Справа № 336/1590/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2023 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді: Вайнраух Л.А., за участі секретаря судового засідання: Теряник А.С., розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Запоріжжі цивільну справі №336/1590/23 за скаргою ОСОБА_1 , заінтересована особа: старший державний виконавець Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Сапа Андрій Дмитрович, на дії та рішення державного виконавця, -

за участі представника заявниці адвоката Петрова Г.М., заінтересованої особи: ОСОБА_2 , -

ВСТАНОВИВ:

23.02.2023 представник заявниці адвокат Петров Г.М. в інтересах заявниці засобами поштового листування звернувся до суду із зазначеною скаргою на дії державного виконавця, за змістом якої просить:

- визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Сапа А.Д. щодо повернення виконавчого листа, виданого Шевченківським районним судом м. Запоріжжя від 06.02.2023 у справі №336/3500/17 разом із ухвалою від 13.08.2019 про зміну способу виконання рішення суду, без прийняття до виконання;

- визнати неправомірним та скасувати повідомлення старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Сапа А.Д. від 13.02.2023 про повернення виконавчого листа, виданого Шевченківським районним судом м. Запоріжжя від 06.02.2023 у справі №336/3500/17 та разом з ухвалою від 13.08.2019 про зміну способу виконання рішення суду, без прийняття до виконання.

- зобов`язати Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) вирішити в передбаченому законом порядку питання про відкриття виконавчого провадження та відкрити виконавче провадження згідно з виконавчим листом, виданим Шевченківським районним судом м. Запоріжжя від 06.02.2023 у справі №336/3500/17 та ухвалою Шевченківського районного судом м. Запоріжжя від 13.08.2019 про зміну способу виконання рішення суду у справі № 336/3500/17.

За змістом скарги заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 08.10.2018 у справі №336/3500/17 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області, Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Запорізькій області, про усунення перешкод у користуванні об`єктом нерухомості та знесення самочинної споруди задоволено, ухвалено усунути ОСОБА_1 перешкоди у здійсненні користування земельною ділянкою та нерухомим майном за адресою: АДРЕСА_1 ; зобов`язано ОСОБА_4 знести самочинну прибудову до житлового будинку АДРЕСА_1 . На виконання рішення видано виконавчі листи та відкрито виконавче провадження.

В процесі виконання вказаного рішення суду, 13.08.2019 Шевченківським районним судом м. Запоріжжя ухвалою від 08.10.2018 змінено способ виконання рішення суду та постановлено про знесення самочинної прибудови до житлового будинку АДРЕСА_1 замість зобов`язання ОСОБА_4 знести дану самочинну прибудову до житлового будинку. Дана ухвала суду у 2019 році прийнята до виконання.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 03.11.2020 заочне рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 08.10.2018 по справі №336/3500/17 скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні об`єктом нерухомості шляхом знесення самочинної споруди відмовлено, у зв`язку із чим виконавче провадження закінчено, виконавчі листи та ухвала про зміну способу виконання рішення суду повернуті до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя.

Проте, ОСОБА_1 оскаржила постанову Запорізького апеляційного суду від 03.11.2021 в касаційному порядку та 03.11.2021 Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду задовольнив касаційну скаргу ОСОБА_1 та ухвалив постанову, якою скасував постанову Запорізького апеляційного суду від 03.11.2020, залишив в силі заочне рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 08.10.2018.

06.02.2023 Шевченківським районним судом м. Запоріжжя заявниці видані виконавчі листи та ухвала про зміну способу виконання рішення суду від 13.08.2019.

08.02.2023 виконавчий лист №336/3500/17 від 06.02.2023 про зобов`язання ОСОБА_4 знести самочинну прибудову до житлового будинку АДРЕСА_1 та ухвала про зміну способу виконання рішення суду від 13.08.2019 подані представником заявниці на примусове виконання до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Проте, 16.02.2023 ОСОБА_1 отримала письмове повідомлення старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Сапа Андрія Дмитровича від 13.02.2023 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання відповідно до п.7 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження».

