У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2023 року м. Київ

справа № 2-1093/1/2006

провадження №22-ц/824/2331/2023

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Карпенка В.Р.

сторони: позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_3 , подану адвокатом Литвиненком Сергієм Сергійовичем, на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 20 лютого 2006 рокупро залишення позовної заяви без розгляду у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Позов мотивувала тим, що їх сім`я розпалася із-за відсутності взаєморозуміння, що призвело до того, що вони з лютого 2001 року не підтримують сімейно-шлюбні відносини , перестали вести спільне господарство та втратили почуття любові . Прийняті заходи щодо збереження сім`ї не дали належного результату

У зв`язку з чим просила розірвати шлюб.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 04 липня 2002 року позов задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 12 лютого 1983 року в Палаці реєстрації шлюбів та новонароджених м. Києва, актовий запис № 537 від 12 лютого 1983 рок.

В 2006 році ОСОБА_2 звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва із заявою про перегляд рішення Дніпровського районного суду м. Києва та скасування його за нововиявленими обставинами.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 03 лютого 2006 року заяву ОСОБА_2 про перегляд рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 04 липня 2002 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбуза нововиявленими обставинами задоволено.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 04 липня 2002 року скасовано.

Справу призначено до розгляду в судове засідання .

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 20 лютого 2006 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, залишено без розгляду.

Не погоджуючись з постановленими ухвалами представник особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_3 - адвокат Литвиненко С.С. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 29 листопада 2022 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження у справі за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_3 , подану адвокатом Литвиненком Сергієм Сергійовичем, на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 03 лютого 2006 року про задоволення заяви про перегляд рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 04 липня 2002 року з нововиявленими обставинами у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Щодо права ОСОБА_3 на апеляційне оскарження зазначає про те, що апелянт 15.02.2016 року стала власником квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується інформаційною довідкою з реєстру речових прав на нерухоме майно.

Право власності на вищезазначену квартиру ОСОБА_3 набула на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 09.02.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Маматовою В.В., зареєстрованого в реєстрі за № 58.

Зокрема, 21 січня 2016 року між громадянкою Ізраїлю ОСОБА_3 та громадянином Угорщини ОСОБА_5 було укладено договір позики грошей. В якості забезпечення виконання зобов`язання 21 січня 2016 року було укладено договір іпотеки. Предметом іпотеки була вищезазначена Квартира, яка належала ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , посвідченого державним нотаріусом Восьмої Київської державної нотаріальної контори Буренко О.М. від 15 травня 2006 року за реєстровим № 4-305 та зареєстрованим у Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна від 17 травня 2006 року і записано в реєстрову книгу № 1901 за реєстровим № 5633.

Згодом права на Квартиру заявив громадянин України ОСОБА_2 , колишній чоловік ОСОБА_6 . Підставою заявленого права на Квартиру є свідоцтво про право на спадщину за законом від 15 травня 2006 року, видане державним нотаріусом Восьмої Київської державної нотаріальної контори Буренко О.М., зареєстрованого в реєстрі за № 4- 305.

Станом на сьогодні існує справа № 757/32246/19-ц, яка перебуває в провадженні Печерського районного суду міста Києва за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про оскарження Свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Восьмої Київської державної нотаріальної контори Буренко О.М., від 15 травня 2006 року за реєстровим № 4-305, видане на ім`я ОСОБА_2 .

У ході розгляду справ стало відомо про те, що шлюб укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано на підставі рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 04.07.2002 року. Запис акту про розірвання шлюбу внесено 10.06.2003 року за № 197. Крім того, у Державному реєстрі актів цивільного стану міститься інформація про розірвання шлюбу, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Однак, згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про розірвання шлюбу вбачається, що запис анульовано 26.04.2006 року на підставі рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 03.02.2006 року.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що в лютому 2006 року ОСОБА_2 звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з заявою про перегляд рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 04 липня 2002 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за нововиявленим обставинами.

Відповідач посилався на те, що ОСОБА_2 при розгляді даної справи до суду не запрошувався, не отримував копії позовної заяви та судових повісток, був позбавлений можливості надати суду свої пояснення, також зазначає, що про рішення про розірвання шлюбу дізнався тільки у грудні 2005 року.

