Справа № 368/1201/23
Рішення

Іменем України

"29" серпня 2023 р. Кагарлицький районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Іванюти Т.Є.

при секретарі Вареник О.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кагарлику справу за ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), заінтересована особа Кагарлицький районний відділ ДРАЦС в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) (м.Кагарлик, вул. Володимира Великого,3) про встановлення факту смерті, -

встановив :

Заявник звернувся до суду з даною заявою посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , а проживала за адресою: АДРЕСА_3 .

Факт смерті засвідчує лише свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 видане Міським відділом ЗАГС Горлівського міського управління юстиції Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки 22.05.2023 року.

Однак Кагарлицький відділ ДРАЦС в Обухівському районі Київської області ЦМУМЮ (м.Київ) відмовив заявнику в реєстрації смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 у місті Горліка, Центрально-Міський район, оскільки це тимчасово окупована територія, а тому, відсутні підстави для державної реєстрації смерті та видачі свідоцтва про смерть українського зразка відповідно до законодавства України на підставі наданих документів.

А тому, просить встановити факт смерті матері.

Заявник в судове засідання не з`явився, просив слухати справу у його відсутність.

Представник заінтересованої особі Кагарлицького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) в судове засідання не з`явився, просив слухати справу у його відсутність.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з слідуючих підстав.

В судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати заявника, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , а проживала за адресою: АДРЕСА_3 .

Маючи в наявності копію довідки про причину смерті та копію свідоцтва про смерть зразка ДНР, ОСОБА_3 , який є рідним сином померлої ОСОБА_2 , звернувся до Кагарлицького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області щодо реєстрації смерті, ОСОБА_2 , проте, Кагарлицький районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції відмовив в реєстрації смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Горлівка Донецької області, це тимчасово окупована територія, а тому, як йому повідомили в Кагарлицькому районному відділі державної реєстрації, відсутні підстави для державної реєстрації смерті та видачі свідоцтва про смерть українського зразка відповідно до законодавства України на підставі, наданих заявником документів. Додатково йому було роз`яснено, що рішення суду про встановлення факту смерті особи є єдиною підставою для державної реєстрації смерті особи на підставі медичних документів, оформлених медичними закладами на території непідконтрольній українській владі.

Встановлення факту, що має юридичне значення , необхідно ОСОБА_3 для державної реєстрації смерті померлої особи, проведеної державним органом України, для отримання свідоцтва про смерть українського зразка та в подальшому подати заяву до Головного управління пенсійного фонду України про нарахування та виплати допомоги на поховання особи.

Факт смерті особи підтверджується наступними документами:

- копія довідки про причину смерті видану 17.05.2023 року;

- копія свідоцтва про смерть зразка ДНР;

Повідомлення про смерть матері ОСОБА_2 отримав від сусіда, який проживав недалеко від матері та й копії документів про факт смерті ОСОБА_2 надіслав сусід через інтернет мережі.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

У відповідності до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Відповідно до ст.ст.3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо.

Враховуючи вищевикладене та ту обставину, що факт смерті ОСОБА_2 підтверджується наявними в матеріалах справи письмовими доказами, суд вважає, що є достатні підстави для встановлення факту смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце народження: Україна Донецької області м.Донецьк та яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в Донецькій області, м.Горлівка у віці 88 років.

На час смерті, ОСОБА_2 , була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , а фактично проживала за адресою: АДРЕСА_3 .

На підставі викладеного та керуючись ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» п.2 ч.1, ч.3 ст.258, ч.1-ч.3 ст.259, ст.ст.263-265, 268, ст.317, ч.1 ст.319 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Заяву задоволити.

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянки України, місце народження: Україна Донецької області м.Донецьк та яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в Донецькій області, м.Горлівка у віці 88 років.

На час смерті, ОСОБА_2 , була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , а фактично проживала за адресою: АДРЕСА_3 .

Допустити негайне виконання рішення.

Рішення суду набуває законної сили відповідно до ст. 273 ЦПК України.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом 30 днів.

Повний текст рішення виготовлено 29.08.2023 року.

Суддя: Т.Є. Іванюта.