Представник заявниці вважає дії старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Сапи А.Д. щодо повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання неправомірними, що зумовлює скасування повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, а також відкриття виконавчого провадження.

З підстав, передбачених ст.124 Конституції України, ст.4, 18, 431, 448-449 ЦПК України, ст.1, 5, 13, 18, 26, 74 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, враховуючи, що заочне рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 08 жовтня 2018 року у справі №336/3500/17, на підставі якого видано виконавчий лист, а також із врахуванням ухвали суду від 13.08.2019 про зміну способу виконання рішення суду, передбачає застосування заходів примусового виконання, представник заявника адвокат Петров Г.М. просить задовольнити скаргу.

Ухвалою суду від 01.03.2023 постановлено скаргу прийняти до свого провадження, призначити судове засідання у справі, повідомити про подання скарги, час та місце проведення судового розгляду у справі заявника та заінтересовану особу. Згідно з мотивувальною частиною ухвали суду встановлено, що стороною заявника дотримано строків звернення зі скаргою до суду, визначених ч. 1 ст.449 ЦПК України.

Представник заявника в судовому засіданні підтримав доводи скарги, просив задовольнити її, наголосив, що оскільки предметом скарги є оскарження дій державного виконавця, вчинені до відкриття виконавчого провадження, інтереси боржника в даному випадку не порушені, що зумовлює відсутність необхідності брати участь під час розгляду скарги ОСОБА_5 .

Заінтересована особа старший державний виконавець Сапа А.Д., що діє на підставі довіреності від 20.01.2023, в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні скарги, підтримав доводи, наведені у письмових запереченнях, які надані до суду (відзив). Крім того, підтримав доводи сторони заявника з приводу відсутності необхідності для повідомлення та виклику сторони боржника з тотожних підстав.

За змістом відзиву заінтересована особа вважає скаргу такою, що не підлягає задоволенню із посиланням на перелік заходів виконавчого провадження, що може вчинити державний виконавець відповідно до ст.10 Закону України «Про виконавче провадження». Так, старший державний виконавець Сапа А.Д. вважає, що законом не передбачено примусових заходів щодо знесення будівель та інших споруд без зобов`язання сторони виконавчого провадження, а також враховуючи відсутність порядку дій державного виконавця у рішеннях щодо знесення споруд. За змістом заперечень, ухвала Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 13.08.2019 вилучає з резолютивної частини рішення сторін виконавчого провадження, зобов`язальний характер рішення, що унеможливлює прийняття виконавчого документа до виконання. Із посиланням на ст.39, 63 Закону України «Про виконавче провадження», а також правові позиції, наведені у постановах ВС від 27.06.2022 у справі №356/177/18, від 31.07.2019 у справі № 806/2453/17, заінтересована особа ОСОБА_2 просить відмовити у задоволенні скарги. Додатково наголошено на обмеженні примусового виконання рішень судів під час військового стану, проте, відповідно до пояснень старшого державного виконавця у судовому засіданні, ці твердження на час розгляду справи не актуальні, враховуючи законодавчі зміни, адже з 13.03.2023 доступ користувачів АСВП м.Запоріжжя та Запорізького району до державних реєстрів, держателем яких є МЮ України, відновлено.

З урахуванням вимог ст.450 ЦПК України, п.7 Листа ВССУ від 28.01.2013 № 24-152/0/4-13 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення у цивільній справі», оскільки прав і обов`язків боржника оскаржуване повідомлення державного виконавця не стосується, клопотань про його виклик суду не подано, відповідно, підстав для залучення інших осіб судом не встановлено саме з урахуванням стадії вчинення оскаржуваних дій державним виконавцем, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за даного суб`єктного складу.

