РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2023 року

м. Рівне

Справа № 565/1006/21

Провадження № 22-ц/4815/31/23

Рівненський апеляційний суд:

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий : Боймиструк С.В.,

судді: Гордійчук С.О., Шимків С.С.,

секретар судового засідання: Мороз О.В.,

за участю: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу Виконавчого комітету Вараської міської ради Рівненської області на рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 03 травня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Виконавчого комітету Вараської міської ради, Вараського міського голови Мензула Олександра Павловича про визнання незаконними та скасування розпоряджень, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В :

16 липня 2021 року позивач ОСОБА_4 звернулась в суд із позовом до Виконавчого комітету Вараської міської ради, Вараського міського голови Мензула Олександра Павловича про визнання незаконними та скасування розпоряджень, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в якому просить:

- визнати незаконним та скасувати розпорядження міського голови від 24 травня 2021 року №267-ос «Про звільнення ОСОБА_4 »;

- визнати незаконним та скасувати розпорядження міського голови від 01 червня 2021 року №320-ос «Про внесення змін до розпорядження міського голови від 24 травня 2021 року №267-ос «Про звільнення ОСОБА_4 »;

- поновити її на посаді завідувача господарством відділу господарського забезпечення виконавчого комітету Вараської міської ради;

- стягнути з Виконавчого комітету Вараської міської ради на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 24 червня 2021 року ОСОБА_4 було звільнено з посади завідувача господарством відділу господарського забезпечення Виконавчого комітету Вараської міської ради відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку із скороченням чисельності або штату правників на підставі розпорядження міського голови від 24 травня 2021 року №267-ос «Про звільнення ОСОБА_4 » та розпорядження міського голови від 01 червня 2021 року №320-ос «Про внесення змін до розпорядження міського голови від 24 травня 2021 року №267-ос «Про звільнення ОСОБА_4 ». ОСОБА_4 стверджує, що її звільнення незаконне, проведене з порушенням норм законодавства про працю. При цьому зазначає, що підставою для видання розпорядження міським головою від 24 травня 2021 року №267-ос «Про звільнення ОСОБА_4 » є рішення Вараської міської ради від 24 лютого 2021 року №110 «Про затвердження структури виконавчих органів Вараської міської ради, загальної чисельності працівників апарату управління», яким затверджено структуру виконавчих органів Вараської міської ради, загальну чисельність працівників апарату управління, яка згідно додатку до вказаного рішення складає 217 штатних посад. ОСОБА_4 зауважує, що до прийняття рішення Вараської міської ради від 24 лютого 2021 року №110 було чинним рішення Вараської міської ради Рівненської області від 09 червня 2017 року №759 «Про затвердження структури виконавчих органів Вараської міської ради, загальної чисельності працівників апарату управління», яким було затверджено загальну чисельність апарату ради та її виконавчих органів, що складала 171,5 штатних посад. Враховуючи викладене, ОСОБА_4 вважає, що у відповідача не відбулось скорочення чисельності або штату працівників. Крім того, ОСОБА_4 зазначає, що з попередженням про наступне її вивільнення у зв`язку із скороченням чисельності або штату працівників вона не ознайомлювалась, також відповідач не виконав обов`язок, визначений ч.3 ст.49-2 КЗпП України, а саме не запропонував їй інші вакантні посади (іншу роботу) враховуючи, що в штаті Виконавчого комітету Вараської міської ради були наявні вакантні посади, на які її можна було б перевести.

Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 03 червня 2022 року позов задоволено.

Визнано незаконним та скасовано розпорядження міського голови від 24 травня 2021 року №267-ос «Про звільнення ОСОБА_4 ».

Визнано незаконним та скасовано розпорядження міського голови від 01 червня 2021 року № 320-ос «Про внесення змін до розпорядження міського голови від 24 травня 2021 року №267-ос «Про звільнення ОСОБА_4 ».

Поновлено ОСОБА_4 на посаді завідувача господарством відділу господарського забезпечення виконавчого комітету Вараської міської ради.

