Справа № 691/1204/22
Провадження № 2/691/118/23
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
25 квітня 2023 року Городищенський районний суд Черкаської області
судді Черненка В.О.
за участю секретаря судового засідання Шаповал Т.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Городище цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДАНКО» про поновлення на роботі, стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні, компенсації за частини невикористаних відпусток та моральної шкоди
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ТОВ «ДАНКО» про поновлення на роботі, стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні, компенсації за частини невикористаних відпусток та моральної шкоди. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначила, що У період з 15.07.2017 року по 01.03.2022 року (згідно з домовленістю з керівництвом вона виконувала свої посадові обов`язки, де з 18 лютого 2022 року по 24 лютого 2022 року особисто відвідувала місце роботи, а з 24 лютого 2022 року по 1 березня 2022 року дистанційно вдома) вона, ОСОБА_1 знаходилась у трудових відносинах з товариством з обмеженою відповідальністю «Данко» філія якого знаходиться у місті Краматорськ Донецької області. Зазначене підтверджується записами у трудовій книжці НОМЕР_1 , що додається.
Однак, в день незаконного її звільнення 18.02.2022 року, відповідач письмово не повідомив її про нараховані суми належні при звільненні та не здійснив виплату належних коштів, що є грубим порушенням ч.1 ст. 116 КЗпП України.
Також у зв`язку з незаконними діями відповідача їй була спричинена моральна шкода, яка полягає в тому, що її поставлено у скрутне фінансове становище, втрачено можливість гідно забезпечувати коштами себе і свою родину, а також відповідні дії відповідача призвели до її психологічних страждань, що змусило її звертатися до лікаря, який діагностував нервовий зрив та анемію і призначив лікування на яке необхідні кошти, вона втратила можливість забезпечити себе гідним житлом і на сьогодні змушена проживати у гуртожитку де немає гідних умов проживання.
Загалом даний випадок призвів до того, що були втрачені нормальні життєві зв`язки, що вимагає від неї додаткових зусиль для організації свого життя. Тому, з урахуванням вимог розумності та справедливості, враховуючи характер порушення її прав та глибину душевних страждань, вважає за необхідне стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду у розмірі 50 000 гривень.
Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, виходячи із середньоденного заробітку позивача за два останні місяці роботи до звільнення, помноженого на кількість робочих днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. При цьому середньоденна заробітна плата обчислюється діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів.
Оскільки відсутня довідка про розмір заробітної плати за останні шість місяців, вона маючи бухгалтерську освіту та відповідний стаж, самостійно склала розрахунок згідно довідки ок-5, ок-7 від 20.07.2022 року за останні два місяці роботи, що передували звільненню їй було нарахована заробітна плата: за грудень 2021 року - 6800,00 грн., за січень 2022 року - 8386,56 грн.
Згідно розрахунків у зв`язку із її звільненням мало бути нараховано до виплати:
1) 6800,00 грн. - заробітна плата за грудень 2021 р.
8386,50 грн. - заробітна плата за січень 2022 р.
8386,50грн. - заробітна плата за лютий 2022 р.
з 15.07.2017 р., по 14.07.2018 р. - 10 днів;
з 15.07.2018 р., по 14.07.2019 р. - 10 днів;
з 15.07.2019 р., по 14.07.2020 р. - 24 днів;
з 15.07.2020 р., по 14.07.2021 р. - 14 днів;
з 15.07.2021 р., по 14.07.2022 р. - 14 днів;
У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просила їх задоволити, а щодо заявленої позовної вимоги про поновлення на роботі не наполягала на її задоволенні, проте і не відмовилась від неї та надала копію заочного рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 31.10.202 року, яким її позовні вимоги були задоволені частково, зокрема її поновлено на посаді бухгалтера ТОВ «ДАНКО».
Представник відповідача ТОВ «Данко», в судове засідання не з`явився по невідомій суду причині, хоча про день, час та місце слухання справи був повідомлений завчасно та належним чином, про що свідчить копія оголошення опублікованого на офіційній сторінці Городищенського районного суду Черкаської області веб-порталу судової влади України. Листа про розгляд справи у його відсутність чи відзиву (заперечення) до суду не надходило.
З огляду на вище викладене, зі згоди позивача, керуючись положеннями ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи.
Суд, вислухавши позивача, повно та всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні, вважає наступне.
Згідно відомостей, внесених до трудової книжки серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 з 15.07.2017 року прийнята на посаду обліковця ТОВ «ДАНКО» та за наказом № 73 від 02.07.2018 року переведена на посаду бухгалтера.
Беручи до уваги наведене та те, що позивач раніше уже зверталася до суду з вимогою поновити її на роботі, її вимога в даній позовній заяві, поновити її на роботі, до задоволення не підлягає.
Остаточний розрахунок при звільненні працівника проводиться в день його звільнення, з обов`язковим попереднім письмовим повідомленням працівника про розмір нарахованих сум.
Згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП України, роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.
Статтею 116 КЗпП України, визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.