Розглянувши викладені у скарзі доводи особи, яка звернулась зі скаргою, заперечення заінтересованої особи, дослідивши наявні письмові докази, надавши оцінку наявним матеріалам справи, суд приходить до висновку, що заявлені у скарзі вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що заочним рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя у справі №336/3500/17, пр. № 2/336/113/2018 від 08.10.2018, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 задоволено частково, усунуто ОСОБА_1 , що зареєстрована і проживає за адресою: АДРЕСА_1 , перешкоди у здійсненні користування земельною ділянкою та нерухомим майном за адресою: АДРЕСА_1 . Зобов`язано ОСОБА_4 , що зареєстрована і проживає за адресою: АДРЕСА_1 , знести самочинну прибудову до житлового будинку АДРЕСА_1 . Здійснено розподіл судових витрат.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя у справі №336/3500/17, пр.№ 6/336/187/2019 від 13.08.2019, яка набрала законної сили 29.08.2019, заяву ОСОБА_1 про зміну способу виконання рішення суду задоволено, змінено спосіб виконання рішення від 08.10.2018 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні об`єктом нерухомості та знесення самочинної споруди. Постановлено про знесення самочинної прибудови до житлового будинку АДРЕСА_1 замість зобов`язання ОСОБА_4 знести самочинну прибудову до житлового будинку АДРЕСА_1 .

Суд враховує при розгляді скарги, що за змістом мотивувальної частини ухвали суду від 13.08.2019 встановлено таке: Рішенням суду право позивача захищено в обраний ним спосіб шляхом зобов`язання відповідача знести самочинну прибудову, що означає, що наслідком застосування обраного способу захисту права є знесення самочинної нерухомості. За таких обставин зміна способу виконання рішення не посягає на зміст рішення, не є вимогою про зміну способу захисту права, тобто зміну судового рішення по суті, у зв`язку з чим може бути предметом регулювання статті 435 ЦПК України.Як встановлено судом, виконавче провадження з виконання рішення суду в цій справі закрито на підставі п. 3 ч. 3 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» через неможливість виконання рішення суду без участі боржника. Рішення суду носить зобов`язальний характер, вжитими ж заходами впливу на боржника та застосованими виконавчими заходами виконання рішення не сталося можливим, оскільки обов`язок знесення самовільного будівництва покладений на відповідача. У зв`язку з викладеним суд може констатувати наявність процесуальних передумов для зміни способу виконання рішення в інтересах здійснення ефективного і дієвого захисту права особи. Саме том суд дійшов висновку про задоволення заяви ОСОБА_1 .

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 09.01.2020 у справі №336/3500/17, пр. № 2-п/336/6/2020, яка не підлягала оскарженню, заяву ОСОБА_5 про поновлення пропущеного процесуального строку на подання заяви про скасування заочного рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 08.10.2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , треті особи без самостійних вимог на предмет спору: Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області, головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Запорізькій області, про усунення перешкод у користуванні об`єктом нерухомості та знесення самочинної споруди задоволено; поновлено ОСОБА_5 строк для подання заяви про скасування заочного рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 08.10.2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , треті особи без самостійних вимог на предмет спору: Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області, головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Запорізькій області, про усунення перешкод у користуванні об`єктом нерухомості та знесення самочинної споруди. Заяву відповідача ОСОБА_5 про скасування заочного рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 08.10.2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , треті особи без самостійних вимог на предмет спору: Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області, головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Запорізькій області, про усунення перешкод у користуванні об`єктом нерухомості та знесення самочинної споруди залишено без задоволення. Роз`яснено відповідачеві право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 03.11.2020 у справі №22-ц/807/888/20 (Є.У.№ 336/3500/17), апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника адвоката Кравця Олександра Олександровича задоволено, рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 08 жовтня 2018 року у цій справі скасовано, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні об`єктом нерухомості шляхом знесення самочинної споруди відмовлено.

Крім того, постановою Верховного Суду від 03.11.2021 у справі №336/3500/17, провадження № 61-18506 св 20, касаційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_6 задоволено, постанову Запорізького апеляційного суду від 03 листопада 2020 року скасовано, заочне рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 08 жовтня 2018 року залишено в силі. Тобто, вказане рішення набрало законної сили 03.11.2021.

