РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2023 року

м. Рівне

Справа № 562/517/21

Провадження № 22-ц/4815/390/23

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Майданіка В.В.,

суддів: Боймиструка С.В.,

Ковальчук Н.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в залі суду в м. Рівне цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 21 грудня 2022 року, у складі судді Жуковської О.Ю., у справі за позовом адвоката Остапенка Дениса Ігоровича, діючого від імені ОСОБА_2 , до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - ОСОБА_6 , про витребування безпідставно набутого майна,

В С Т А Н О В И В :

Стислий виклад позовної заяви, оскаржуваного судового рішення та апеляційної скарги

15 лютого 2021 року адвокат Остапенко Денис Ігорович, діючий від імені ОСОБА_2 , звернувсядо Здолбунівського районного суду Рівненської області з вказаним позовом, в якому остаточно просив стягнути кошти як безпідставно набуте майно: з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 солідарно 72 296 грн, з ОСОБА_4 7 050 грн, з ОСОБА_5 19 600 грн, а також просив стягнути судові витрати.

Позов обґрунтований наступним.

Третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, неповнолітній (на момент подій) ОСОБА_6 без згоди батьків переказав кошти на банківські рахунки відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та інших, а користувався ними неповнолітній (на момент подій) ОСОБА_3 .

Позивачка ОСОБА_2 - матір ОСОБА_7 , 01.12.2020 року дізналась, що ініціював та організував переказ коштів у розмірі 155 806 грн та використовував їх ОСОБА_3 , тому 09.12.2020 року в строк, передбачений законом, її представник надіслав лист-претензію неповнолітньому ОСОБА_3 , його матері та банку з повідомленням, що правочин категорично не схвалюється батьками ОСОБА_7 відповідно до ч.ч.1, 2 ст.222 ЦК України.

Після розкриття банківської таємниці з`ясувались прізвища відповідачів, на чиї рахунки надійшли кошти.

Сума стягнення менша, ніж розмір переказаних коштів, оскільки лише в цій частині позовні вимоги доведені банківськими документами, тому позовні вимоги зменшено.

Щодо солідарного стягнення з ОСОБА_1 і ОСОБА_3 , то перша є його рідною сестрою і на картку якої надходили гроші, чим фактично користувався ОСОБА_3 .

Для отримання коштів позивача відповідачами будь-яких правових підстав не було, тому позивач просить стягнути згідно ч.1 ст.1212 ЦК України кошти як безпідставно набуте майно: з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 солідарно 72296 грн, з ОСОБА_4 7050 грн, з ОСОБА_5 19600 грн.

02.03.2021 року ухвалою Здолбунівського районного суду Рівненської області цивільну справі за вказаним позовом передано за територіальної підсудністю до Рівненського міського суду Рівненської області (а.с.13-14 т.1).

11.05.2021 року ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за вказаним позовом (а.с.77-78 т.1).

16.07.2021 року ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області задоволено клопотання представника позивача і замінено відповідача ОСОБА_8 на ОСОБА_1 (а.с.128-129 т.1).

28.07.2021 року ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області задоволено клопотання представника позивача вказану цивільну справу передано за підсудністю до Дубенського міськрайонного суду Рівненської області (а.с.135-136 т.1).

14.09.2021 року ухвалою Дубенського міськрайонного суду Рівненської області провадження у вказаній цивільній справі прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження, розпочато підготовчі дії (а.с.145-146 т.1).

09.06.2022 року ухвалою Дубенського міськрайонного суду Рівненської області задоволено клопотання представника позивача та залучено до участі у справі співвідповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с.36 т.2).

25.07.2022 року ухвалою Дубенського міськрайонного суду Рівненської області закрито підготовче провадження по справі і призначено судове засідання для розгляду по суті (а.с.80 т.2).

Співвідповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 були неодноразово належно повідомлені судом про час і місце судового засідання через направлення поштового відправлення за зареєстрованим місцем проживання, а після отримання інформації про їх відсутність - через відповідне оголошення на сайті судової влади. Проте, вони до суду не з`явились, про причини неявки не повідомляли, із заявами по суті справи не звертались.

