Справа № 347/1512/22
Провадження № 2/347/68/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2023 року м. Косів

Косівський районний суд Івано-Франківської області в складі :

головуючої судді: Крилюк М.І.,

секретаря Лазорик Л.В.,

представників: Лазоришина І.І., Пастух М.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Косів справу за позовом ОСОБА_1 до Розтоківського ліцею Кутської селищної ради про вирішення індивідуального трудового спору, стягнення недооплаченої заробітної плати, зобов"язання надати недодану відпустку та стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Розтоківського ліцею Кутської селищної ради про вирішення індивідуального трудового спору, стягнення недооплаченої заробітної плати, зобов"язання надати недодану відпустку та стягнення моральної шкоди.

В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали та пояснили, що з 1977 року по даний час позивачка працює вчителем математики Розтоківського ліцею Кутської селищної ради Косівського району Івано-Франківської області. Проте, керівник навчального закладу порушує її трудові права, що призводить до неправильного нарахування їй заробітної плати, ненадання своєчасної основної відпустки та ненарахування з цього приводу відпускних. Внаслідок неправильного визначення її тижневого навантаження частину постійно виконуваної нею роботи їй зарахували як заміну, що призвело до обмеження позивачки в заробітній платі. Також не було розглянуто її заяву щодо надання не використаної відпустки тривалістю 32 дні та її оплати у встановленому законом порядку. В розрахункових листах за 2021-2022рр. зазначено розмір оплати праці позивачки як заміни, а не як загальне тижневе навантаження. На загальних зборах членів профспілки ліцею було підтверджено погодження її тижневого навантаження в кількості 28 годин. А тому, накази в.о.директора ліцею щодо реєстрації її роботи як заміна в кількості 8 годин є незаконними і безпідставними. Крім неправильного визначення її тижневого навантаження, відповідач допустив значні помилки при нарахуванні заробітної плати вцілому, оскільки фактично їй повинні були нарахувати і виплатити заробітну плату при тижневому навантаженні 28 годин за 2021-2022 н.р. по 31.08.2022р. включно в сумі: нарахованій 381991,07грн., видати на руки 303682,90грн. При тижневому навантаженні 20год плюс 8 год заміни в сумі: нарахованій 357936,31грн., видати на руки 284559,37грн. Фактично позивачці виплатили заробітну плату в сумі : нараховано -310672,72грн., видано на руки 247108,65 Різниця в оплаті праці становить 56574,25грн., яку просять стягнути з відповідача.

Крім цього, позивачка ОСОБА_1 зверталася до в.о. директора ліцею про необхідність надати їй недодану відпустку тривалістю 32 календарних дні та виплатити відпускні за цей період, проте заяви залишились не розглянутими та відповідно відпустка не надана і грошові кошти не виплачені. Тому, просить відповідача надати їй недодану відпустку за роботу в 2021-2022 н.р. в кількості 32 календарних дні.

Також відповідачем їй завдано моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях через її приниження, надання постійних письмових пояснень, протиправне притягнення її до дисциплінарної відповідальності. Учні старших класів щоденно бачили таке ставлення з боку в.о. директора ліцею, що завдало найголовнішого удару по її діловій репутації. А тому, моральну шкоду оцінює в сумі 4000грн., яку просить стягнути з відповідача. Також просить вирішити питання розподілу судових витрат. Просять позов задоволити.

Представник відповідача позов не визнала та пояснила, що відповідно до наказу в.о.директорки Розтоківського ліцею Пастух М.Д. №102 від 20.10.2021р. «Про зміни в тижневому навантаженні», тарифікаційного навантаження педпрацівників Розтоківського ліцею на 2021/2022н.р., схваленого протоколом педагогічної ради №5 від 20.10.2021р. та наказу № 105-к від 21.10.2021р. «Про заміну уроків математики» за позивачкою ОСОБА_1 числилось 20 год основного тижневого навантаження вчителя математики та 8 год вчителя математики в якості заміни та відповідно до цього позивачці нараховувалась та виплачувалась заробітна плата. Що стосується відпустки, то у період воєнного стану надання працівнику щорічної основної відпустки за рішенням роботодавця може бути обмежено тривалістю 24 календарних дні за поточний робочий рік. Тому, надання відпустки більшої тривалості в період воєнного стану є правом роботодавця, а не обов`язком і вимоги про донарахування відпускних виплат за 32 календарних дні не використаної щорічної відпустки є безпідставними. Таким чином, законні права позивачки жодним чином не порушені, оскільки на даний час помилки в нарахуванні заробітної плати виправлені та будь-якої заборгованості не існує. Також безпідставними і не доведеними є вимоги позивачки щодо відшкодування моральної шкоди. Просить в позові відмовити.