Матеріалами справи підтверджено, що виконавчий лист від 06.02.2023 виданий Шевченківським районним судом м. Запоріжжя представнику заявниці ОСОБА_1 адвокату Петрову Г.М. 06.02.2023 (заява, вх.№ від 25.01.2023). Вказаний виконавчий лист із ухвалою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 13.08.2019 відповідно до заяви представника ОСОБА_7 адвоката Петрова Г.М. від 08.02.2023 поданий до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м.Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (далі - відділ ДВС) 09.02.2023. Строк пред`явлення виконавчого листа до виконання до 04.11.2024. Рішення, на підставі та у відповідності до якого видано виконавчий документ, набрало законної сили 03.11.2021. Виконавчий лист відповідає нормативно визначеним вимогам до виконавчого документа. Згідно з приміткою державного виконавця Сапи А.Д. від 13.02.2023, наведено посилання на п.7 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно з повідомленням про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, винесеного старшим державним виконавцем відділу ДВС Сапою А.Д. 13.02.2023 за результатом розгляду заяви щодо примусового виконання виконавчого листа №336/3500/17, виданого Шевченківським районним судом м.Запоріжжя 06.02.2023 про зобов`язання ОСОБА_4 знести самочинну прибудову до житлового будинку АДРЕСА_1 : державним виконавцем констатовано подання для виконання наведеної вище ухвали суду від 13.08.2019 про зміну способу виконання судового рішення разом із виконавчим листом від 06.02.2023. За змістом повідомлення вказаною ухвалою суду змінено виконавчий документ, що на переконання державного виконавця зумовлює й зміну виконавчого листа. Проте, як вказує державний виконавець, змінене рішення суду не передбачає заходів примусу, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», не містить зобов`язального характеру. Діючим законом не передбачено порядок виконання рішення щодо знесення самочинних прибудов та інших споруд. Тому на підставі п.7 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ повертається без прийняття до виконання.

З матеріалів цивільної справи №336/3500/17, витребуваної судом 01.03.2023, встановлено, що 19.04.2019 та 24.11.2000 старшим державним виконавцем Шевченківського ВДВС Кіорпе А.О. у виконавчому провадженні ВП №57822082 та ВП №60271179 відповідно винесено постанови про закінчення виконавчого провадження на підставі виконавчого листа №336/3500/17, виданого 12.11.2018.

Інші судові рішення, а також та виконавчі провадження в межах цивільної справи №336/3500/17 стосуються стягнення судових витрат та до предмету розгляду цієї скарги відношення не мають. Виконавче провадження на підставі виконавчого листа, виданого Шевченківським районним судом м.Запоріжжя 06.02.2023, ініційовано стороною стягувача вперше.

Суд при розгляді справи наголошує, що відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно зі статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України передбачено, що основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (рішення у справі «Горнсбі проти Греції», заява № 18357/91, від 19 березня 1997 року).

Згідно зі ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 3, ч.1 ст.5 5 ЗУ «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

За приписами ст. 10 вказаного нормативно-правового акта, заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майзнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.13 Закону України №1404-VIII під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.26 Закону України № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Суд також враховує, що відповідно до п.9 узагальнення ВССУ від 25.09.2015 «Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах», зміна способу та порядку виконання рішення - це визначена законодавством послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем, а також права і обов`язки суб`єктів виконавчого провадження під час їх вчинення. Тобто судом вживаються нові заходи для реалізації рішення суду в разі неможливості його виконання у порядку і спосіб, що встановлені раніше. Таким чином, аналіз підстав для визначення іншого способу виконання судового рішення, ніж той, що передбачений та встановлений безпосередньо рішення суду, ухваленим в результаті розгляду справи по суті, є компетенцією суду та не може бути предметом аналізу державного виконавця на стадії виконання судового рішення.

