Дата документу 23.02.2023
Справа № 334/3282/22
Провадження № 2/334/265/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2023 року Ленінський районний м. Запоріжжя області у складі:

головуючого судді Баруліної Т.Є.,

за участю секретаря Півень М.С.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Кіпи О.В. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Територіальної громади в особі Запорізької міської ради про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та визнання права власності на майно,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася до Ленінського районного суду м. Запоріжжя із позовом до Територіальної громади в особі Запорізької міської ради про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та визнання права власності на майно.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що маючи намір реалізувати свої права власника щодо належного їй будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ,звернулася до державного реєстратора з приводу внесення відомостей щодо права власності на спірний будинок, де їй в усній формі було повідомлено про неможливість здійснення державної реєстрації права власності, оскільки надані для проведення реєстрації документи не дають змоги встановити набуття речового права на нерухоме майно. Крім того, позивач виявила помилки в копії правовстановлюючого документу - свідоцтві про право особистої власності на домоволодіння № НОМЕР_1 від 13.04.1970 року, а саме: її по-батькові не відповідає по-батькові вказаному у паспорті громадянина України. У паспорті громадянина Украйни по-батькові вказане як « ОСОБА_3 », в той час як у свідоцтві про право особистої власності на домоволодіння АДРЕСА_2 від 13.04.1970 року - по-батькові вказано як « ОСОБА_3 ».

У зв`язку із чим, на даний момент позивач змушена звернутися до суду з позовною заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та визнання права власності на майно.

06.09.2022 року ухвалою суду позовну заяву було залишено без руху з підстав, що позов не містить виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини. Визначено строк для усунення недоліків.

16.09.2022 року на виконання ухвали суду від 06.09.2022 року надійшла уточнена позовна заява.

20.09.2022 року ухвалою суду позовну заяву було залишено без руху з визначенням строку для усунення недоліків заяви, а саме: зобов`язано позивача здійснити доплату судового збору.

30.09.2022 року на виконання ухвали Ленінського районного суду від 20.09.2022 року представник позивача надіслала дублікат квитанції про сплату судового збору.

Ухвалою від 03.10.2022 року відкрито провадження у справі, призначено судове засідання, встановлено відповідачу строк для подання відзиву, третій особі - для подання пояснень щодо позову.

Ухвалою від 21.11.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач у судовому засідання не з`явилася, хоча повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи.

Представник позивачау судовомузасіданні підтримала позовні вимоги та просила задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засідання залишила вирішення даного позову на розсуд суду.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши сторін, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

У відповідності з п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Судом встановлено, що відповідно до паспорта громадянина України НОМЕР_2 , який виданий 26.10.1998 року Ленінським РВ УМВС України в Запорізькій області, ОСОБА_3 , народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 . (а.с.10)

ОСОБА_3 , народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 та її батьками є батько ОСОБА_7 , мати ОСОБА_8 , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_3 , видане повторно Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області 27.03.2018 року. (а.с. 19)

23.09.1962 року ОСОБА_3 уклала шлюб з ОСОБА_9 та змінила прізвище на ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 , видане Толилянською с/радою Томаківського райбюро ЗАГС Дніпропетровської області 23.09.1962 року. (а.с.20)

В трудовій книжці, оформленої на ім`я ОСОБА_3 , було внесено виправлення, відповідно до яких по батькові було виправлено на « ОСОБА_3 », та вказано, що ОСОБА_3 працювала з 1965 року по 1974 року в радгоспі «Хортицький». (а.с.22)

В наданій довідці № б/н від 02.03.1970 року зазначено, що ОСОБА_3 працює в радгоспі «Хортицький» та житлом не забезпечена. Довідка видавалася для надання в райвиконком. (а.с. 21)

12.03.1970 року Рішенням виконавчого комітету Ленінської районної ради депутатів трудящих №97/1 було розглянуто заяву ОСОБА_3 про узаконення житлового будинку та визнано право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 . (а.с. 18)

13.04.1970 року Запорізький міськкомунгосп виконавчого комітету Запорізької міської ради депутатів на підставі цього рішення видав свідоцтво НОМЕР_6 про право особистої власності, що житловий будинок АДРЕСА_1 належить на праві особистої власності ОСОБА_3 . (а.с. 145)

24.04.1970 року будинок АДРЕСА_1 було зареєстровано в Запорізькому міському бюро технічної інвентаризації по праву особистої власності за ОСОБА_3 та записано в реєстрову книгу за № 2722.

З довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за № 304736907 від 12.07.2022 року вбачається, що відомості у вказаних реєстрах щодо нерухомого майна за адресою АДРЕСА_1 відсутні. (а.с. 23)

02.02.1996 року ОСОБА_3 отримала Державний акт про право приватної власності на землю серії ЗП № виданий виконкомом Сонячної сільської ради народних депутатів, що на підставі Рішення виконавчого комітету Сонячної сільської ради народних депутатів № 27/35 від 13.04.1995 року «Про передачу земельних ділянок у власність і надання у постійне користування», їй передано у власність земельна ділянка, яка розташована на території Сонячної сільської ради АДРЕСА_1 . Земельна ділянка передана для будівництва та обслуговування житлового будинку.Акт зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 510. (а.с. 12, 16)

Відповідно до Витяга з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 148690362 від 10.12.2018 року та Витяга з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-018 від 22.11.2018 року, земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_3 . (а.с. 13, 14, 15)

Оригінал свідоцтва № НОМЕР_1 про право особистої власності на житловий будинок АДРЕСА_1 позивачкою було втрачено.

