, оскільки відповідач добровільно її не надає.

Представник позивача пояснила, що позивач забезпечила всі належні умови для нормального проживання, розвитку і навчання дитини. Позивач приймає активну участь в навчанні дитини, за власні кошти додатково винаймає репетиторів. Турбується про стан здоров`я дитини, звертається, у разі потреби, до лікарів, придбаває за власні кошти ліки, продукти, одяг. Довідкою, яка видана зі школи підтверджується, що батько дитини не приймає участі у навчальному процесі, успіхами у навчанні сина не цікавиться, батьківські збори не відвідує. Відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Не цікавиться життям дитини, його безпекою, здоров`ям. Як зазначив сам відповідач, останній раз він бачив сина влітку 2021 року під час його відпочинку в літньому таборі.

Відповідач проти задоволення позову заперечував та пояснив суду, що коли познайомився з дочкою позивача, її лікуванням ніхто не займався. Змусив пройти всі обстеження, взяв кредит в сумі 20000 грн. на лікування ОСОБА_9 . Коли ОСОБА_9 завагітніла, попередив, що не бажає мати дітей, оскільки мав вже п`яЙть власних від попередніх шлюбів. Проте від виконання батьківських обов`язків не відмовлявся. Забрати дитину з пологового будинку не мав можливості, оскільки перебував на аварійному об`єкті водоканалу, працював там вдень і вночі. Коли ОСОБА_9 померла, позивач навмисно повідомила онуку ОСОБА_10 , що це його батько вбив матір. Дитина почала боятися відповідача, не бажала з ним спілкуватись. Прийшовши до школи, щоб дізнатись про успіхи в навчанні сина, з відповідачем ніхто не бажав спілкуватись. Позивач намовила всіх проти відповідача, розказавши недостовірну інформацію про нього. Свідчення позивача з приводу того, що відповідач не працював, неправдиві. Забезпечував власну сім`ю, допомагав матеріально своїм дітям з попередніх шлюбів. Шлюб з ОСОБА_9 не укладав навмисно, щоб не було підозр, що він з нею лише з метою привласнення квартири. Має три власні квартири, тому такої цілі не було. Позивач неналежно здійснює догляд за дитиною в силу свого віку. Дитина погано читає, не має успіхів у навчанні. Неодноразово намагався налагодити зв`язок с сином, телефонував, щоб зустрітися, проте він не має такого бажання. Причиною цьому позивач, яка постійно намовляє дитину проти нього. Останнього разу бачив сина під час відпочинку в літньому таборі в 2021 році. Своє батьківство відповідач встановлював не з метою відібрання дитини у бабусі з якою дитина проживає з народження та не змінювати її звичний спосіб життя, а щоб дитина не була сиротою в разі смерті позивачки.

Представники третьої особи позов підтримали повністю. В судовому засіданні пояснили, що відповідач не займається вихованням і розвитком дитини, не забезпечує її матеріально. Дитина постійно проживає з бабусею. Обстежили місце проживання дитини - умови задовільні. Поспілкувавшись з дитиною, вона повідомила, що любить бабусю, остання про нього піклується, а з батьком не бажає спілкуватись.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, представника відповідача, думку представників третьої особи, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено наступне.

Мати малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 14).

Відомості про батька записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного Кодексу України.

Після смерті матері, відповідно до рішення виконавчого комітету Деснянської районної у місті Чернігові раді від 10 серпня 2020 року № 209, ОСОБА_4 було надано статус дитини-сироти (а.с. 15).

Відповідно до рішення виконавчого комітету Деснянської районної у місті Чернігові раді від 25 серпня 2020 року № 232, ОСОБА_3 встановила опіку над ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 16).

Рішенням Деснянського районного суду міста Чернігова від 07 квітня 2021 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , визнано батьком малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 17-22). Вказане рішення суду набуло чинності 07.05.2021.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 15 липня 2021 року № 417, опіку над малолітнім ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , припинено, ОСОБА_3 звільнено від здійснення повноважень опікуна (а.с. 27).

Згідно довідки Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради від 02.09.2020 №15022 зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_1 - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (а.с. 28-30).

Батько, ОСОБА_5 , проживає окремо від дитини.

Малолітній ОСОБА_4 навчається у Чернігівській загальноосвітній спеціалізованій школі І-ІІІ ступенів фізико-математичного профілю № 12 Чернігівської міської ради з 2017 року. Відповідно до інформації з навчального закладу від 13.01.2022, за час навчання ОСОБА_10 , батько, ОСОБА_5 , навчанням сина не цікавиться, до школи не звертався, не відвідував батьківські збори (а.с. 31).

Відповідно до ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, моральний та духовний розвиток.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України №3 в Постанові „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав" від 30.03.2007 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Відповідно до витягу із рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради «Про особисті немайнові права і обов`язки батьків та дітей» №590 від 17.11.2022 року затверджено висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_5 по відношенню до його малолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 68,69).

В судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснила суду, що позивача знає уже більше 20 років, онука позивача ОСОБА_10 з народження. Дитина постійно проживає з позивачем. З початком воєнного вторгнення Росії, з 24 лютого, більше місяця перебувала з ними в одному підвалі, рятуючись від вибухів. Батько ОСОБА_10 за весь цей час не поцікавився де знаходиться дитина, як вона почувається, чи потрібна їй якась допомога. Позивач ніколи не допомагав матеріально.

Свідок ОСОБА_12 надала суду свідчення, що була подругою доньки позивача ОСОБА_9 . ОСОБА_9 хворіла діабетом. З народженням дитини, вихованням займалась самостійно. З часом з`явився відповідач, інколи бачила його в дворі з дитиною. Проте з ОСОБА_9 він не проживав, разом вони не вели спільного господарства. Після смерті ОСОБА_9 , опікуном дитини стала її бабуся, яка добросовісно виконує обов`язки по догляду за дитиною. Займається її вихованням, розвитком, піклується про стан здоров`я, забезпечує всім необхідним.

Згідно з норми ст. 164 СК України, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. При цьому ухилення від виконання дитини є лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїх обов`язків.

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та

піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Оскільки в справах щодо неповнолітніх дітей рішення суду має враховувати найкращі інтереси дитини, а спір між позивачем та відповідачем фактично стосується вирішення питання матеріального забезпечення дитини, яка проживає з бабусею, проте позивач юридично не оформила питання щодо визначення місця проживання дитини та не зверталася до відповідача з позовом про стягнення аліментів, а також враховуючи, що між позивачем та відповідачем виникли неприязні відносини і саме з приводу цих обставин позивач звертається до суду з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав. Батьківство відповідача було встановлено рішенням суду в липні 2021 року, відповідач пояснює, що він остерігається приходити до сина, бо через сварки позивача в його адресу, дитина отримує психологічні травми, а тому питання про позбавлення батьківських прав відповідача є на даний час передчасним, враховуючи мету, отримання матеріального утримання дитини, якою позивач обґрунтовує свій позов.

Враховуючи вище викладене, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на Управління (служба) у справах дітей Чернігівської міської ради контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 141, 264, 265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

у задоволенні позову відмовити.

Попередити ОСОБА_5 про необхідність зміни ставлення до виховання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з покладанням на Управління (служба) у справах дітей Чернігівської міської ради контролю за виконанням ним батьківських обов`язків.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення скадено 10.01.2023.

Суддя Л.В. Карапута