Суд, вислухавши сторони, свідків, вивчивши матеріали справи вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Частиною 3 статті 6 Конституції України встановлено право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Відповідно до ст. 94 КЗпП України та ст. 1 Закону України від 24.03.1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці" заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців (ч. 1 ч. 2 Закону України "Про оплату праці").

Як встановлено в судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 працює вчителем математики Розтоківського ліцею Кутської селищної ради Косівського району Івано-Франківської області та відповідно отримує заробітну плату за виконану нею роботу.

Проте, як стверджується матеріалами справи, позивачці заробітна плата не була виплачена роботодавцем в повному обсязі, про що свідчать тарифікаційні та розрахункові листи за період з 01.09.2021р. по 31.08.2022р.

Зокрема, згідно розрахункових листів видно, що не була проведена доплата за звання «Заслужений вчитель України» та не проведено належним чином нарахування заробітної плати, згідно табеля обліку робочого часу та наказів керівника ліцею на заміну.

Про те, що відповідачем допущена помилка у тарифікації і нарахуванні заробітної плати та не було внесено в комп`ютер інформацію про звання позивачки, яке включає доплату, ствердила в судовому засіданні допитана як свідок ОСОБА_2 , яка працює головним бухгалтером відділу освіти. Даний свідок також пояснила, що при проведенні тарифікації на 2021/2022 н.р. до відділу освіти було подано тарифікаційні листи, в яких було встановлено 20% доплати за звання «Заслужений вчитель України». Централізованою бухгалтерією відділу освіти проведено тарифікацію, а от при нарахуванні заробітної плати, згідно табеля обліку робочого часу та наказів керівника ліцею на заміну випущено з технічних причин. Також щодо нарахування відпускних, то такий наказ керівником ліцею не подавався, а отже і сума за 32 календарні дні відпустки не може бути нарахована та виплачена.

Відповідно до матеріалів справи видно, що позивачка зверталася із заявою до Розтоківського ліцею про виправлення помилки у нарахуваннях заробітної плати та просила здійснити доплату різниці заробітної плати за 2021-22н.р. з 01.09.2021р. по 31.08.2022р., надати щорічну основну відпустку та здійснити оплату за 32 дні щорічної основної відпустки. Проте, відповідачем в повному обсязі не було здійснено таке донарахування, що призвело на даний час до наявності невиплачених сум заробітної плати.

Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

У відповідності до ч. 1 ст. 21 ЗУ «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

До матеріалів справи сторонами долучено тарифікаційні та розрахункові листи в яких суми по невиплаченій ОСОБА_1 заробітній платі суттєво різняться, а тому судоцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності бере до уваги довідку видану централізованою бухгалтерією відділу освіти Кутської селищної ради від 16.12.2022р. №60/07-30, згідно якої ОСОБА_1 у вересні 2022р. було донараховано за попередній період та виплачено у вересні 2022р. -35 269,29грн.

Тому, сума недооплаченої заробітної плати, яка підлягає стягненню з відповідача становить 21 304,96грн., що включає проведені донарахування.

Відповідно до положень ст. 1 Конвенції про захист заробітної плати №95, яка ратифікована 31 січня 1961 року, метою цієї Конвенції є термін «заробітна плата», який означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити, на підставі письмового або усного договору про наймання послуг, працівникові за працю, яку виконано, чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано, чи має бути надано.

Згідно положень ч. 1 ст. 2 Конвенції ця Конвенція застосовується до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватись заробітна плата.

Заробітна плата виплачуватиметься через регулярні проміжки часу. Якщо немає інших відповідних урегулювань, котрі забезпечують виплату заробітної плати через регулярні проміжки часу, то періоди виплати заробітної плати має бути продиктовано національним законодавством або визначено колективним договором чи рішенням арбітражного органу (ст. 12 Конвенції про захист заробітної плати).

Що стосується твердження позивачки та її представника протижневе навантаження в кількості 28 годин та незаконності наказів в.о.директора ліцею щодо реєстрації її роботи як заміна в кількості 8 годин, то вказані вимоги були предметом розгляду в справі №347/2510/21 та з цього приводу Косівським районним судом було прийнято рішення від 14.06.2022р., яке постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 26.07.2022р. залишено без змін. Тому, на підставі досліджених судом доказів, суд вирішує питання щодо недооплаченої позивачці заробітної плати вцілому, що виявляється у допущених відповідачем помилках при її нарахуванні, згідно тарифікаційних та розрахункових листів.

Твердження в судовому засіданні головного бухгалтера ОСОБА_2 про те, що всі суми були виплачені не відповідає дійсним обставинам справи і спростовується її поясненнями про те, що відпускні позивачці за 32 календарні дні дійсно не були виплачені.