Зокрема, нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Частиною ст. 2 cт. 361 ЦПК України (в редакції 2004 року) передбачено виключний перелік підстав для перегляду рішення, ухвали суду чи судового наказу у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених цим пунктом, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявниці на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Крім того, в оскаржуваній ухвалі Дніпровського районного суду міста Києва від 03 лютого 2006 року зазначено, що підставою для задоволення заяви ОСОБА_2 було те, що в матеріалах справи містяться поштові повідомлення та розписки про ознайомлення з документами, на яких зазначені різні підписи Відповідача, тому суд дійшов висновку про задоволення заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами та скасування рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 04 липня 2002 року.

Апелянт вважає це рішення винесене з грубим порушенням норм процесуального права, оскільки жодна із визначених ЦПК України підстав не підпадає під заявлені підстави ОСОБА_2 . Крім того, підстави Відповідача більше стосуються для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення, а не для перегляду рішення за нововиявленими обставинами.

По-друге, ОСОБА_2 приховав від суду інформацію, що на момент розгляду справи ОСОБА_1 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 03 серпня 2005 року серії НОМЕР_1 .

Відповідно до статті 25 Цивільного кодексу України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент Ті народження. У випадках. встановлених законом, охороняються інтереси зачатої, аіе ще не народженої дитини. У випадках, встановлених законом, здатність мати окремі цивільні права та обов`язки може пов`язуватися з досягненням фізичною особою відповідного віку. Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті

У статті 26 ЦК України визначено, що усі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов`язки. Фізична особа має усі особисті немайнові права, встановлені Конституцією України та цим Кодексом. Фізична особа здатна мати усі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом. Фізична особа здатна мати інші цивільні права, що не встановлені Конституцією України, цим Кодексом, іншим законом, якщо вони не суперечать закону та моральним засадам суспільства. Фізична особа здатна мати обов`язки як учасник цивільних відносин.

У статті 46 ЦПК України визначено, що здатність мати цивільні процесуальні права та обов`язки сторони, третьої особи, заявника, заінтересованої особи (цивільна процесуальна правоздатність) мають усі фізичні і юридичні особи.

Частиною першою статті 47 ЦПК України передбачено, що здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи.

Системний аналіз вказаних норм права, а також положень частин першої, другої, четвертої статті 25, частини першої статті 26 ЦК України та частини другої статті 48 ЦПК України, дозволяє дійти висновку про те, що на момент розгляду справи сторони повинні мати цивільну правоздатність.

Крім того, діючим цивільно-процесуальним законодавством не передбачено судового врегулювання спору з особою, яка на час звернення до суду померла, тому існували всі підстави для залишення без розгляду заяви ОСОБА_2 .

Підставами для винесення зазначеної ухвали було те, що Позивач - ОСОБА_1 неодноразово в судове засідання не з`являлась, при цьому суд зауважує, що ним вчинено всіх заходів про належне повідомлення про час і місце розгляду справи, а причини неявки суду Позивач не повідомив, заява про розгляд справи за відсутності Позивача не надходила.

Апелянтом в апеляційній скарзі наведені аргументи та підстави щодо неможливої явки ОСОБА_1 до суду для розгляду даної справи та подання відповідних процесуальних документів.

В судове засідання учасники справи не з`явилися.

Колегія суддів враховує, що закон створює рівні умови для осіб, що володіють правом звернення до суду, зобов`язавши суд повідомляти цих осіб про час і місце розгляду справи.

Суд прийняв вичерпні заходи для повідомлення учасників справи про час та місце розгляду справи, забезпечивши можливість з`явитися до суду і захистити свої права.

За змістом ст.14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права особа сама визначає обсяг своїх прав і обов`язків у цивільному процесі. Тому особа, визначивши свої права, реалізує їх на свій розсуд. Розпорядження своїми правами на розсуд особи є одним з основоположних принципів судочинства.