Однак, в день її звільнення 18.02.2022 року, відповідач письмово не повідомив її про нараховані суми належні при звільненні та не здійснив виплату належних коштів, що є грубим порушенням ч.1 ст. 116 КЗпП України.
Для обчислення середньої заробітної плати, суд приймає до уваги відомості, внесені до Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України, індивідуальні відомості про застраховану особу, Форма ОК-5 та Форма ОК-7, де вказано, що заробітна плата ОСОБА_1 за грудень 2021 року склала 6800 грн. 00 коп., січень 2022 року - 8386 грн. 56 коп., за відпрацьовані 41 робочий день (січень 19 днів, грудень 22 дні).
Тобто, згідно відомостей про нарахування заробітної плати працівнику ОСОБА_1 було нараховано кошти за грудень 2021 року 6800 грн. 00 коп., січень 2022 року - 8386 грн. 56 коп., 41 робочий день (січень 19 днів, грудень 22 дні), які не були виплачені та за лютий 2022 року за період до з 01.02.2022 року до дати звільнення 18.02.2022 року (14 робочих днів) становить 5870 гри. 59 коп.
Статтею 83 КЗпП України (частинами 1, 2) передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. У разі звільнення керівних, педагогічних, наукових, науково-педагогічних працівників, спеціалістів закладів освіти, які до звільнення пропрацювали не менш як 10 місяців, грошова компенсація виплачується за не використані ними дні щорічних відпусток з розрахунку повної їх тривалості.
Як встановлено у судовому засіданні, ОСОБА_1 перебуваючи у трудових відносинах з відповідачем з 2017 року по 2022 рік та за усної домовленості з відповідачем використовувала тільки частину щорічної відпустки без компенсації за іншу невикористану частину, тобто 14 днів з 24 днів, незважаючи на те, що згідно з ст. 6 Закону України «Про відпустки» щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору. Така усна домовленість з відповідачем про використання тільки частини щорічної відпустки без компенсації за невикористану частину, мала місце через те, що вона цінувала своє місце роботи і боялася його втратити, в разі непогодження з запропонованими умовами від відповідача.
Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів та показаннями свідків.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Стаття 80 ЦПК України, передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Статтею 89 ЦПК України, встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Щодо стягнення моральної шкоди з ТОВ «ДАНКО» на користьОСОБА_1 .
Згідно зі ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно п. 3, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках тощо.
Як вбачається зі ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: в т.ч. у випадках, встановлених законом.
В п.5 вищезазначеної постанови визначено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справи про відшкодування моральної шкоди підлягають наступні обставини: чи підтверджується факт заподіяння моральної шкоди чи фізичних страждань немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в який матеріальній формі оцінюється заподіяна моральна шкода.
Згідно з п.9 вищезазначеної постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Таким чином, установивши, що позивачу при її звільненні, всупереч вимог трудового законодавства не була видана копія наказу про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені їй суми при звільненні та не проведений з нею повний розрахунок в день звільнення, невиплачена заробітна плата та заборгованість по ній, суд вважає, що працівник ОСОБА_1 в зв`язку з неправомірними діями роботодавця має право на відшкодування моральної шкоди.
Тобто, у зв`язку з незаконними діями відповідача позивачу була спричинена моральна шкода, яка полягає в тому, що її поставлено у скрутне фінансове становище, втрачено можливість гідно забезпечувати коштами себе і свою родину, а також відповідні дії відповідача призвели до її психологічних страждань, що змусило її звертатися до лікаря, який діагностував нервовий зрив та анемію і призначив лікування на яке необхідні були кошти (що підтверджується оглядом у сімейного лікаря ОСОБА_3 від 14.11.2022 року у КНП «Городищенський центр первинної медико-санітарної допомоги Городищенської міської ради), також вона втратила можливість забезпечити себе гідним житлом і на сьогодні змушена проживати в гуртожитку де немає достатніх, привичних для позивача умов проживання.
Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволення позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема у разі часткового задоволення позову, - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Прийшовши до висновку про часткове задоволення позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає, що за необхідне стягнути з ТОВ «ДАНКО» на користь ОСОБА_1 пропорційно до задоволених позовних вимог судові витрати у сумі 496 гривень 20 копійок та на користь держави судовий збір у сумі 992 гривні 40 копійок.
Керуючись, ст. 47, 83, 116 КЗпП України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», ст.ст. 23, 1167 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 76, 77, 78, 79, 80, 89, 141, 258, 259, 263-265, 280-289 ЦПК України, суд,
Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДАНКО» про поновлення на роботі, стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні, компенсації за частини невикористаних відпусток та моральної шкоди, задоволити частково.
В іншій частині позову відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, воно може бути оскаржене в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Черкаського апеляційного суду в 30-ти денний строк, з дня проголошення рішення. У даному разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватись з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач може оскаржити заочне рішення шляхом подачі апеляційної скарги до Черкаського апеляційного суду в 30-ти денний строк, з дня проголошення рішення.
Повний текст рішення виготовлений 02.05.2023 року.
Суддя В. О. Черненко