Справа № 182/6000/21
Провадження № 2/0182/314/2023
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

01.03.2023 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Кобеляцької - Шаховал І.О.

секретар Іванова Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Нікополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання кредитного договору частково недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

В провадження Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк» про визнання кредитного договору частково недійсним.

В обґрунтування своїх вимог позивачка посилається на те, що 26 лютого 2013 року між нею та АТ КБ «Приватбанк» було укладено договір кредитування № SAMDN8496, відповідно до якого їй була надана відновлювана кредитна лінія та встановлено кредитний ліміт в розмірі 5 000 грн. 00 коп. У 2020 році при випуску нової кредитної картки, кредитний ліміт відповідачем було збільшено в односторонньому поряду до 50 000 грн. 00 коп., з яким позивачка не погодилася, однак, це було умовою видачі картки. У жовтні 2020 року у неї було вкрадено мобільний телефон разом з сім-карткою, до якої був прив`язаний додаток «Приват-24». При цьому, позивачка зазначає, що крадіжка відносно неї була вчинена у вечірній час, а іншому телефону вона не мала, аби зателефонувати на гарячу лінію Приватбанку для блокування картки, то вже 04 жовтня 2020 року вона звернулася до Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області з заявою щодо вчинення відносно неї крадіжки. Та вже після сплину кількох годин, номер її мобільного телефону був заблокований, а гроші з карткового рахунку зняті. Попри це, через незаконні дії працівників поліції, до єдиного реєстру досудових розслідувань відомості за її зверненням були внесені лише 05 грудня 2020 року та вже, на підставі постанови від 25 травня 2021 року, її було визнано потерпілою. За весь період досудового розслідування було встановлено, що після викрадення мобільного телефону, невідомі особи через додаток «Приват-24» перевили кошти з кредитної картки на рахунок ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Крім цього, особи, що викрали мобільний телефон створили електронну пошту від імені власника картки та перевили туди частину кредитних коштів, загальна сума яких становить 45 904 грн. 39 коп. Тому, на підставі вищевикладеного позивачка вважає, що укладений договір кредитування № SAMDN8496 від 26 лютого 2013 року підлягає визнанню частково недійсним, в частині отримання коштів в розмірі 45 904 грн. 39 коп., оскільки дана сума шляхом протиправних дій іншими особами була привласнена. Крім цього, зазначає, що після викрадення мобільного телефону, вона була змушена сплачувати відсотки за користування кредитним коштами, вона неодноразово повідомляла співробітників банку, що відносно неї вчинені протиправні дії, шляхом зняття з карткового рахунку коштів, а тому просила не нараховувати відсотки, проте всупереч усіх прохань, співробітники банку спочатку намагалися допомогти, проявляли співчуття, а вже згодом повідомили про нарахування відсотків та як наслідок, у разі відмови в добровільному порядку погашати заборгованість, будуть змушені звернутися до суду про стягнення заборгованості в примусовому порядку. Тому, з даних підстав позивачка змушена звернутися до суду за захистом свого порушеного права, вважає, що дії банку є незаконними та недопустимими.

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 жовтня 2021 року по даній справі було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. Копія вищевказаної ухвали з позовною заявою та доданих до неї документів була направлена відповідачу по справі. Крім цього, відповідачу було запропоновано протягом 15 календарних днів з дня отримання даної ухвали надіслати суду та позивачу відзив на позовну заяву та всі письмові та електронні докази, висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову (а.с.15).

Позивачка в судове засідання не з`явилась, від її представника на адресу суду надійшла заява, в якій він просить суд розгляд справи проводити за його відсутності, на задоволенні позову наполягає та просив вимоги задовольнити (а.с.81).