Допитані судом свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які були головою та членом комісії по трудових спорах так і не змогли пояснити в суді, яке рішення прийняла комісія по розгляду заяви позивачки з приводу конфлікту який виник між ОСОБА_1 та відповідачем.

Статтею 141 КЗпП України встановлено, що обов`язок неухильного додержання законодавства про працю лежить на власнику або уповноваженому ним органі.

Згідно з частиною 2 статті 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Таким чином, враховуючи наведені обставини справи, в судовому засіданні було доведено, що заробітна плата позивачці ОСОБА_1 була виплачена не в повному обсязі, про що свідчить здійснення в процесі розгляду даної справи її донарахування відповідачем. Однак, враховуючи допущені відповідачем помилки та з врахуванням виплачених сум з відповідача підлягає стягненню недооплачена заробітна плата за період з 01.09.2021р. по 31.08.2022р. в сумі 21 304,96грн., яка і включає не донараховані відпускні. Тобто, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача недооплаченої заробітної плати підлягають частковому задоволенню, оскільки відповідач вже виплатив позивачці частину грошових коштів.

Що стосується позовних вимог про надання позивачці недоданої відпустки за роботу в 2021-2022н.р. в кількості 32 календарних дні, то слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 45 Конституції України кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час.

Закон України «Про відпустки» № 504/96-ВР від 15.11.1996р. установлює державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.

Відповідно до п. 14ст.10 ЗУ «Про відпустки», керівним, педагогічним, науковим, науково-педагогічним працівникам, спеціалістам навчальних закладів щорічні відпустки повної тривалості у перший та наступні робочі роки надаються у період літніх канікул незалежно від часу прийняття їх на роботу.

Як встановлено в судовому засіданні позивачці було встановлено період щорічної основної відпустки в Розтоківському ліцеї тривалістю 56 календарних днів.

Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні»,в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. В подальшому строк дії воєнного стану в Україні було продовжено, його правовий режим діє на час розгляду справи.

Проте, з початку війни було прийнято низку законодавчих актів, якими було внесено зміни до трудового законодавства.

Зокрема, Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 № 2136-ІХ зі змінами та доповненнями було внесено зміни до порядку надання та компенсації відпусток, розрахунку стажу для щорічних основних та додаткових відпусток, встановлено деякі обмеження, а також додано нові види відпусток. Цей Закон діє винятково протягом періоду воєнного стану та втрачає чинність з дня його припинення або скасування, крім частини 3 ст. 13 Закону.

Відповідно до наказу Розтоківського ліцею від 06.06.2022р. №7-т позивачці ОСОБА_1 надано щорічну основну відпустку за період з 01.09.2021р. по 31.08.2022р. тривалістю 24 календарні дні з 20.06.2022р. по 13.07.2022р.

Відповідно до змін, які 19 липня 2022року набрали чинності, пунктом 1 статті 12 Закону Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану передбачено, що у період дії воєнного стану надання працівнику щорічної основної відпустки за рішенням роботодавця може бути обмежено тривалістю 24 календарні дні за поточний робочий рік. Якщо тривалість щорічної основної відпустки працівника становить більше 24 календарних днів, надання невикористаних у період дії воєнного стану днів такої відпустки переноситься на період після припинення або скасування воєнного стану. У період дії воєнного стану роботодавець може відмовити працівнику у наданні невикористаних днів щорічної відпустки. У разі звільнення працівника у період дії воєнного стану йому виплачується грошова компенсація відповідно до ст.24 ЗУ "Про відпустки".

Законна тривалість відпусток педагогічних працівників наразі складає 42 або 56 календарних днів. І такі відпустки мають надаватися автоматично, з відповідними перерахунками їх тривалості у разі потреби.

З урахуванням особливостей організації праці та умов господарської діяльності в межах своїх повноважень, за рахунок власних коштів роботодавець має право надати працівникам в період дії воєнного стану основні оплачувані щорічні відпустки тривалістю більше ніж 24 дні.

Згідно поданої позивачкою заяви від 29.07.2022р. видно, що вона зверталася до в.о. директора Розтоківського ліцею про надання їй невикористаної щорічної основної відпустки терміном 32 календарних дні з 30.07.2022р. по 30.08.2022р. за період з 01.09.2021р. по 31.08.2022р.

Однак, як встановлено в судовому засіданні така відпустка позивачці не була надана та її заява залишена без задоволення. Даний факт підтвердила в судовому засіданні і представник відповідача, яка пояснила, що позивачці надавалася відпустка тривалістю 24 календарні дні.

Відповідно до листа роз`яснення Міністерства освіти та науки України від 13. 05.2022 року №1/5133-22 ...щодо надання відпусток вчителям закладів загальної та середньої освіти під час дії воєнного стану в якому зазначається, що продовжена тривалість щорічної основної відпустки для педагогічних працівників закладів освіти не скасовується, а лише обмежується на період дії воєнного стану. Надання невикористаних у період дії воєнного стану днів щорічної відпустки переноситься на період після припинення або скасування воєнного стану.