30.11.2021 року співвідповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 подали до суду відзив на позовну заяву. При цьому ОСОБА_1 отримала ухвалу, що встановлювала 15-денний строк подачі відзиву, 15.10.2021 року, а ОСОБА_3 - 19.10.2021 року. Одночасно ОСОБА_1 звернулась із клопотанням про поновлення процесуального строку на подачу відзиву, оскільки вона хворіла з 18.10.2021 року до 12.11.2021 року і лише 15.11.2021 уклала договір з адвокатом. Суд першої інстанції, вважаючи, що підстав для поновлення пропущеного процесуального строку немає через пропущення вказаними відповідачами встановленого судом строку без поважних причин, а також враховуючи, що долучені позитивні характеристики з місця проживання ОСОБА_3 й ОСОБА_1 , інформація про непритягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності чи про закриття кримінального провадження за ч.1 ст.190 КК України за відсутністю складу та події кримінального правопорушення, скриншоти переписок із соціальних мереж під ніками "zaes_17", "zaes_18" і іншими не ідентифікованими про те, хто винен в тому, що сталось, не мають доказового значення в справі про безпідставне набуття майна в період з 20.10.2020 року до 16.11.2020 року, виходив з положення ч.8 ст.178 ЦПК України та вирішив справу за наявними матеріалами.

В судовому засіданні сторона позивача позов підтримала. Позивачка та її представник пояснили, що син ОСОБА_9 - ОСОБА_10 , - не мав таких власних грошей, весь його дохід - це 500 грн на місяць стипендії, адже на той час він навчався разом із ОСОБА_3 у технічному коледжі НУВГП. Останній заохотив його дати гроші нібито для заробітку на якихось сайтах ігрових, він багатьох залучив до цієї "схеми".

У них вдома були гроші, відкладені на навчання сина і на важливі витрати, син міг взяти на морозиво, наприклад, але не мав права розпоряджатись такими значними сумами. Спочатку він взяв без дозволу 40 тис. грн, потім ще півтори тисячі доларів, потім і ще брав кошти. Гроші клав на свою картку і пересилав їх на картки, номери яких надавав саме ОСОБА_3 , а останній їх витрачав невідомо на які потреби.

Син вліз у борги і, зрештою, був засуджений за викрадення, але це було вже після подій, що розглядаються у цій справі.

Потерпілим по кримінальному провадженню кошти відшкодували, ОСОБА_10 більше не навчається і працює на двох роботах, щоб погасити всі борги.

ОСОБА_3 не поніс жодної відповідальності. Хоч він і каже про усну домовленість задля заробітку, але це введення в оману, бо гроші йшли лише йому і витрачав їх лише він без жодного зиску для інших і без будь-якої підстави.

Коли дізнались, що син взяв без дозволу вдома гроші і переказав їх неповнолітньому ОСОБА_3 , то першою реакцією було повідомити батьків ОСОБА_3 , що батьки ОСОБА_10 згідно ст.222 ЦК України не схвалюють будь-яких правочинів і щоб повернули все назад. Проте відповіді не було.

Потім з`ясувалось, що банківські картки належать іншим особам і що вони набували гроші сторони позивача без будь-якої правової підстави, бо з ними не було жодної домовленості. Тому просять повернути майно як безпідставно набуте згідно ст.1212 ЦК України.

У ОСОБА_1 банківську картку не вкрали, за цю картку відповідає власник і вона отримала безпідставно кошти на свій рахунок, якими розпорядився її брат, тому тут має бути солідарна відповідальність. Постанову про закриття кримінального провадження за ознаками ст.190 КК України відносно ОСОБА_3 не оскаржували, бо це цивільні правовідносини.

В судовому засідання сторона співвідповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 - їх представник, сам ОСОБА_3 заперечували проти задоволення позову як безпідставного, посилаючись на таке.

Співвідповідальність передбачає співучасть, а цього не доведено. ОСОБА_10 постійно перекидав великі суми на різні картки з невідомих причин і невідомих підстав. Застосування ст.222 ЦК України означає, що є підстава - договір, який не визнається батьками, а ст.1212 ЦК України - лише якщо майно безпідставно набуте, тому одночасне посилання на ст.222 і ст.1212 ЦК України - взаємовиключне, бо по першій є зобов`язання-підстава, а по іншій - ні.

Передавати банківські картки в користування родичам не заборонено. ОСОБА_12 коштів не отримувала, а робив це ОСОБА_3 , проте ні він, ні ОСОБА_1 майна не утримували, а ОСОБА_3 здійснював вкладання коштів, проплати в магазинах та Інтернеті, про що свідчить роздруківка.

Представник відповідача звертає увагу, що ОСОБА_6 засуджений за вироком суду, а тому є підстави сумніватись в правдивості його слів і це саме ОСОБА_6 спонукав ОСОБА_3 , а сторона позивача поводиться недобросовісно, коли намагається повернути кошти.