Представник відповідача, будучи належним чином повідомлений про розгляд справи, в судове засідання не прибув, при цьому, своїм правом визначеним цивільно-процесуальним законодавством скористався та 02 лютого 2022 року на адресу суду надав відзив на позовну заяву, згідно якого зазначає наступне. Так, 26 лютого 2013 року між банком та позивачкою було укладено договір кредитування № SAMDN8496, відповідно до якого ОСОБА_1 була надана відновлювана кредитна лінія та встановлено кредитний ліміт в розмірі 5 000 грн. 00 коп., про що свідчить її підпис в анкеті-заяві про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку. Тобто дані свідчить про те, що позивачка була повідомлена та проінформована про всі умови та правила кредитування. В подальшому 24 квітня 2019 року та 08 жовтня 2020 року у відділенні Приватбанку ОСОБА_1 було підписано паспорт споживчого кредиту. При цьому, представник відповідача зазначає, що позиція банку щодо кредитування карткового рахунку та необхідність повернення коштів є незміною та позивачка, у відповідності до вимог закону зобов`язана вчинити дії щодо повернення коштів. Так, ч.2 ст. 642 ЦК України передбачено, що якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Статтею 1069 ЦК України передбачено, якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Окрім цього, представник відповідача зазначає, що позивачка подавши даний позов до суду намагається перекласти свою відповідальність щодо повернення коштів та нанесені збитки банку на інших осіб. У відповідності до ст.1066, 1068 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов`язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Тобто, узагальнюючи вищевикладене, протягом жовтня 2020 року у банку були відсутні будь-які заяви клієнта та правові підстави для нездійснення цих платежів клієнта, а тому з боку банку не було вчинено будь-яких порушень. Тому, враховуючи дані обставини, представник відповідача вважає, що пред`явленні позовні вимоги є безпідставними, позовні вимоги не визнають, просить суд в задоволенні позову відмовити, оскільки наявність кримінального провадження та визнання позивачкою потерпілою не може бути підставою для задоволення її вимог в даному випадку, оскільки це не позбавляє останню в порядку цивільного судочинства звернутися до шахраїв з позовом щодо привласнення коштів (а.с.26-31).

14 лютого 2022 року на адресу суду від представника позивача ОСОБА_4 надійшла відповідь на відзив, згідно якої він послався на обставини викладенні позовній заяві, а тому просив суд вимоги його довірительки задовольнити в повному обсязі (а.с.54-55).

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного.

Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України», національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні.

Як встановлено судом та не оспорюється сторонами, позивач є клієнтом АТ КБ «Приватбанк» . Підписанням заяви від 26 лютого 2023 року ОСОБА_1 приєдналася до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку. Таким чином було укладено договір кредитування SAMDN8496, відповідно до якого їй відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку «Універсальна»(а.с.33, 35-40). Як вбачається з матеріалів справи, першочергово позивачці було встановлено кредитний ліміт на 5 000 грн.00 коп. та який з часом було збільшено до 50 000 грн. 00 коп. З виписки за договором станом на 04 жовтня 2020 року вбачається, що з 07:23 годин по 08:30 годин з карткового рахунку були здійсненні операції по переказу коштів на ім`я ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.49). Таким чином, з урахуванням доказів, які містяться в матеріалах справи, є припущення, що 04 жовтня 2020 року невідомими особами без згоди та відома позивачки була використана її кредитна картка. Невідомі позивачці особи отримали доступ в систему «Приват-24» та від її імені перевели з карткового рахунку кошти. За заявою від 04 грудня 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про кримінальне провадження № 0000720 за ознаками ч.1 ст.190 КК України (а.с.8). Як вбачається з виписки, долученої представником відповідача, переказ коштів позивачки був здійснений шляхом створення платежу в системі дистанційного обслуговування клієнтів Приват-24, вхід до якої здійснено під авторизацією клієнта і що можливо було здійснити лише за допомогою використання фінансового телефону та іншої особистої інформації. При цьому, на звернення позивачки до банку щодо безпідставного нарахуванням відсотків, останнім було відмовлено у задоволенні заяви про призупинення нарахування відсотків та списання заборгованості, з підстав відсутності впевненості в наявності шахрайських дій щодо списання грошових коштів з рахунку останньої.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах , установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини першої статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами НБУ та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Частиною першою статті 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Частиною 1 ст.1071 ЦК України встановлено, що банк може списати грошові кошти з рахунку клієнта на підставі його розпорядження.

Частиною 2 згаданої статті встановлено, що грошові кошти можуть бути списані з рахунку клієнта без його розпорядження лише на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.

Таким чином, в судовому засіданні не доведено, що позивачка вчиняла розрядження щодо списання/перерахунку коштів, та вчиняла будь-які інші дії, що могли б призвести до списання грошових коштів з її рахунків.

Відповідно до статті 1073 ЦК України, у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Частиною 3 ст.1092 ЦК України передбачено, якщо порушення банком правил розрахункових операцій спричинило помилковий переказ банком грошових коштів, банк несе відповідальність відповідно до цього Кодексу та закону.

