Справа № 286/1334/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2023 року м. Овруч

Овруцький районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Вачко В. І.

з секретарем Деменчук О. Г.,

за участю позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відновлення порушеного права, зобов`язання вчинити дії, , -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить усунути перешкоди користування ним його домогосподарством по АДРЕСА_1 , шляхом знесення самовільно встановлених вбиральні та навісу відповідачем по АДРЕСА_1 , тобто зобов`язати відповідача їх знести, мотивуючи тим, що спірні об`єкти зведені з порушенням санітарних та будівельних норм.

Відповідач подала відзив на позов, в якому позову не визнала, просила у його задоволенні відмовити, зокрема з мотивів недоведеності порушення прав позивача.

В судовому засіданні позивач позов підтримав, просив його задоволити, з мотивів у ньому наведених.

В судовому засіданні відповідач та її представник проти позову заперечили, просили у його задоволенні відмовити, з мотивів, наведених у відзиві на позов.

Заслухавши пояснення сторін, покази свідка ОСОБА_4 , дослідивши та оцінивши дослідивши докази у справі, суд дійшов наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та визнано сторонами в судовому засіданні, позивач є власником домогосподарства по АДРЕСА_1 , яке він успадкував після смерті свого батька ОСОБА_5 , а відповідач є власником домогосподарства по АДРЕСА_1 і вказані домоволодіння сторін є суміжними.

Відповідач побудувала на території свого домогосподарства, на належній їй на праві власності земельній ділянці, вбиральню (туалет) та навіс, що також визнано сторонами.

Однак, позивач стверджує, що ці вбиральня (туалет) та навіс зведені відповідачем з порушенням санітарних та будівельних норм щодо допустимої відстані до його житлового будинку та межі земельної ділянки. Відповідачу було запропоновано усунути вказані порушення та перенести названі об`єкти. Однак вона порушень не усунула. Тому позивач просить в судовому порядку усунути перешкоди в користуванні його домогосподарством та зобов`язати відповідача знести самовільно побудовані вбиральню (туалет) та навіс.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.

Відповідно до вимог ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ст.375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються статтею 376 цього Кодексу.

Згідно із ч.1 ст.376 ЦК України, самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Таким чином, виходячи із змісту цієї норми, самочинним є будівництво об`єкта нерухомого майна за наявності будь-якої з умов, зазначених у ній.

Відповідно до ст.376 ЦК України суди розглядають спори щодо самочинного будівництва, зокрема про знесення самочинно збудованого нерухомого майна.

Як роз`яснено у п.17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» від 30.03.2012 року № 6, позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред`явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема, власником (користувачем) суміжної земельної ділянки з підстав, передбачених статтями 391, 396 ЦК, статтею 103 ЗК.

Сторонами у справі визнано, що вони є сусідами і їх земельні ділянки межують між собою. Таким чином, в розумінні ст.ст.375, 376 ЦК України, ОСОБА_1 є належним позивачем за вимогами про знесення самочинної забудови споруд дворового туалету та навісу ОСОБА_2 . Тобто позивач, як користувач суміжної земельної ділянки, що визнано сторонами у справі, мав право звернутись до відповідача з позовом про знесення самочинно збудованих споруд. Тоді як відповідач, як власник земельної ділянки, на якій зведено спірні споруди, є належним відповідачем.

Як роз`яснено у п.8 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» від 30.03.2012 року № 6, право на будівництво нерухомого майна (забудову) мають власники земельних ділянок (стаття 90 ЗК), землекористувачі (ст.95 ЗК України), особи, які набули права користування чужою земельною ділянкою (суперфіцій) за договором із власником земельної ділянки (стаття 102 1 ЗК України) або з інших передбачених законом підстав. Власником або землекористувачем земельної ділянки право на її забудову (будівництво) реалізується за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням та видом відповідно до містобудівних умов і обмежень, встановлених законодавством. Право на забудову виникає у особи, яка набула права на земельну ділянку на законних підставах, після здійснення нею дій, передбачених статтями 26 - 32 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Як видно із Витягу з Державного земельного кадастру та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, відповіач ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,16 га, кадастровий номер :03:002:0167 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_2 з 24.10.2018 року.