Між дітьми, а саме ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , була якась усна домовленість про спільний вклад коштів задля прибутку. ОСОБА_3 також пояснює, що ОСОБА_6 давав гроші, щоб зробити вкладення. ОСОБА_3 використовував кошти, що ОСОБА_6 надсилав на картки його сестри ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , ОСОБА_5 . Куди конкретно і на яких умовах мали вкладатись чи вкладались ці кошти, скільки прибутку отримав ОСОБА_6 сторона відповідачів пояснити не змогла, бо це "ігроманія" і певна залежність, а сайт був російський.

Крім того, ОСОБА_3 пояснює, що позичив у ОСОБА_7 певну суму - чи то 60 тис. грн, чи то 75 тис. грн, точно сказати не може і на яких умовах теж. Матір ОСОБА_3 - його законний представник на момент подій ОСОБА_14 , - пояснила, що вона не помічала, що її син грав у ці ігри до того часу, поки на батьківських зборах у технічному коледжі НУВГП почула від його куратора, що він, мабуть, грає і лише тоді дома помітила, що пропала певна сума грошей. І вони обоє грали - як ОСОБА_6 , так і ОСОБА_3 , цей спільний інтерес їх поєднав.

Дочка ОСОБА_1 за ці гроші не знала. Коли матір з`ясувала, що неповнолітній син гравець, то забрала в нього банківську картку на стипендію і паспорт. Але виявилось, що він взяв картку в сестри ОСОБА_1 . Коли батьки ОСОБА_7 виставили претензію і вона взнала про це, то не відреагувала, бо немає чим платити - в неї мінімальна пенсія 2200 грн та грошей взяти ніде.

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 21 грудня 2022 року позов було задоволено. Суд вирішив:

--- стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 солідарно на користь ОСОБА_2 72 296,00 грн, як безпідставно набуті кошти;

--- стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 7 050,00 грн, як безпідставно набуті кошти;

--- стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 19 600,00 грн, як безпідставно набуті кошти;

--- стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 солідарно на користь ОСОБА_2 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 722,30 грн;

--- стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 71,42 грн;

--- стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 195,92 грн;

--- повернути ОСОБА_2 з Державного бюджету сплачений судовий збір у розмірі 1 022,54 грн;

--- виконання рішення у частині повернення судового збору з Державного бюджету доручити Дубенському управлінню Державної казначейської служби України Рівненської області.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що у справі доведено, що відповідачі, зокрема ОСОБА_1 , отримали кошти позивача без будь-якої правової підстави; хоча сторона відповідача заперечує, стверджуючи про якусь усну домовленість між двома неповнолітніми про вкладення коштів у якийсь сайт з метою отримання прибутку, проте це суду доведено не було і на увагу не заслуговує.

Також суд виходив з того, що першою реакцією сторони позивача після з`ясування, що неповнолітній ОСОБА_6 використав кошти, що йому не належать, було звернення до адвоката і направлення листа-претензії неповнолітньому ОСОБА_3 та його матері з твердженням, що правочин не схвалюється батьками, а також пропозицією мирно врегулювати ситуацію. І це було зроблено в порядку та місячний строк, визначені ст.ст.221, 222 ЦК України.

Також суд виходив з того, що за припущенням того, як наполягає сторона відповідача, що була усна домовленість між неповнолітніми, то тоді цей правочин є нікчемним, недійсність якого встановлена законом (ч.2 ст.215, ч.1,4 ст. 216, ч.1 ст.222, ч.2 ст.221 ЦК України). А тому він не спричиняє юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Тобто майно все одно має бути повернено, бо підстава відпала. Також суд вказав, що заінтересована особа, за бажанням, могла звернутись до суду із позовом про визнання правочину між двома неповнолітніми недійсним, проте цього зроблено не було, що логічно, адже визнання абстрактного правочину, у якому не визначено будь-яких істотних умов, недійсним - фізично неможливе. Натомість, стороною відповідача, яка стверджує про правочин між неповнолітніми, і не було повернено коштів іншій стороні, хоча згідно ч.3 ст.222 ЦК України в випадку існування правочину це необхідно зробити, проте лист-претензія була проігнорована.

Також суд виходив з того, що у справі встановлено, що неповнолітній ОСОБА_6 переслав на рахунки відповідачів, з якими не мав ні він, ні його батьки домовленостей, на загальну суму 98946 грн, а саме: ОСОБА_1 72 296 грн.., ОСОБА_4 7 050 грн, ОСОБА_5 19 600 грн. Відповідачі кошти отримали безпідставно. Отже, єдиним ефективним способом захисту в цій справі є витребування безпідставно набутого майна.