Стягнуто з Виконавчого комітету Вараської міської ради на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 164870 (сто шістдесят чотири тисячі вісімсот сімдесят) грн. 64 коп.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, Виконавчим комітетом Вараської міської ради Рівненської області подано апеляційну скаргу в якій доводить про незаконність та необґрунтованість вказаного рішення суду через порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що позивачку із дотриманням положень частини 1 ст. 49-2 КЗпП України у визначений строк було повідомлено про наступне вивільнення у зв`язку із скороченням чисельності або штату працівників. Одночасно позивачку було повідомлено про відсутність на той момент вакантних посад, які могли б бути їй запропоновані для подальшого працевлаштування.

Також було поінформовано первинну профспілкову організацію про скорочення штату та чисельності працівників й отримано згоду на звільнення позивачки.

У зв`язку з відсутністю позивачки на роботі в період з 27.05.2021 року по 24.06.2021 рік з причин тимчасової непрацездатності прийнято розпорядження міського голови №320-ос, відповідно до якого дату звільнення було змінено.

Зауважує, що посада завідувача господарством відділу господарського забезпечення Виконавчого комітету Вараської міської ради не належить до посадових осіб місцевого самоврядування. У зв`язку з цим в частині професійної діяльності, на позивача не поширюються дії ЗУ "Про місцеве самоврядування в Україні" та "Про службу в органах місцевого самоврядування".

За відсутності вакантних посад, які могли бути їй запропоновані, ОСОБА_4 було звільнено. Стверджує, що вакантні посади службовців чи робітничих посад для пропозиції ОСОБА_4 були відсутні у Виконавчому комітеті Вараської міської ради протягом усього періоду з моменту попередження про вивільнення і до моменту звільнення з роботи.

При цьому Відповідачем було враховано відсутність у Позивачки підстав переважного права на залишення на роботі. Переважне право виникає у випадку скорочення однорідних професій, посад. Посада, яку займала позивачка була єдиною у штатному розписі, що діяв до затвердження нової структури виконавчих органів Вараської міської ради, де така посада не передбачена. Покликаючись на постанову ВС у справі №577/256/18 вважає за доцільне врахувати, що переважне право на залишення працівника на роботі не тотожне переважному праву його працевлаштування на нову посаду.

Відтак, оскільки вакантні посади чи робота за відповідною професією чи спеціальністю, чи інша вакантна робота, яку Позивачка могла виконувати з урахуванням її освіти, кваліфікації, досвіду, були відсутні, Відповідач-1 був позбавлений реальної можливості запропонувати їх Позивачці та як наслідок її працевлаштувати.

Будь-які письмові вимоги з приводу переведення Позивачки на інші вакантні посади не надходили, а призначення інших працівників у Виконавчому комітеті Вараської міської ради ніяким чином не порушили прав позивачки.

Також зазначає, що судом не взято до уваги пояснення представників відповідачів про наявність та втрату оригіналу попередження ОСОБА_4 про наступне вивільнення, що підтверджено свідченнями свідка ОСОБА_5 , поясненнями самої Позивачки та зазначено у відповіді на відзив.

Стверджує, що позивачці не могла бути запропонована жодна із посад органів місцевого самоврядування інакше, як на конкурсній основі, а посада прибиральників службових приміщень вже були запропоновані іншим працівникам - прибиральникам службових приміщень.

Доводить про наявність процесуальних порушень.

ОСОБА_4 у відзиві на апеляційну скаргу спростовує наведені у ній доводи. Вказує, що роботодавець не ознайомив її з переліком вакантних посад, а з відповіді на адвокатський запит вбачається їх наявність: прибиральники службових приміщень та діловод. Крім того, здійснювались переведення на вакантні посади, які передбачали конкурсний відбір, проте не були запропоновані.