Як підтвердила свідок ОСОБА_4 та визнали сторони в судовому засіданні, дійсно на належній відповідачу земельній ділянці зведено дворову вбиральню та навіс для розміщення металевої печі. Як пояснила відповідачка, за дозволом на зведення цих споруд на належній їй земельній ділянці до сільської ради чи будь-якого іншого органу вона не зверталася, так як вважала що такого не потрібно, оскільки вона є власником земельної ділянки, на якій вони розміщені, і вправі використовувати ділянку під забудову на власний розсуд. Технічна інвентаризація цих споруд не проводилася і вони не відображені у технічному паспорті на належний їй житловий будинок, що розташований на цій земельній ділянці, що підтверджується копією технічного паспорта на житловий будинок по АДРЕСА_2 .

Як вбачається з акту, складеного 25.06.2020 року на виконання резолюції голови Овруцької районної державної адміністрації на реєстраційно-контрольну карту Г-165/02-40 від 11.06.2020 року щодо звернення громадянина ОСОБА_5 , мешканця с.Красилівка Овруцького району, до Офісу Президента України, керуючись розпорядженням голови райдержадміністрації від 07.05.2020 року № 74 «Про затвердження складу постійно діючої комісії з питань розгляду звернень громадян», комісією у складі Нововелідницького сільського голови Романухи П.А., спеціаліста-землевпорядника Нововелідницької сільської ради Скрипника М.В., депутата Нововелідницької сільської ради Клименко Н.П., начальника відділу Державного нагляду за дотриманням санітарного законодавства Овруцького районного управління ГУ Держпродспоживслужби в Житомирській області Пестич Н.М., провідного інспектора Овруцького районного відділу УДСНС України у Житомирській області лейтенанта служби цивільного захисту Шваба І.А., головного спеціаліста головного архітектора відділу захисту довкілля, енергетики, інфраструктури, цивільного захисту, містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства райдержадміністрації ОСОБА_6 з виїздом на місце у присутності ОСОБА_5 за адресою АДРЕСА_1 та його сусідів ОСОБА_2 та ОСОБА_7 , компетентними посадовими особами було проведено обстеження прибудинкової земельної ділянки відповідача ОСОБА_2 на предмет дотримання санітарних норм і вимог законодавства, норм містобудування, планування і забудови сільських поселень при спорудженні та розміщення на господарських споруд. В результаті обстеження встановлено, що на прибудинковій земельній ділянці громадянки ОСОБА_2 побудована дворова вбиральня (надвірний туалет) із дерев`яних дошок, яка розміщена на відстані 4,8 метрів від житлового будинку ОСОБА_5 , а також навіс з розміщенням металевої печі (буржуйки) на відстані 0,85 метра від житлового будинку ОСОБА_5 та на відстані 0,15 метра від межі земельної ділянки; житловий будинок на ділянці заявника ОСОБА_5 розміщений на відстані 0,70 метра від межі земельної ділянки.

Згідно з таблицею 6.7 Державних будівельних норм Б.2.2-12:2019 «Планування і забудова територій» та пунктами 2.21, 2.22 Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України 17.03.2011 року № 145, надвірна вбиральня має бути облаштована вигрібною ямою з конструкцій, що запобігають фільтрації фекальних стоків у ґрунт, та допустима відстань від житлових будинків до дворової вбиральні становить 20 метрів.

Згідно з таблицею 6.7 Державних будівельних норм Б.2.2-12:2019 «Планування і забудова територій» та пунктами 3.25, 3.26 Державних будівельних норм «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень. ДБН 360-92**», затвердженого наказом Держкоммістобудування від 17.04.1992 року № 44, протипожежні розриви між будинками і окремо розташованими господарськими будівлями відповідно до ступеня їх вогнестійкості слід приймати не менше 6,00 метра. Для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,00 метра. При цьому повинно бути забезпечено влаштування необхідний інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок. Відповідно до санітарних вимог дворові вбиральні повинні знаходитися у глибині двору не ближче 15,00 метрів від вікон житлових будинків, в тому числі і сусідніх садиб.