Також суд виходив з того, що не заслуговують на увагу твердження сторони відповідача про те, що ОСОБА_6 діяв у межах цивільної дієздатності, бо розпоряджався власними коштами на банківському рахунку. Адже ОСОБА_6 та ОСОБА_17 були студентами коледжу, і вони не мали у власності значних коштів. Суми, якими оперував ОСОБА_10 , очевидно йому не належали: він не міг їх заробити чи отримати як стипендію, правомірно внести на своє ім`я на банківський рахунок та розпоряджатись згідно ст.32 ЦК України. Наприклад, як вказав суд, в цій справі за короткий період менше місяця з 20.10.2020 до 16.11.2020 ОСОБА_6 переказав коштів відповідачам на суму, що перевищує розмір мінімальної заробітної плати на той час в 19,8 разів (98 946 грн/5000 грн. = 19,78).

Також суд виходив з того, що вироком суду відносно ОСОБА_7 встановлено, що подія кримінального правопорушення мала місце 28.12.2020 року, приблизно о 02:30 год. Тобто, протиправна поведінка ОСОБА_7 мала місце 28.12.2020 року, тобто вже після подій, що розглядаються в цій справі, як правильно стверджує сторона позивача, та жодним чином не спростовує обставини, що стосуються предмету доказування щодо обставин, які мали місце з 21.10.2020 року до 16.11.2020 року включно. Отже, як вважав суд, посилання сторони відповідача на вирок суду не заслуговує на увагу, бо не містить інформації про предмет доказування і є неналежним доказом згідно ст. 77 ЦПК України.

Також суд виходив з того, що твердження позивача, що неповнолітній ОСОБА_6 взяв вдома без дозволу кошти, що відкладались його батьками, належали останнім і зберігались дома, не спростовані стороною відповідача, а стороною позивача й банківськими документами доведено, що неповнолітній оперував значними сумами коштів, що йому належати не могли.

Також суд виходив з того, що підлягають залишенню поза увагою посилання сторони відповідача на правову позицію Верховного Суду від 10.04.2019 року в справі № 390/34/17 щодо добросовісної поведінки, оскільки нерелевантно фактичним обставинам, встановленим в цій справі. Як зазначив суд, добросовісність є загальною засадою (принципом) і повинна враховуватися при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства. Безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню на підставі ст.1212 ЦК України, якщо потерпіла особа знає, що в неї немає зобов`язання (немає обов`язку) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, тому що вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів. Але в цій справі по суті потерпілою особою є не неповнолітній ОСОБА_6 , а його матір - позивачка ОСОБА_2 , яка не здійснювала проплат коштів на рахунки відповідачів і вимагає їй повернення безпідставно набутого майна.

Також суд виходив з того, що не можуть бути прийняті до уваги заперечення відповідачів, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не набували майна і не утримували його, бо перша не власник, а другий вкладав одразу кошти. При цьому суд враховував, що відповідачі визнають, що ОСОБА_1 надала можливість користуватись її рахунком своєму неповнолітньому брату ОСОБА_3 , враховуючи, що судом встановлено рух коштів по її картці АТ "Укргазбанк" лише в жовтні-листопаді 2020 року, якраз в той час, коли ОСОБА_6 переказував кошти, то таке твердження відповідає фактичним обставинам справи. Також при цьому суд враховував, що лише за ініціативи ОСОБА_3 , який повинен був надати відповідний номер рахунку, ОСОБА_10 міг переказати кошти на нього, бо ОСОБА_6 жодним іншим чином не пов`язаний з ОСОБА_18 , яка є сестрою ОСОБА_3 , окрім того факту, що ОСОБА_3 та ОСОБА_6 разом навчались.

Також суд виходив з того, що власність зобов`язує. І, отримуючи кошти на власну картку, особа стає власником цих грошей, а якщо самостійно надає можливість розпоряджатись коштами іншому, не контролюючи надходження і витрати, то це не звільняє від відповідальності, навпаки, спричиняє солідарну відповідальність, співвідповідальність.