У разі неможливості надання не використаних днів відпустки (у випадку, якщо почнеться новий навчальний рік) за бажанням працівника частина щорічної відпустки може бути замінено грошовою компенсацією згідно із ст.24 3У «По відпустки».

Проте, оскільки навчальний рік ще не почався, у відповідача була можливість надати ОСОБА_1 невикористані дні відпустки, згідно поданої нею заяви.

Відповідно пункту 4 та 5 Постанови Кабінету Міністрів України №346 від 14.04.1997р. «Про затвердження Порядку надання щорічної основної відпустки тривалістю до 56 календарних днів керівним працівникам закладів та установ освіти, навчальних (педагогічних) частин (підрозділів) інших установ і закладів, педагогічним, науково-педагогічним працівникам та науковим працівника» із змінами: 4. Перенесення щорічної основної відпустки, поділ її на частини та відкликання з відпустки проводиться відповідно до умов, передбачених статтями 11 та 12 Закону України «Про відпустки».

Педагогічним і науково-педагогічним працівникам невикористана частина щорічної основної відпустки, за умов її поділу, повинна бути надана, як правило, в період літніх канікул, а в окремих випадках, передбачених колективним договором, - в інший канікулярний період.

Таким чином, дослідивши та проаналізувавши норми законодавства, які діяли на момент продовження відпустки позивачці, суд приймає до уваги той факт, що з моменту набрання законної сили Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» у редакції від 15 березня 2022 року та станом на день розгляду справи по суті, до Постанови Кабінету Міністрів України від 14 квітня 1997 року № 346 «Про затвердження Порядку надання щорічної основної відпустки тривалістю до 56 календарних днів керівним працівникам закладів та установ освіти, начальних (педагогічних) частин (підрозділів інших установ і закладів, педагогічним, науково-педагогічним працівникам та науковим працівникам» жодних змін щодо зменшення кількості днів щорічної основної оплачуваної відпустки внесено не було.

Іншої ж постанови Кабінету Міністрів України, яка б регулювала трудові відносини за новим Законом України від 1 липня 2022 року № 2352-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо оптимізації трудових відносин» державними органами прийнято не було.

Європейський суд з прав людини вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі "Спорронг і Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року, "Новоселецький проти України" від 11 березня 2003 року, "Федоренко проти України" від 01 червня 2006 року).

При вирішенні даного цивільно - правового спору суд також враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004.

Таким чином, дослідивши надані суду докази, а також проаналізувавши норми законодавства, якими регулюються зазначені правовідносини, суд приходить до висновку, що позивачка ОСОБА_1 , як педагогічний працівник, дійсно мала право на щорічну відпустку тривалістю 56 календарних днів. А тому, слід зобов`язати відповідача надати позивачці недодану відпустку за роботу в 2021-2022 навчальних роках в кількості 32 календарні дні.

За приписами ст.237-1КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Невиплата заробітної плати, ненадання відпустки вочевидь вимагають додаткових зусиль від позивачки для організації життя, що є підставою для відшкодування моральної шкоди.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд враховує суть позовних вимог, характер діяння особи та обсяг страждань (душевних, психічних), яких зазнала позивачка, характер немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення), час та зусилля, які витратила позивачка при захисті своїх інтересів. При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості. А тому, враховуючи обставини даної справи, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в сумі 1тис грн., яку слід стягнути з відповідача.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно до норм закону передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

А тому, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін, вони підлягають задоволенню на суму 5тис.грн.

Також з відповідача слід стягнути 2977,20грн оплаченого судового збору, згідно квитанції від 01.09.2022р.

На підставі ст. ст. 94, 115, 237-1 КЗпП України та керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задоволити частково.

Стягнути з Розтоківського ліцею Кутської селищної ради Косівського району Івано-Франківської області () на користь ОСОБА_1 ІПН НОМЕР_1 недооплачену заробітну плату за період з 01.09.2021р. по 31.08.2022р. в сумі 21 304,96грн (двадцять одна тисяча триста чотири гривні 96 коп), моральну шкоду в сумі 1000грн (одна тисяча гривень), витрати за надання правничої допомоги в сумі 5000грн (п`ять тисяч гривень) та 2977,20грн (дві тисячі дев`ятсот сімдесят сім гривень 20коп) оплаченого судового збору.

Зобов`язати Розтоківський ліцей Кутської селищної ради Косівського району Івано-Франківської області надати ОСОБА_1 не додану відпустку за роботу в 2021-2022 навчальних роках в кількості 32 (тридцять два) календарні дні.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя: М.І.Крилюк