Таким чином, розташування вбиральні не відповідає вимогам пп.2.21, 2.22 Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України 17.03.2011 року № 145, та вимогам ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування і забудова територій», ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень». Розташування навісу не відповідає вимогам ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування і забудова територій», ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень». У зв`язку із виявленими порушеннями власнику надвірного туалету і навісу з розміщенням в ньому металевої печі ОСОБА_2 запропоновано вирішити питання перенесення споруд на відстань, що відповідає чинному законодавству.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, що стверджується копією свідоцтва про смерть. Позивач ОСОБА_1 , є його сином - спадкоємцем за законом, прийняв спадщину та оформив свої спадкові права на спадкове майно - житловий будинок по АДРЕСА_1 , що стверджується копією свідоцтва про право на спадщину від 15.11.2021 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Як вбачається з акту, складеного 17.12.2021 року комісією у складі старости Нововелідницького старостинського округу № 8 Словечанської сільської ради Романухи П.А., спеціаліста-землевпорядника Словечанської сільської ради Скрипника М.В., депутата Словечанської сільської ради Подкура О.Н., на предмет перевірки виконання акту від 25.06.2020 року, встановлено невиконання пропозицій попередньої комісії, а саме власник надвірного туалету та навісу металевої печі ОСОБА_2 не перенесла споруди на відстань, що відповідає чинному законодавству, розміщення надвірного туалету та навісу не відповідають вимогам ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування і забудова територій», ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень».

Відповідно до ст.15 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», чинного на момент виникнення спірних правовідносин та звернення з позовом до суду, підприємства, установи, організації та громадяни при розробленні і використанні нових технологій, проектуванні, розміщенні, будівництві, реконструкції та технічному переобладнанні підприємств, виробничих об`єктів і споруд будь-якого призначення, плануванні та забудові населених пунктів, курортів, проектуванні і будівництві каналізаційних, очисних, гідротехнічних споруд, інших об`єктів зобов`язані дотримувати вимог санітарного законодавства. Згідно з ч.2 ст.29 Закону України «Про систему громадського здоров`я», чинного на поточний момент, громадяни зобов`язані утримувати надані в користування чи належні їм на праві власності земельні ділянки і території відповідно до вимог санітарного законодавства.

Відтак, спірні споруди збудовано відповідачем з істотним порушенням будівельних (санітарних) норм і правил, тобто відповідно до ст.ст.375, 376 ЦК України самочинно.

Як вбачається з акту від 17.12.2021 року та підтверджено відповідачем у судовому засіданні, остання відмовляється перенести дворовий туалет та навіс.

Відповідно до положень ст.ст.186, 381 ЦК України розташовані на земельній ділянці поряд із житловим будинком господарсько-побутові будівлі й споруди є приналежністю головної речі (будинку). А при розгляді справ про знесення самочинно збудованих споруд, які зведені особою на присадибній земельній ділянці, слід звертати увагу на наявність будівельного паспорта, технічних умов, документів, що надають право виконувати підготовчі та будівельні роботи, дотримання при забудові будівельних норм та правил, а також на наявність порушення прав інших осіб.

Відповідач на спростування доводів позовної заяви не надала суду дозвільних документів на будівництво вбиральні (надвірного туалету), навісу на її присадибній ділянці та висновків компетентного органу про відповідність будівельним (санітарним) нормам та правилам. Тоді як позивачем доведено факт порушення відповідачем будівельних (санітарних) норм і правил при зведенні спірних споруд.

Згідно з ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

З огляду на викладене в сукупності, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд також врахував вимоги ст.95 ЗК України про права землевласників та землекористувачів, а також ст.152 ЗК України про способи захисту прав на земельну ділянку, за якими власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з порушенням права володіння земельною ділянкою.

Позивачем сплачено судовий збір в сумі 992,40 грн.

Тому керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 273, 354, п.3 розділу ХІІ Прикінцевих положень, пп.15.5 п.15 п.1 розділу ХІІІ Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задоволити.

Усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_1 його домогосподарством по АДРЕСА_1 , та зобов`язати ОСОБА_2 знести самовільно побудовані нею вбиральню (надвірний туалет) та навіс, що знаходяться у належному їй домогосподарстві по АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування сплаченого судового збору 992,40 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Житомирського апеляційного суду або через Овруцький районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду або якщо суд визнає причини пропуску строку поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги .всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 28.04.2023 року.

Суддя: В. І. Вачко