Позивачка, маючи намір реалізувати свої права власника щодо належного їй будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , виявила помилки в копії правовстановлюючого документа - свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння № НОМЕР_1 від 13.04.1970 року, а саме: її побатькові не відповідає побатькові вказаному у паспорті громадянина України. У паспорті громадянина Украйни по-батькові вказане як « ОСОБА_3 », в той час як у свідоцтві про право особистої власності на домоволодіння АДРЕСА_2 від 13.04.1970 року - побатькові вказано як « ОСОБА_3 ».

Вказана ситуація виникла у зв`язку з помилковим написанням по-батькові позивача фахівцями Запорізького міськкомунгоспа виконавчого комітету Запорізької міської ради депутатів трудящих.

Позивач не може звернутися до Запорізького міськкомунгоспу виконавчого комітету Запорізької міської ради депутатів трудящих з приводу виправлення помилки та видачі дублікату свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння № НОМЕР_1 від 13.04.1970 року, оскільки на сьогоднішній день цього міськкомунгоспу не існує, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями відповідей з Архівного управління Запорізької міської ради № 01-16/51 від 21.07.2022 року, Головного управління статистики у Запорізькій області № 05-15/378/06-22 від 09.08.2022 року, Державного архіву Запорізької області № 06-07/930 від 08.08.2022 року.

Отже, наявна розбіжність в написанні по-батькові позивача, і така обставина перешкоджає їй в реалізації прав власника, оскільки метою встановлення факту, що має юридичне значення є забезпечення можливості реалізації позивачем гарантованого Конституцією України права володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, а також те, що іншого порядку та можливості встановити факт належності їй правовстановлюючого документу у позивача не має.

Відповідно до п.12 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення факту належності правовстановлюючого документа особі, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки.

За правовими позиціями Верховного Суду України щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, ім`я, по батькові, місце чи час народження не відповідають записам у правовстановлюючому документі, якщо хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права, а установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу.

Оскільки встановлення в судовому порядку факту приналежності правовстановлюючого документа на житловий будинок безпосередньо пов`язане з визнанням права власності на цей житловий будинок, звернення із даною заявою в позовному провадженні є виправдним, оскільки похідна вимога (визнання права власності) залежить від задоволення основних вимог (встановлення факту приналежності правовстановлюючого документа).

Враховуючи зазначене суд вважає, що заявлений позивачкою позов в частині встановлення факту належності правовстановлюючого документа на житловий будинок обґрунтований, у зв`язку з чим в цій частині позов підлягає задоволенню.

За змістом статті 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю та мирно володіти своїм майном; право приватної власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Частиною 1 статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

В силу положень ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»визначено, що державна реєстрація прав на нерухоме майноце офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових правна нерухоме майно.

У відповідності до п. 6 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав, проводиться на підставі: свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката.

Таким чином, Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та інші нормативно-правові акти в сфері державної реєстрації прав на нерухоме майно не допускає здійснення державної реєстрації права власності на підставі копій правовстановлюючих документів.

Державна реєстраційна служба України у своєму листі від 15.01.2013 № 12-06-15-13 щодо видачі дублікатів втрачених або зіпсованих документів зазначає, що у разі втрати або зіпсування документа лише суб`єкт, що видавав такий документ, може видати його дублікат. Підставою, за наявності якої видача дубліката документа не може бути здійснена суб`єктом, який видав такий документ, є ліквідація (припинення діяльності) такого суб`єкта. У такому випадку видача дубліката документа здійснюється правонаступником відповідного суб`єкта або архівною установою (якщо передбачається передача документів до архіву).

Отже, відновити (отримати дублікат) втрачений правовстановлюючий документ на житловий будинок АДРЕСА_1 в позасудовому порядку не виявляється можливим, оскільки суб`єкту, що видавав такий документ, на сьогоднішній день не існує, відсутній і правонаступник, також не було передано документів до архіву.

Разом з тим, державна реєстрація права власності та інших речових прав, проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно (п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

У постанові Верховного Суду України від 18.02.2015 у справі № 6-244цс14 зазначається, що за правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Тобто, вказані дві підстави пред`явлення позову для захисту (визнання) права власності є самостійними та такими, що можуть не залежати одна від одної, про що свідчить їх виокремлення у ст. 392 ЦК України і про що наголошується у зазначеному рішенні Верховного Суду України.

Таким чином, в даному випадку йдеться про підтвердження права власності позивачки на зазначений житловий будинок, який був набутий нею на законних підставах, однак потребує захисту у зв`язку із втратою правовстановлюючих документів на це нерухоме майно та неможливістю на даний час їх відновлення та вирішення цього питання у позасудовому порядку з незалежних від позивача обставин.

ОСОБА_3 позбавлена можливості отримати оригінал свідоцтво про право власності на житло, яке засвідчує її право власності, що, відповідно, позбавляє позивачку права розпоряджатися своєю власністю, тому таке право підлягає відновленню в судовому порядку.

Оцінивши належність, допустимість та достатність доказів та встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, суд приходить до висновку що заявлений позивачкою позов в частині визнання права власності на належний їй будинок, через втрату правовстановлюючих документів є також обґрунтованим, у зв`язку з чим в цій частині також підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 2, 12, 13, 19, 76-81, 83, 89, 133, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_3 до Територіальної громади в особі Запорізької міської ради про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та визнання права власності на майно- задовольнити.

Встановити факт належності ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння АДРЕСА_2 , видане 13.04.1970 року Запорізьким міськкомунгоспом виконавчого комітету Запорізької міської ради депутатів трудящих на ім`я ОСОБА_3 .

Визнати за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , право власності на будинок АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення буде складено 28.02.2023.

Суддя: Баруліна Т. Є.