Щодо процесуальних аспектів розгляду скарги, суд зауважує, що згідно з ч.1 ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

За положеннями ч.1,5 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Як передбачено ч.1,2 ст.451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Відповідно до змісту ч.1,5,7 ст.431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Якщо судове рішення прийнято на користь декількох позивачів або проти декількох відповідачів, або якщо виконання повинно бути проведено в різних місцях чи рішенням передбачено вчинення кількох дій, видаються декілька виконавчих листів, у яких зазначаються один боржник та один стягувач, а також визначається, в якій частині необхідно виконати судове рішення, або зазначається, що обов`язок чи право стягнення є солідарним.

За змістом п. 17.2 Перехідних положень оформлення і видача судових рішень, якими вносяться зміни до виконавчих документів (у тому числі про виправлення помилки у виконавчому документі; визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; стягнення на користь боржника безпідставно одержаного стягувачем за виконавчим документом; поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання; відстрочку чи розстрочку виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання; зупинення виконання судового рішення; заміну сторони виконавчого провадження), здійснюється в паперовій формі судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

На виконання ч.4 ст.263 ЦПК України суд вважає за доцільне застосувати правову позицію, наведену у постанові Верховного Суду від 26.09.2018 у справі №712/14175/16-ц, провадження № 61-24926св18), згідно з якою законодавство не передбачає видачу нового виконавчого листа із зазначенням стягувача відповідно до ухвали суду про заміну сторони виконавчого провадження, оскільки виконавчий лист видається із зазначенням сторін, вказаних у самому судовому рішенні.

Таким чином, за аналогією, оскільки як випадок, окреслений у вищезазначеній правовій позиції, так і обставини, що мають місце у даній справі, стосуються питань, що пов`язані із виконанням судового рішення, суд дійшов висновку, що в разі зміни способу і порядку виконання судового рішення видача іншого виконавчого листа судом не передбачена.

Відповідно до п.4 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом МЮУ від 02.04.2012 №512/5, зареєстрованого в МЮУ 02.04.2012 за № 489/20802, виконавчий документ повертається без прийняття до виконання у випадках, передбачених ч.4 ст.4 Закону, про що орган державної виконавчої служби або приватний виконавець надсилає стягувачу повідомлення протягом трьох робочих днів з дня пред`явлення виконавчого документа.

Так, підставою для винесення повідомлення старшого державного виконавця Сапи А.Д. від 13.02.2023 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання стали положення п.7 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якого виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень. Проте, суд наголошує, що статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження» способи примусового виконання рішення вичерпно не врегульовані. У залежності від змісту зобов`язання до боржника можуть застосовуватися й інші заходи примусового виконання рішення, що забезпечують досягнення мети виконавчого провадження.

Відповідно до ч.1 ст.271 ЦПК України за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз`яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення. Тобто, в разі наявності обґрунтованих підстав для цього, державний виконавець не позбавлений права звернутись до суду із відповідною заявою.

Крім того, суд наголошує, що підставою для зміни способу виконання заочного рішення суду стало саме те, що вжитими державним виконавцем заходами впливу на боржника та застосованими виконавчими заходами виконання рішення не виявилося можливим, оскільки обов`язок знесення самовільного будівництва був первісно покладений на відповідача. Тому, на переконання суду, дії державного виконавця з повернення виконавчого документа, не врахування при прийнятті оскаржуваного рішення (повідомлення) змісту ухвали суду від 13.08.2019 є неправомірними, відповідно, інтереси скаржника мають бути захишені у визначений ним у скарзі спосіб, що відповідає вимогам цивільного процесуального законодавства.

На спростування доводів заінтересованої особи суд також вважає за необхідне зауважити, що відповідно до п.11 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону. В свою чергу, ч.3 ст.63 зазначеного закону врегульовано, що виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Таким чином підстав для застосування наведених положень стосовно виконавчого провадження, яке сторона стягувача ініціювала саме на підставі виконавчого листа, виданого 06.02.2023, судом не встановлено, а доводи з цього приводу судом не приймаються.