Враховуючи завдання судочинства, принцип правової визначеності, поширення загального правила, закріпленого в ч.1 ст.372 ЦПК України, відкладення судового розгляду у випадку неявки в судове засідання будь-кого з осіб, що беруть участь у справі, за відсутності відомостей про причини неявки в судове засідання не відповідало б конституційним цілям цивільного судочинства, що, у свою чергу, не дозволить розглядати судову процедуру в якості ефективного засобу правового захисту в тому сенсі, який закладений в ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст.ст. 7, 8 і 10 Загальної декларації прав людини і ст.14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права.

За таких обставин, обставин апеляційний суд в складі колегії суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи.

Оскільки розгляд справи розглядається за відсутності учасників справи, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч.5 ст.268 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла таких висновків.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційне провадження підлягає закриттю з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.258 ЦПК України,судовими рішеннями є: ухвали, рішення, постанови, судові накази.

Відповідно до ч.3 ст. 259 ЦПК України розгляд справи по суті судом першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 352 ЦПК України, учасники справи, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхній права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суд першої інстанції повністю або частково.

Розглянувши матеріали цивільної справи, апеляційний суд вважає, що апеляційне провадження підлягає закриттю з таких підстав.

Так , згідно ч.1 ст.352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Вказаній нормі кореспондується п.3 ч.1 ст.362 ЦПК України, згідно якого суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, встановлено, що судовим рішенням питання про права такої особи не вирішувалося.

За змістом даних норм особи, які не брали участі у справі, мають право оскаржити рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку виключно у випадку, якщо суд вирішив питання про їх права та обов`язки.

Встанволено, що позивач ОСОБА_1 звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Позов мотивувала тим, що їх сім`я розпалася із-за відсутності взаєморозуміння, що призвело до того, що вони з лютого 2001 року не підтримують сімейно-шлюбні відносини , перестали вести спільне господарство та втратили почуття любові . Прийняті заходи щодо збереження сім`ї не дали належного результату

У зв`язку з чим просила розірвати шлюб.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 04 липня 2002 року позов задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 12 лютого 1983 року в Палаці реєстрації шлюбів та новонароджених м. Києва, актовий запис № 537 від 12 лютого 1983 рок.

В 2006 році ОСОБА_2 звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва із заявою про перегляд рішення Дніпровського районного суду м. Києва та скасування його за нововиявленими обставинами.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 03 лютого 2006 року заяву ОСОБА_2 про перегляд рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 04 липня 2002 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу за нововиявленими обставинами задоволено.

Отже, як з вбачається копій матеріалів, які є у наявності суду, так і зі змісту оскаржуваної ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 20 лютого 2006 року вбачається, що суд вирішив питання лише про права і обов`язки учасників справи, якими є позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 .

Ніяких інших питань, в тому числі питань про права та обов`язки скаржника ОСОБА_3 суд в рішенні не вирішував.

Крім того, ОСОБА_3 набула права власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ,15.02.2016 року, через 10 років після постановлення судових рішень у справі.

Тобто на момент ухвалення судових рішень справі в 2006 році, не було порушено будь-яких прав, свобод, інтересів та (або) обов?язків ОСОБА_3 , тим більш позовом про розірвання шлюбу.

Київським апеляційним судом не встановлено порушення прав, свобод, інтересів та (або) обов?язків ОСОБА_3 .

Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про закриття апеляційного провадження з підстав, прямо передбачених пунктом 3 частини першої статті 362 ЦПК України.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті, частини другої статті 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося. Про закриття апеляційного провадження суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в касаційному порядку.

Враховуючи те, що оскаржуваною ухвалою Дніпровського районного суду міста Києві від 20 лютого 2006 року питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_3 не вирішувалося, колегія суддів вважає за необхідне апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на Дніпровськогоо районного суду міста Києві від 20 лютого 2006 рокузакрити.

Керуючись ст.ст. 260, 268, 362, 390 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_3 , подану адвокатом Литвиненком Сергієм Сергійовичем, на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 20 лютого 2006 рокупро залишення позовної заяви без розгляду у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - закрити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І. Шкоріна