Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.02.2023 Справа №607/9564/22

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі :

головуючого Ромазана В.В.

з участю секретаря Івашків О.М.

позивача ОСОБА_1

представника позивача Матвійчука В.В.

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача Сампари Н.М.

розглянувши у відритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про визначення місця проживання дитини ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідача ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет споруУправління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, у якому, просить визначити місце проживання малолітньої дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю - ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Збаразького районного суду Тернопільської області від 08 липня 2019 року, розірвано. У даному шлюбі у них народилася донька - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач позитивно характеризується за місцем проживання, у неї з донькою склалися хороші стосунки. Сторони не можуть дійти згоди щодо визначення місця проживання їхньої дитини. Позивач вважає, що проживання неповнолітньої - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із нею, відповідатиме якнайкращому забезпеченню інтересів їхньої неповнолітньої доньки. Також вважає, що вона, як мати, має переважне право на визначення місця проживання дитини разом із нею.

Представник відповідача ОСОБА_3 - адвокат Сампара Н.М. подала суду відзив на позовну заяву, у якому вказує на те, що між сторонами відсутній спір щодо визначення місця проживання дитини, даний позов подано з метою перетину, в подальшому, державного кордону ОСОБА_1 та їхньою донькою. ОСОБА_1 у позовній заяві не зазначила, в чому полягає порушення, невизнання або оспорювання прав, свобод чи законних інтересів, що призвело до її звернення із позовом в суд про визначення місця проживання дитини. Фактично, їх спільна донька, ОСОБА_6 , проживає разом із матір`ю, за адресою її фактичного проживання, по АДРЕСА_1 , що не заперечується самим позивачем. Відповідач не наполягає на тому, щоб донька проживала разом із ним, адже розуміє, що їй комфортніше буде проживати разом із матір`ю. Відповідач спілкується із донькою, забезпечує матеріально, бере участь у її вихованні. Додатково, відповідач, звернувся із позовом в суд, про встановлення графіку побачень із донькою, із врахуванням інтересів дитини. Крім того, відповідач, як батько, дбає про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, вчасно сплачує аліменти на її утримання. Зазначає, що підставою для звернення особи за захистом свого права, із застосуванням відповідного способу захисту, є порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права. А тому, з урахуванням відсутності спору між сторонами щодо визначення місця проживання дитини та очевидно штучним характером вказаного позову, просить у задоволенні позову відмовити.

Позивач ОСОБА_1 відповіді на відзив не подавала.

Позивач ОСОБА_1 та представники позивача - адвокат Матвійчук В.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю та просять суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 та представник відповідача - адвокат Сампара Н.М. в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та проти їх задоволення заперечили, із мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву.

Представник Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради у судове засідання не з`явився, подавши клопотання у якому просять справу розглядати у відсутності їх представника, підтримують наданий ними висновок щодо недоцільності визначення місця проживання малолітньої дитини, у зв`язку із відсутністю предмета спору між сторонами.

12 січня 2023 року закрито підготовче судове засідання у даній цивільній справі та призначено справу для розгляду по суті.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, який на даний час розірвано (Рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 08 липня 2019 року).

У даному шлюбі народилася донька - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (Свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 , видане 26 березня 2012 р. Стриївською сільською радою Збаразького району Тернопільської області).

Неповнолітня, ОСОБА_5 , проживає разом із матір`ю ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , без реєстрації (Довідка №21, видана 08 квітня 2022 року головою правління Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Симоненка-5»).

Відповідно до довідки, виданої 08.09.2022 року Збаразьким відділом державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області, станом на 01.09.2022 року, переплата зі сплати аліментів ОСОБА_3 на утримання дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , становить 542,65 грн.

Згідно із довідками про реєстрацію місця проживання особи від 18.10.2019 року №10-02-08/117 та від 16.08.2019 року №10-02-08/86, виданих Дружбівською селищною радою Теребовлянського району Тернопільської області, ОСОБА_1 та її дочка ОСОБА_5 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 з 14 серпня 2019 року по даний час.

Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

За змістом статті 31 ЦК України, малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років.

З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.

Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько й мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей.

Згідно вимог ст.ст. 7, 155 СК України, дитині має бути забезпечена можливість здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати.

Відповідно до ч.2 ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

У відповідності до ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Згідно із ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Частиною 3 ст.29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Згідно ст.9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору.

Статтею 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Положеннями принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року встановлено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю.

Згідно висновку Органу опіки і піклування Виконавчого комітету Тернопільської міської ради №1511 від 21 грудня 2021 року, беручи до уваги пропозиції комісії з питань захисту прав дитини, орган опіки та піклування, у зв`язку із відсутністю предмета спору між сторонами, вважає, що підстав для визначення місця проживання дитини, не має.

Як вбачається із змісту даного висновку, 11 листопада 2022 року працівниками Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради проведено обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_1 , згідно якого ОСОБА_1 проживає у квартирі разом із донькою, яка складається з чотирьох кімнат, загальною площею 88,7 кв.м., з усіма комунальними зручностями. Для дитини виділена окрема кімната, ліжко для сну, місце для відпочинку та навчання.

Судом встановлено, що відповідач раніше не заперечував та на даний час не заперечує щодо проживання дитини разом з матір`ю, наголошував на тому у судовому засіданні. Відповідач ОСОБА_3 фактично проживає окремо від позивача ОСОБА_1 та доньки ОСОБА_5 після розірвання шлюбу з 2109 року.

Як на підставу своїх вимог про визначення місця проживання дитини позивач, посилається на існування між сторонами спору щодо місця проживання дитини за адресою: АДРЕСА_1 , в якій вона на даний час проживає з дитиною.

Аналіз національного законодавства вказує на те, що втручання суду у вирішення питання щодо місця проживання дитини має відбуватись у крайніх випадках, за наявності спору між батьками, задля сторонньої оцінки обставин, що визначені ч.2 ст.161 СК України.

Принципом 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Ухвалюючи рішення у справі «М.С. проти України», Європейський суд з прав людини наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Посилання позивача на обставини наведені ним у позові про те, що між сторонами існує спір щодо визначення місця проживання дитини, або існував на момент пред`явлення позову, а також заперечення відповідача щодо проживання дитини із матір`ю, не доведені матеріалами справи, а також не підтверджені належними та допустимими доказами надані позивачем. При цьому, суд констатує, що неповнолітня дитина сторін, а саме ОСОБА_5 після розірвання шлюбу між сторонами у 2019 році за згодою сторін та відсутністю заперечення із боку відповідача, залишилась проживати разом із матір`ю ОСОБА_1 . При цьому, суд констатує, що неповнолітня дитина ОСОБА_6 зареєстрована разом із позивачем по АДРЕСА_2 з 14 серпня 2019 року, що підтверджено довідками про реєстрацію місця проживання особи від 18.10.2019 року №10-02-08/117 та від 16.08.2019 року №10-02-08/86.

Згідно із частинами 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

При ухваленні рішення, суд також приймає до уваги поданий до суду висновок Органу опіки і піклування Виконавчого комітету Тернопільської міської ради №1511 від 21 грудня 2021 року про недоцільність визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,у зв`язку із відсутністю предмета спору між сторонами.

Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували спір між нею та батьком дитини щодо визначення місця проживання дитини, підстави зазначені позивачем у позовній заяві та встановлені під час розгляду справи в суді для визначення місця проживання доньки разом з нею, суд розцінює як намагання ОСОБА_1 вирішити на свою користь інший спір, пов`язаний з виїздом дитини за кордон. Зазначені обставини підтвердила у судовому засіданні позивач ОСОБА_1 .

Таким чином, суд вважає, що узадоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про визначення місця проживання дитини, слід відмовити у повному обсязі.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 13, 82, 141, 200, 206, 263, 265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про визначення місця проживання дитини, відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Повне рішення суду складене 10 лютого 2023 року.

Головуючий суддяВ. В. Ромазан