Разом з цим, суд зауважує, що за положеннями ч.1 ст.41 зазначеного нормативно-правового акта, у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення. Тобто, прямого обов`язку розглянути питання про відкриття виконавчого провадження в даному випадку (в разі скасування повідомлення державного виконавця) чинним законодавством не передбачено.

Тому суд вважає за необхідним також зобов`язати Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) розглянути в передбаченому законом порядку питання про відкриття виконавчого провадження та відкрити виконавче провадження згідно з виконавчим листом, виданим Шевченківським районним судом м. Запоріжжя від 06.02.2023 у справі №336/3500/17 та ухвалою Шевченківського районного судом м. Запоріжжя від 13.08.2019 про зміну способу виконання рішення суду у справі №336/3500/17.

Щодо правових висновків, на які наводить посилання заінтересована особа у своїх запереченнях (відзиві), суд зауважує таке.

Відповідно до правової позиції, сформульованої Верховним Судом у постанові від 27.06.2022 у справі №356/177/18, провадження №61-11895св21, справа стосується виконання судового рішення про розірвання договору банківського дебетового карткового рахунку і не є застосованою у даній справі, що розглядається судом, враховуючи зміст рішення та фактичні правовідносини сторін, що стали предметом первісного судового розгляду. З цього приводу суд приймає заперечення представника особи, яка звернулась зі скаргою.

Так само, суд не погоджується й із можливістю застосування в даній справі правових висновків, наведених у постанові Верховного Суду від 31.07.2019 у справі №806/2453/17, адміністративне провадження №К/9901/46872/18, оскільки правовідносини, що виникають між сторонами та є предметом розгляду в межах адміністративного судочинства, не можуть бути подібними цивільним правовідносинам.

Згідно з п.10-2 розділу ХІІІ Закону України «Про виконавче провадження» забороняється відкриття виконавчих проваджень та вжиття заходів примусового виконання рішень на території територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають у тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), відповідно до переліку, затвердженого центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику з питань тимчасово окупованої Російською Федерацією території України, а також прилеглих до неї територій. Натомість, наведене не було підставою для повідомлення про повернення виконавчого документа старшим державним виконавцем Сапою А.Д., тому заперечення з цього приводу, висловлені заінтересованою особою, суд також не приймає.

Відповідно до ч.1 ст.453 ЦПК України слід роз`яснити державному виконавцю, що про виконання ухвали, постановленої за результатами розгляду скарги, відповідний орган державної виконавчої служби, приватний виконавець повідомляють суд і заявника не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання.

Керуючись ст. 4, 18, 258-260, 263, 271, 431, 447-451, 453 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1 , заінтересована особа: старший державний виконавець Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Сапа Андрій Дмитрович, на дії та рішення державного виконавця, - задовольнити.

Визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Сапа А.Д. щодо повернення виконавчого листа, виданого Шевченківським районним судом м. Запоріжжя 06.02.2023 у цивільній справі №336/3500/17 із ухвалою від 13.08.2019 про зміну способу виконання рішення суду, без прийняття до виконання.

Визнати неправомірним та скасувати повідомлення старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Сапа А.Д. від 13.02.2023 про повернення виконавчого листа, виданого Шевченківським районним судом м. Запоріжжя 06.02.2023 у цивільній справі №336/3500/17 із ухвалою від 13.08.2019 про зміну способу виконання рішення суду, без прийняття до виконання.

Зобов`язати Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) розглянути в передбаченому законом порядку питання про відкриття виконавчого провадження та відкрити виконавче провадження на підставі виконавчого листа, виданого Шевченківським районним судом м. Запоріжжя 06.02.2023 у цивільній справі №336/3500/17 та ухвали Шевченківського районного судом м. Запоріжжя від 13.08.2019 про зміну способу виконання рішення суду у справі № 336/3500/17.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 15-ти днів з дня її проголошення .

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом 15-ти днів з дня її вручення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст ухвали суду складений та підписаний 15.03.2023.

Суддя Л.А. Вайнраух