У відповідності до ст.39 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні», суб`єкти переказу зобов`язані виконувати встановлені законодавством України та правилами платіжних систем вимоги щодо захисту інформації, яка обробляється за допомогою цих платіжних систем. Еквайр та емітент повинні проводити моніторинг з метою ідентифікації помилкових та неналежних переказів.

У відповідності до п.32.3.2 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні», у разі переказу з рахунка платника без законних підстав, за ініціативою неналежного стягувача, з порушенням умов доручення платника на здійснення договірного списання або внаслідок інших помилок банку повернення платнику цієї суми здійснюється у встановленому законом судовому порядку. При цьому, банк, що списав кошти з рахунка платника без законних підстав, має сплатити платнику пеню у розмірі процентної ставки, що встановлена цим банком по короткострокових кредитах, за кожний день починаючи від дня переказу до дня повернення суми переказу на рахунок платника, якщо інша відповідальність не передбачена договором.

Відповідно до Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», неналежний отримувач - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

Згідно із Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», неналежний переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі.

Неналежний платник - особа, з рахунку якої помилково або неправомірно переказана сума коштів.

Згідно зі ст.7 та п.38.1 і 38.4 ст.38 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", режим обслуговування клієнта банків полягає у зберіганні коштів, здійсненні розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів та створенні системи захисту інформації, яка повинна забезпечувати безперервний захист інформації щодо переказу коштів на усіх етапах її формування, обробки, передачі та зберігання.

Аналіз наведених вище норм вказує, що крім функцій розрахунково-касового обслуговування клієнта, банк також виконує й функцію зберігання його грошових коштів, які перебували на поточному рахунку, і несе відповідальність за безпеку власної платіжної системи, а значить і грошових коштів.

Згідно зі ст.1213 ЦК України, набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Відповідно до п.18.3 статті 18 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", при прийманні електронних документів на переказ має бути дотримана відповідна процедура перевірки електронного цифрового підпису, що дає можливість пересвідчитися у цілісності та достовірності електронного документу. У разі недотримання зазначених вимог, банк або інша установа - член платіжної системи, несуть відповідальність за шкоду, заподіяну суб`єктам переказу.

Згідно з п.39.2.3 ст.39 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", відповідач не забезпечив дотримання вимог законодавства та не виконав зобов`язань перед позивачем, як володільцем банківського рахунку.

Згідно з пунктом 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Відповідно до пунктів 6 - 9 Положення № 705, користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.

Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів.

Емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, встановлених договором.

Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу.

Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН - коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Не встановивши обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН - коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, не можна стверджувати, що зняття коштів відбулось з вини клієнта банка. Відсутність обставин, які безспірно доводять, що відповідач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції вказує на відсутність вини позивача як підставу цивільно-правової відповідальності у знятті грошових коштів з її рахунка.

Зазначений правовий висновок наведений у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року № 6-71цс15, та підтверджений постановою Верховного Суду від 21.02.2019 року № 489/1649/17.

Відповідно до положень ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Суду не надано доказів, які безспірно доводять, що позивач своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжну операцію.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги те, що грошові кошти, як кредитні кошти банку, були списані з рахунку позивача без її відома, а АТ КБ «ПриватБанк» не було вчинено жодних дій, спрямованих на встановлення фактичних обставин списання коштів з карткового рахунку позивача, в результаті чого відбулося несанкціоноване списання грошових коштів з рахунку позивача, суд приходить до висновку про відсутність вини ОСОБА_1 та наявності підстав для задоволення вимог шляхом сплати заборгованості та пені за користування коштами.

Оскільки проценти та штрафні санкції нараховувались на не санкціоновано списану суму грошових коштів, то вони підлягають списанню і їх подальше нарахування припиненню, а дії ТТ КБ «Приватбанк» визнанню неправомірними, оскільки позивачка повідомляла банк про шахрайські дії відносно неї та зверталася з заявою про встановлення причин зникнення грошових коштів з її картки та припинення нарахування відсотків, однак заява залишилися без задоволення та відбувалося нарахування процентів та штрафних санкцій за використані кошти.

Керуючись ст.ст.10, 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 351, 354 ЦПК України, ст.ст.16, 1066, 1071, 1073, 1092 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання кредитного договору частково недійсним задовольнити.

Визнати недійсним кредитний договір № SAMDN8496, укладений 26 лютого 2013 року між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» в частині отримання коштів в розмірі 45 904 грн. 39 коп.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал