РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.03.2023 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира

в складі: головуючого судді Лєдньова Д.М.

при секретарі Заріцькому О.Ю.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третої особи приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Семенюк Вікторії Юріївни, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, відшкодування витрат на лікування та поховання спадкодавців,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 у листопаді 2020 року звернулась до суду із позовом, в якому зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_4 .

Після смерті особи відкрилась спадщина на 10/100 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Протягом усього часу позивач проживала за однією адресою з чоловіком, здійснювала за ним догляд, після смерті витратила грошові кошти на поховання.

Позивач зауважує, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_5 , який був сином спадкодавця, внаслідок чого в порядку спадкової трансмісії відбувся перехід права на спадщину до відповідача ОСОБА_2 як спадкоємця першої черги.

Організацію та проведення поховання ОСОБА_6 також здійснено позивачем.

Вказуючи на відповідні обставини, позивач просить встановити факт проживання зі спадкодавцем ОСОБА_7 на час відкриття спадщини, визначити ОСОБА_3 додатковий строк для прийняття спадщини, стягнути з відповідача витрати на лікування та поховання спадкодавців в сумі 13 148,52 грн.

Внаслідок викладення у позовній заяві взаємовиключних за правовим обгрунтуванням вимог, а саме: про встановлення факту проживання зі спадкодавцем та, одночасно, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, ухвалою суду від 19.11.2020 року позовну заяву залишено без руху, роз`яснено вимоги ст.ст. 1268, 1269 ЦК України, згідно яких право на спадкування визначається підтвердженням факту постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини або, в іншому випадку, реалізується через подання до нотаріуса заяви про прийняття спадщини, а також вказано на положення ч.3 ст. 1272 ЦК України, відповідно до якої за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

На виконання вимог ухвали представником позивача подано заяву із доданим до неї листом-відповіддю нотаріуса, які оцінені судом як намір позивача вирішити спір щодо визначення додаткового строку про прийняття спадщини.

Ухвалою суду від 11.12.2020 року по справі відкрите загальне позовне провадження.

Відповідно до ухвали суду від 01.03.2021 року провадження у справі зупинено внаслідок смерті позивача ОСОБА_3 до визначення правонаступника. Судом прийнято до уваги висновок Верховного Суду, наведений у постанові від 16.05.2018 року № 523/17848/16-ц, який зводиться до того, що «процесуальне правонаступництво у спорах про визначення додаткового строку для прийняття спадщини ґрунтується також на нормах статті 1276 ЦК України, згідно з якою якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія).

З указаного вбачається, що право на спадкування не відноситься до тих прав, які в силу статті 1219 ЦК України є особистими і відносно яких правонаступництво недопустиме, оскільки здійснення цього права не пов`язано з певною особою, а тому може здійснюватися і спадкоємцями цієї особи на передбачених законом умовах».

Ухвалою суду від 16.08.2022 року провадження у справі поновлене, до участі у справі як правонаступника позивача залучено ОСОБА_1 .

Згідно ухвали від 22.11.2022 року судом закрите підготовче провадження з урахуванням положень ст. 197 ЦПК України, які полягають, у тому числі, в уточненні позовних вимог та заперечень проти них, та, як пов`язаного із цим, визначенні судом предмету спору.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги. Підкреслила про необхідність вирішення питання саме про визначення додаткового строку про прийняття спадщини. В поважність причин пропуску строку, встановленого для подання заяви про прийняття спадщини, вказала на те, що ОСОБА_3 фактично проживала зі спадкодавцем, а тому вважала, що подання заяви не потребується.

Відповідач, представник відповідача визнали вимоги в частині відшкодування витрат на поховання ОСОБА_6 , який є батьком відповідача, при цьому, заперечували в частині задоволення інших заявлених вимог.

Судом встановлено наступні обставини.

ОСОБА_3 є дружиною ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на 10/100 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Матеріали справи містять заповіт від 13.11.2015 року, складений ОСОБА_4 , за змістом якого все майно, яке буде належати ОСОБА_4 на час його смерті, передається сину - ОСОБА_6 .

Первісний позивач ОСОБА_3 відноситься до першої черги спадкоємців як дружина померлого, має право на обов`язкову частку на спадщину (непрацездатна вдова).

На час смерті особи позивач ОСОБА_3 фактично проживала (без реєстрації) за однією адресою зі спадкодавцем по АДРЕСА_2 , що підтверджується дослідженою судом довідкою ТОВ «УК «ВЖРЕП № 5», складеною на підставі заяв-сусідів.

Фактичне проживання ОСОБА_3 разом зі спадкодавцем ОСОБА_4 на час відкриття спадщини визнали в судовому засіданні відповідач, представник відповідача.

За змістом ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_6 , який був сином ОСОБА_4 .

Померлий ОСОБА_6 також проживав за адресою: АДРЕСА_2 , що визнавалось в судовому засіданні відповідачем.

Після смерті ОСОБА_6 із заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Семенюк В.Ю. звернувся син померлого відповідач ОСОБА_2 .

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

У відповідності до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Суд зауважує, що додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини визначається судом лише в тому разі, якщо спадкоємець не прийняв спадщину в строк, встановлений для її прийняття, у спосіб, визначений законом.

Закон передбачає два способи прийняття спадщини:

1) постійне проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини ч.3 ст. 1268 ЦК України, відповідно до якої спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї;

2) подання нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування, заяви про прийняття спадщини - ч.1 ст. 1269 ЦК України, відповідно до якої спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відтак, у разі встановлення факту постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, визначення додаткового строку такому спадкоємцю буде суперечити нормам матеріального права.