Вважає рішення законним та обґрунтованим, тому просить відхилити апеляційну скаргу та залишити оскаржуване рішення без змін.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Місцевим судом встановлено, що 24 червня 2021 року ОСОБА_4 було звільнено з посади завідувача господарством відділу господарського забезпечення Виконавчого комітету Вараської міської ради відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку із скороченням чисельності або штату працівників на підставі розпорядження міського голови від 24 травня 2021 року №267-ос «Про звільнення ОСОБА_4 » та розпорядження міського голови від 01 червня 2021 року №320-ос «Про внесення змін до розпорядження міського голови від 24 травня 2021 року №267-ос «Про звільнення ОСОБА_4 », що підтверджується розпорядженнями та записом у трудовій книжці ОСОБА_4 серії НОМЕР_1 .

Підставою для видання розпорядження міським головою від 24 травня 2021 року №267-ос «Про звільнення ОСОБА_4 » слугувало рішення Вараської міської ради від 24 лютого 2021 року №110 «Про затвердження структури виконавчих органів Вараської міської ради, загальної чисельності працівників апарату управління», яким затверджено структуру виконавчих органів Вараської міської ради, загальну чисельність працівників апарату управління, яка згідно додатку до вказаного рішення складає 217 штатних посад, безпосередньо у Виконавчому комітеті Вараської міської ради - 102,5 штатних посад. Зазначеним рішенням проведено скорочення чисельності посад у Виконавчому комітеті Вараської міської ради із 113,5 штатних посад, що існували відповідно до рішенням Вараської міської ради від 09 червня 2017 року №759, до 102,5 штатних посад, у тому числі скорочено посаду завідувача господарством відділу господарського забезпечення Виконавчого комітету Вараської міської, яку обіймала позивач ОСОБА_4 , тобто дійсно мало місце скорочення штату працівників, що сторони не заперечують.

ОСОБА_4 24 червня 2021 року ознайомлена із розпорядженнями міського голови від 24 травня 2021 року №267-ос «Про звільнення ОСОБА_4 » та від 01 червня 2021 року №320-ос «Про внесення змін до розпорядження міського голови від 24 травня 2021 року №267-ос «Про звільнення ОСОБА_4 », що підтверджується проставленими підписами ОСОБА_4 на вказаних розпорядженнях. Крім того, на розпорядженні міського голови від 24 травня 2021 року №267-ос міститься власноручний запис ОСОБА_4 , що остання не погоджується із її звільненням.

Згідно з розпорядженням міського голови від 24 травня 2021 року №267-ос «Про звільнення ОСОБА_4 » визначено дату звільнення ОСОБА_4 - 31 травня 2021 року, однак у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю останньої, до зазначеного розпорядження були внесені зміни розпорядженням міського голови від 01 червня 2021 року №320-ос «Про внесення змін до розпорядження міського голови від 24 травня 2021 року №267-ос «Про звільнення ОСОБА_4 », яким дату звільнення ОСОБА_4 визначено перший день її виходу на роботу.

При цьому, на підставі розпорядження міського голови від 01 червня 2021 року №320-ос запис у трудовій книжці запис про звільнення ОСОБА_4 31 травня 2021 року визнано недійсним.

У зв`язку із тимчасовою непрацездатністю ОСОБА_4 , вона мала звільнення від роботи з 28 травня 2021 року по 23 червня 2021 року включно, що підтверджується листками непрацездатності.

У судовому засіданні досліджено попередження міського голови ОСОБА_6 про наступне вивільнення у зв`язку із скороченням чисельності або штату працівників за вих.№400/02.3-28/05 від 12 березня 2021 року на ім`я завідувача господарства відділу господарського забезпечення Виконавчого комітету Вараської міської ради ОСОБА_4 , при цьому документ не містить відомостей про ознайомлення ОСОБА_4 із його змістом, зокрема графи «Ознайомлена: (підпис), (прізвище, ім`я по батькові), дата ознайомлення» не містять записів, підпису та дати.

Разом з тим, відповідачем суду надані і судом досліджені попередження про наступне вивільнення у зв`язку із скороченням чисельності або штату інших працівників Виконавчого комітету Вараської міської ради, які містять підписи про ознайомлення із вказаними попередженнями працівників, на ім`я яких вони були видані, датовані 15-16 березня 2021 року.

Статтею 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

При звільненні за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України необхідним є додержання порядку вивільнення працівників, встановленого статтями 40, 42, 49-2 КЗпП України.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що, розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення.

Згідно з частиною другою статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Порядок вивільнення працівників регламентовано статтею 49-2 КЗпП України. Так, згідно з частинами першою-третьою цієї статті про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Водночас звільнення на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України можливе, якщо роботодавець вжив усіх заходів щодо переведення працівника на іншу посаду шляхом запропонування працівнику, який (яка) звільняється, всіх вакансій, на які може претендувати особа з урахуванням її фаху, кваліфікації, досвіду трудової діяльності, а також у випадках, коли неможливо перевести такого працівника з його згоди на іншу роботу, або коли працівник відмовився від такого переведення. При цьому акцентується увага на необхідності запропонувати працівнику всі наявні вакансії.

Власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Оскільки обов`язок щодо працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Як вбачається з витягу із протоколу засідання профспілкового комітету первинної профспілкової організації Виконавчого комітету Вараської міської ради (у складі Вараської міської профспілкової організації працівників державних установ) №68/20-02 від 05 травня 2021 року, за результатами розгляду подання міського голови ОСОБА_6 за вих.№652/02.3-28/05 від 19 квітня 2021 року, одноголосно надано згоду на звільнення ОСОБА_4 із займаної посади на підставі п.1 ст.40 КЗпП у зв`язку із скороченням посади завідувача господарством відділу господарського забезпечення Виконавчого комітету Вараської міської ради. При цьому, у витязі із протоколу зазначено, що на засіданні профспілкового комітету ОСОБА_4 не погоджувалась із звільненням, повідомляла про наявність вакантних посад на які її можна було б перевести і зауважувала, що іншої роботи їй не пропонувалось.

Згідно відповіді на адвокатський запит, наданої Виконавчим комітетом Вараської міської ради за вих.№207/0/14.3-04/1383 від 06 жовтня 2021 року, в розділі 3 зазначено, що вакантні посади технічних службовців та обслуговуючого персоналу, які можна було б запропонувати ОСОБА_4 , були відсутні у Виконавчому комітеті Вараської міської ради протягом часу із 12 березня 2021 року по день фактичного звільнення ОСОБА_4 , однак в розділі 5 відповіді зазначено, що 01 квітня 2021 року на посади прибиральників службових приміщень адміністративно-господарського відділу Виконавчого комітету Вараської міської ради переведено ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , а 05 травня 2021 року на посаду діловода загального відділу управління документообігу та організаційної роботи Виконавчого комітету Вараської міської ради переведено ОСОБА_12 .

З наведеного вбачається, що з дня попередження (реєстрації попередження) про вивільнення і до дня звільнення ОСОБА_4 у Виконавчому комітеті Вараської міської ради були наявні вакантні посади, які могли бути запропоновані.

Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Слід враховувати, що обов`язок з доведення виконання вимог щодо порядку вивільнення покладається саме на роботодавця. Покладення такого обов`язку на працівника, як на слабшу у зазначених правовідносинах сторону, зокрема, й з врахуванням того, що у нього відсутні документи, що стали підставою для вивільнення, суперечитиме принципам справедливості та верховенства права.

Згідно ч.2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже доказів, які б вказували на ознайомлення з переліком запропонованих посад, або ж актів про відмову від ознайомлення відповідачем не надано.

Доводи про втрату документів, які б могли підтвердити виконання роботодавцем вимог КЗпП не є переконливим аргументом та не спростовують висновків місцевого суду по суті спору.

Інші докази та обставини, на які посилається позивач в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення ухвалене без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення без змін.

Оскільки оскаржене рішення слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, то судовий збір за її подання покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Вараської міської ради Рівненської області залишити без задоволення.

Рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 03 травня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 16 лютого 2023 року.

Головуючий Боймиструк С.В.

Судді: Гордійчук С.О.

Шимків С.С.