Оскільки в судовому засіданні встановлено факт постійного проживання ОСОБА_3 разом зі спадкодавцем ОСОБА_4 на час відкриття спадщини, наведена особа прийняла спадщину відповідно до положень 1270 ЦК України, суд відмовляє у задоволенні вимог в частині визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Діючи відповідно до вимог диспозитивності, суд не вирішував питання про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, тобто зі ухваленням рішення по суті з даного питання за резолютивною частиною.

Як зазначалось вище, сторона не позбавлена права здійснити захист порушених або невизнаних прав у разі, якщо такі права або інтереси не визнаються.

У постанові Верховного Суду від 22 квітня 2020 року у справі № 200/14136/17 (провадження № 61-15965св19) зазначено, що "справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними".

Відповідно до ст. 1232 ЦК України спадкоємці зобов`язані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця.

Витрати на утримання, догляд, лікування спадкодавця можуть бути стягнені не більш як за три роки до його смерті.

Статтею 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» передбачено, що поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству.

Верховний Суд у постанові № 409/656/19 звернув увагу, що при покладенні на спадкоємців обов`язку щодо покриття витрат на поховання спадкодавця необхідно враховувати, що такі витрати повинні бути розумними, в тому числі щодо їх розміру та необхідності здійснення.

Верховний Суд зазначив, що під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема, організація поховання померлого і проведення у зв`язку з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов.

За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Матеріали справи містять договір-замовлення № 1-14631 на організацію та проведення поховання ОСОБА_6 за замовленням ОСОБА_3 на суму 3027,04 грн.

ОСОБА_3 не є спадкоємцем після смерті ОСОБА_6 , понесені нею витрати на поховання підтверджено належними доказами та є розумними.

За таких обставин, підлягають до стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 як правонаступника ОСОБА_8 3027,04 грн.

Судом також досліджено копію договору-замовлення № 1-13146 на організацію та проведення поховання ОСОБА_4 за замовленням ОСОБА_3 на суму 3020,98 грн.

Оскільки ОСОБА_3 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4 , та на підставі ст. 1241 ЦК України має право на обов`язкову частку у спадщині - половину частки, яка належала б їй у разі спадкування за законом, суд виходить з критеріїв пропорційності передбачуваних витрат всіх спадкоємців, а також критеріїв співмірності, суб`єктивної значимості для учасників.

З огляду на кількість спадкоємців після смерті ОСОБА_4 , з урахуванням положень ч.1 ст.1267 ЦК України, відповідно до якої частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними, належна ОСОБА_3 частка у спадщині після смерті ОСОБА_4 , а відтак і частка на обов`язок понесення витрат на поховання, становить 1/4 із загальної.

При цьому, суд вважає необхідним звернути особливу увагу на тому, що померлий ОСОБА_4 був чоловіком первісного позивача ОСОБА_3 , особи тривалий час проживали спільно, були пов`язані взаємними правами та обов`язками, здійснювали опікування один одним.

Відповідач ОСОБА_2 є онуком ОСОБА_4 , а тому покладення обов`язку з відшкодування витрат на поховання в частці від понесених за договором-замовленням на поховання не відповідатиме принципу розумності.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Суд вважає необхідним відшкодувати на користь позивача витрати за договором-замовленням на поховання ОСОБА_4 частково, на суму 279,02 грн., що відповідатиме принципу справедливості, визначивши загальну суму до стягнення як відшкодування витрат на поховання двох осіб 3300,00 грн.

Суд відмовляє у відшкодуванні витрат, пов`язаних із проведенням поминального обіду, оскільки наведені витрати зумовлені ініціативою замовника, не можуть бути визнані як необхідні в розрізі понять процедури поховання особи.

Суд також відмовляє у задоволенні вимог в частині відшкодування витрат на лікування.

Так, відповідно до ч.ч. 1. 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

У відповідності до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Надаючи оцінку чекам на оплату (а.с. 23-24) суд позбавлений можливості за сукупністю інших відомостей, зокрема щодо захворювань ОСОБА_4 , медичних досліджень, отриманих лікувань та призначень лікарів, прийти до висновку щодо дійсної потреби на обумовлені за відповідними чеками лікарські засоби, про їх пов`язаність з можливим захворюваннями ОСОБА_4 за виправданими медичними критеріями. Судом не виключається можливість придбання та використання таких засобів для інших осіб.

За таких обставин, суд вважає необхідним задовольнити позов частково, стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на поховання в сумі 3300,00 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 114 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду позивачем здійснено оплату двох вимог немайнового характеру встановлення факту постійного проживання та визначення додаткового строку для прийняття спадщини, по 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, виходячи з розміру прожиткового мінімуму на період січня 2020 року (по 840,80 грн.), а також вимоги майнового характеру - відшкодування витрат на лікування та поховання, - не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (840,80 грн.).

Як зазначалось вище, позивачем фактично зменшено обсяг позовних вимог, а тому сплачена сума в розмірі 840,80 грн. може бути повернута учаснику за його заявою. Так, відповідно до п.1 ч.1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» Сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Суд стягує з відповідача 211,27 грн. як суми судового збору пропорційно до задоволених вимог майнового характеру.

Керуючись ст.ст. 141, 258-273 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , витрати на поховання в сумі 3300,00 грн.

У задоволенні інших вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір пропорційно до задоволених вимог в сумі 211,27 грн.

Рішення суду може бути оскаржено до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його оголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду буде виготовлено 10.03.2023 року.

Суддя: Д.М.Лєдньов