Також суд виходив з того, що із виписки по картці АТ "Універсал Банк" клієнта ОСОБА_1 встановлено, що в жовтні 2020 року на картку надійшло 30 907,22 грн (тобто в 6,2 рази більше мінімальної заробітної плати на той час), а витрачено на магазини і Інтернет 26 335,48 грн, на перекази 4 499 грн; в листопаді 2020 року на картку надійшло 285 088,57 грн, а витрачено на магазини і Інтернет 22 9073,50 грн, на банкомати 13 366,50 грн, на перекази 35 950,29 грн, інше - 6 721 грн (надходження і витрати в листопаді 2020 року становлять суму, що перевищує в 57 разів розмір мінімальної заробітної плати в той період). Тобто гроші, в тому числі безпідставно отримані, використовувались на магазини, Інтернет, банкомати, перекази та інше. В цій справі кошти набувала ОСОБА_1 , а використовував їх ОСОБА_3 , тому обоє повинні відповідати за позовними вимогами як співвідповідачі.

Також суд виходив з того, що у справі встановлено, що грошові кошти отримували: у загальному розмірі 72 296 гривень власниця карток ОСОБА_1 , а розпорядився ними співвідповідач ОСОБА_3 ; у розмірі 7 050 грн - власник картки ОСОБА_4 ; у розмірі 19 600 грн - власник картки ОСОБА_5 . Правових підстав отримання ними цих коштів не встановлено і ефективним способом захисту порушеного права є витребування у ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 безпідставно набутого майна. Суд вважав, що виникло безпідставне збагачення ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (збільшення майна набувачів) на 72 296 грн, 7 050 грн та 19 600 грн відповідно. А майно позивача (потерпілої) зменшилось внаслідок вибуття з володіння деякої частини коштів у розмірі 72 296 грн, 7 050 грн та 19 600 грн. Відповідачі збагатилась за рахунок позивача без будь-якої підстави. Як вважав суд, хто в цьому винен - для правильного вирішення справи значення не має, оскільки це кондиційний, а не деліктний позов. Таким чином, враховуючи все вищезазначене, оскільки безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто за допомогою інших, спеціальних способів захисту, суд вважав, що необхідно застосувати ст.1212 ЦК України і позовні вимоги задовольнити.

На вказане рішення відповідачкою ОСОБА_1 подана апеляційна скарга, в якій вона просить його скасувати в частині стягнення солідарно з неї безпідставно набутих коштів на користь ОСОБА_2 в сумі 72 296,00 грн та стягнення з неї солідарно судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 722,00 грн й ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачці за безпідставністю у задоволенні позовних вимог щодо солідарного стягнення з неї ( ОСОБА_1 ) безпідставно набутих коштів. При цьому вона послалась на неповне з`ясування обставин справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Зокрема зазначила, що суд не прийняв до уваги того, що сторони ОСОБА_6 та ОСОБА_3 на час укладання домовленостей про вкладання грошей на сайт віртуальних ігор з метою отримання прибутку були неповнолітніми, а не малолітніми. А тому це був оспорюваний правочин, який був зініційований саме сином позивачки. Крім того, наявна у справі претензія позивачки підтверджує факт укладання правочину, а тому він міг бути визнаний судом недійсним за заявою заінтересованої сторони, однак такого позову позивачка не пред`явила.

Також вказала, що поза увагою суду залишилось те, що позивачкою не доведено, що кошти, які неповнолітній ОСОБА_6 закидав собі на картку, належать саме їй, тобто що саме позивачка є потерпілою стороною в порядку ст.1212 ЦК України. Адже ОСОБА_6 мав неповну цивільну дієздатність та мав право самостійно відкривати банківські рахунки та розпоряджатися вкладом без дозволу батьків.

Також зазначила, що суд дійшов помилкового висновку про солідарне стягнення з неї та відповідача ОСОБА_3 коштів у сумі 72 296 грн, як безпідставно отриманих коштів, адже по справі не встановлено жодного договору чи закону, якими б була передбачена солідарна відповідальність.

Також вказала, що суд не взяв до уваги факту підтвердження позивачкою, мамою ОСОБА_6 , що ніки " ІНФОРМАЦІЯ_2 " та " ІНФОРМАЦІЯ_3 " в соцмережі належать її сину, підтвердила дійсність такого спілкування й те, що відомості в скріншоті відповідають дійсності. Тобто, що позивачка підтвердила, що така переписка була між її сином та ОСОБА_3 . В той же час суд не прийняв відзив та копії скріншотів з мобільних телефонів, за якими спілкувалися між собою неповнолітні.

Також зазначила, що поза увагою суду залишилось те, що вона, ОСОБА_1 , є неналежним відповідачем, адже позивачка особисто ні їй, ні на її банківську картку жодних грошових коштів не надсилала. Саме ОСОБА_6 зі своєї власної картки здійснював грошові перекази на різні карткові рахунки, в тому числі на її рахунок.

Крім того, вказала, що суд не прийняв до уваги того, що, як зазначивВерховний Суд у постанові від 10.04.2019 року в справі № 390/34/17, добросовісність є загальною засадою (принципом) і повинна враховуватися при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства. А тому, вказала, безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню на підставі ст.1212 ЦК України, якщо потерпіла особа знає, що в неї немає зобов`язання (немає обов`язку) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, тому що вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів. Вбачається, що ОСОБА_6 вчинив недобросовісно, адже переслідував корисну мету з отримання прибутку, при цьому залучався підтримкою друзів та знайомих, вводив їх в оману, а коли зрозумів, що "програв", вирішив повернути кошти, виставивши при цьому перед своїми батьками винними своїх друзів/товаришів, щоб реабілітуватися в очах матері, позивачки у справі. Крім того, ОСОБА_6 був засуджений вироком Рівненського міського суду від 11.03.2021 року за ч.2 ст.15 та ч.3 ст.185 КК України за таємне викрадення чужого майна з салону автомобіля, а отже даний вирок свідчить про наявність у нього бажання заробити "швидких грошей" та є ще одним доказом недобросовісності поведінки.

Отже, рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині стягнення солідарно з відповідачки ОСОБА_1 безпідставно набутих коштів на користь позивачки ОСОБА_2 в сумі 72 296,00 грн, а також в частині стягнення з відповідачки ОСОБА_1 солідарно судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 722,00 грн. Натомість це ж рішення суду не оскаржується в решті, а саме в частині стягнення з інших співвідповідачів на користь позивачки відповідних грошових сум як безпідставно набутих коштів.

У своєму відзиві позивачка ОСОБА_2 просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити за безпідставністю та залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Фактичні обставини, встановлені судом

З матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається наступне.

З довідки АТ "Універсал Банк" від 22.04.2021 року встановлено, що ОСОБА_7 було відкрито рахунок НОМЕР_1 , який вже неактивний, бо 22.12.2020 року здійснено перевипуск на інший номер (а.с.69).

Згідно виписки з рахунку ОСОБА_7 були здійснені перекази, а саме:

30.10.2020 13:44:54 переказ на картку ОСОБА_22 - 4 000 грн. 00 коп.;

31.10.2020 16:15:21 переказ на картку ОСОБА_22 - 8 400 грн. 00 коп.;

01.11.2020 16:59:19 переказ на картку ОСОБА_22 - 1 100 грн. 00 коп.;

02.11.2020 11:30:13 переказ на картку ОСОБА_22 - 11 630 грн. 00 коп.;

02.11.2020 18:19:47 переказ на картку ОСОБА_22 - 7 400 грн. 00 коп.;

03.11.2020 13:29:00 переказ на картку ОСОБА_22 - 800 грн. 66 коп.;

03.11.2020 14:00:03 переказ на картку ОСОБА_22 - 58 грн. 00 коп.;

03.11.2020 15:53:40 переказ на картку ОСОБА_22 - 700 грн. 00 коп.;

03.11.2020 16:58:25 переказ на картку ОСОБА_22 - 500 грн. 00 коп.;

03.11.2020 17:51:00 переказ на картку ОСОБА_22 - 350 грн. 00 коп.;

03.11.2020 18:55:36 переказ на картку ОСОБА_22 - 465 грн. 00 коп.;

04.11.2020 15:22:24 переказ на картку ОСОБА_22 - 750 грн. 00 коп.;

05.11.2020 00:16:14 переказ на картку ОСОБА_22 - 600 грн. 00 коп.;

05.11.2020 08:29:51 переказ на картку ОСОБА_22 - 3 600 грн. 00 коп.;

05.11.2020 08:40:40 переказ на картку ОСОБА_22 - 1 270 грн. 00 коп.;

05.11.2020 09:52:52 переказ на картку ОСОБА_22 - 6 700 грн. 00 коп.;

05.11.2020 11:08:48 переказ на картку ОСОБА_22 - 4 000 грн. 00 коп.;

06.11.2020 12:36:34 переказ на картку ОСОБА_22 - 200 грн. 00 коп.;

16.11.2020 20:51:12 переказ на картку ОСОБА_22 - 742 грн. 62 коп.;

26.10.2020 15:48:53 переказ на картку ОСОБА_23 - 7 050 грн. 00 коп.;

21.10.2020 11:22:26 переказ на картку ОСОБА_24 - 2 700 грн. 00 коп.;

21.10.2020 12:22:20 переказ на картку ОСОБА_24 - 1 200 грн. 00 коп.;

22.10.2020 12:07:36 переказ на картку ОСОБА_24 - 6 500 грн. 00 коп.;

22.10.2020 15:07:41 переказ на картку ОСОБА_24 - 1 600 грн. 00 коп.;

22.10.2020 15:31:09 переказ на картку ОСОБА_24 - 700 грн. 00 коп.;

22.10.2020 16:14:49 переказ на картку ОСОБА_24 - 1 100 грн. 00 коп.;

25.10.2020 15:36:56 переказ на картку ОСОБА_24 - 4 600 грн. 00 коп.;

25.10.2020 18:18:58 переказ на картку ОСОБА_24 - 1 200 грн. 00 коп.;

08.10.2020 13:56:33 переказ на картку НОМЕР_2 - 800 грн. 00 коп.;

09.10.2020 11:50:41 переказ на картку НОМЕР_2 - 700 грн. 00 коп.;

09.10.2020 14:57:35 переказ на картку НОМЕР_2 - 420 грн. 00 коп.;

11.10.2020 15:44:22 переказ на картку НОМЕР_2 - 1 650 грн. 00 коп.;

12.10.2020 09:41:39 переказ на картку НОМЕР_2 - 400 грн. 00 коп.;

12.10.2020 12:45:42 переказ на картку НОМЕР_2 -10 грн. 00 коп.;

12.10.2020 17:26:29 переказ на картку НОМЕР_2 -214 грн. 00 коп.;

12.10.2020 19:06:19 переказ на картку НОМЕР_2 -143 грн. 00 коп.;

13.10.2020 17:59:22 переказ на картку НОМЕР_2 -65 грн. 00 коп.;

13.10.2020 20:19:42 переказ на картку НОМЕР_2 -59 грн. 00 коп.;

13.10.2020 21:50:19 переказ на картку НОМЕР_2 -20 грн. 00 коп.;

15.10.2020 10:13:40 переказ на картку НОМЕР_2 -200 грн. 00 коп.;

15.10.2020 13:11:41 переказ на картку НОМЕР_2 -30 грн. 00 коп.;

15.10.2020 21:32:07 переказ на картку НОМЕР_2 -238 грн. 00 коп.;

18.10.2020 18:59:02 переказ на картку НОМЕР_2 -400 грн. 00 коп.;

18.10.2020 20:39:07 переказ на картку НОМЕР_2 -180 грн. 00 коп.;

18.10.2020 22:49:09 переказ на картку НОМЕР_2 -387 грн. 00 коп.;

19.10.2020 11:49:01 переказ на картку НОМЕР_2 -400 грн. 00 коп.;

20.10.2020 12:57:48 переказ на картку НОМЕР_2 -400 грн. 00 коп.;

27.10.2020 10:24:22 переказ на картку НОМЕР_2 -5 983 грн. 00 коп.;

15.10.2020 20:50:11 переказ на картку НОМЕР_3 -1 100 грн. 00 коп.;

15.10.2020 20:54:18 переказ на картку НОМЕР_3 -50 грн. 00 коп.;

19.10.2020 13:20:22 переказ на картку НОМЕР_3 -1 005 грн. 00 коп.;

19.10.2020 13:59:33 переказ на картку НОМЕР_3 -188 грн. 00 коп.;

19.10.2020 16:14:29 переказ на картку НОМЕР_3 -2 200 грн. 00 коп.;

19.10.2020 17:11:45 переказ на картку НОМЕР_3 -240 грн. 00 коп.;

28.10.2020 11:13:49 переказ на картку НОМЕР_4 -11 200 грн. 00 коп.;

02.11.2020 19:01:22 переказ на картку НОМЕР_5 -2 496 грн. 00 коп. (а.с.66-67, 88-91 т.1).

З відповіді, наданої на ухвалу суду про витребування від банку інформації із зазначенням конкретних дат і сум переказів (пункти 2.3., 2.6., 3.1), згідно довідки АТ "Універсал Банк" №2245/БТ від 02.12.2021 року встановлено, що саме відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 отримували кошти, що пересилав ОСОБА_6 , інші картки НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 не емітувались (а.с.247-255, 261-264 т.1).

Отже, встановлено, що відповідачкою ОСОБА_1 на рахунки АТ "Універсал Банк" отримано коштів з рахунку ОСОБА_7 на загальну суму 53 266,28 грн.

З довідки АТ "ОКСІ БАНК" №1109-1403 від 22.04.2021 року встановлено, що ОСОБА_7 було відкрито в АТ "ОКСІ БАНК" (sportbank) рахунок у гривні № НОМЕР_6 (а.с.70).

Згідно виписки з рахунку в картковому продукті "Спортбанк" ОСОБА_7 були здійснені перекази, зокрема:

06.11.2020 переказ на картку ОСОБА_12 -19 000 грн. 00 коп.;

15.10.2020 переказ на картку ОСОБА_12 -30 грн. 00 коп. (а.с.66-67 т.1).

З інформації, отриманої у відповідь на ухвалу суду про витребування від банку інформації із зазначенням конкретних дат і сум переказів, згідно довідки АТ "ОКСІ БАНК" №10/0/5970 від 09.12.2021 року, встановлено, що саме ОСОБА_1 є клієнтом АТ "ОКСІ БАНК" (а.с.235-236, т.1).

Таким чином, відповідачкою ОСОБА_1 на рахунок АТ "ОКСІ БАНК" отримано коштів з рахунку ОСОБА_7 на загальну суму 19 030 грн.

Відповідно до копії Свідоцтва про народження НОМЕР_7 та Свідоцтва про одруження НОМЕР_8 на момент здійснення вищезазначених переказів (жовтень-листопад 2020 року) ОСОБА_6 був неповнолітнім, оскільки народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , його батьками є ОСОБА_10 та ОСОБА_2 (а.с.71 т.1).

ОСОБА_3 та його законному представнику матері ОСОБА_25 адвокатом Остапенко О.І. в інтересах ОСОБА_7 було надіслано лист-претензію від 09.12.2020 року в порядку ч.1-2 ст.221 ЦК України, що батькам ОСОБА_7 01.12.2020 року стало відомо про значні перекази неповнолітнім за межами його цивільної дієздатності без згоди батьків. Зазначені правочини категорично не схвалюються батьками, претензії про що направляються в Банк та інші стороні в місячний строк, передбачений законом. Пропонується мирно врегулювати спір до подачі позову до суду (а.с.65 т.1).

З виписки по картці АТ "Універсал Банк" клієнта ОСОБА_1 від 29.11.2021 року за період з 17.09.2020 року до 29.11.2021 року встановлено, що: 1) в жовтні 2020 року на картку надійшло 30 907,22 грн, а витрачено на магазини і Інтернет 26 335,48 грн, на перекази 4 499 грн; 2) в листопаді 2020 року на картку надійшло 285 088,57 грн, а витрачено на магазини і Інтернет 229 073,50 грн, на банкомати 13 366,50 грн, на перекази 35 950,29 грн, інше - 6 721 грн. В грудні 2020 року було надходження 0,88 коп., решту періоду - що надходження, що витрати становили 0 грн. (а.с.240, т.1).

Відповідачі ОСОБА_3 і відповідач ОСОБА_1 (в частині користування її карткою), інтереси яких представлено адвокатом, визнали, що саме ОСОБА_3 використовував кошти, що надсилав ОСОБА_10 на рахунки ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 . Також всі учасники визнали, що на момент подій ОСОБА_3 та ОСОБА_6 були неповнолітніми, спільно навчались. Не заперечується факт родинних відносин як рідних брата та сестри ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Сторона позивача визнає, що кримінальне провадження за заявою ОСОБА_2 від 12.12.2020 року за фактом шахрайських дій за ч.1 ст.190 КК України було закрито за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, а також що за результатами розгляду справи №569/4239/21 було засуджено неповнолітнього ОСОБА_7 .

Сторонами не заперечується, що вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 11.03.2021 року по справі № 569/4239/21 затверджено угоду про визнання винуватості, укладену 26.02.2021 року між прокурором Рівненської місцевої прокуратури Ютовець Ілоною Анатоліївною та підозрюваним ОСОБА_7 , з участю законного представника неповнолітнього ОСОБА_10 та захисника адвоката Баранчука Володимира Миколайовича, у кримінальному провадженні №0002247 від 28.12.2020 року. Неповнолітнього ОСОБА_7 визнано винуватим за ч.2 ст.15-ч.3 ст.185 КК України та призначено йому покарання у виді 3 років позбавлення волі; на підставі статей 75, 104 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1рік і покладанням обов`язків згідно ст.76 КК України. Вироком суду встановлено, що подія кримінального правопорушення мала місце 28.12.2020 року приблизно о 02:30 год. Вказане судове рішення оприлюднено в ЄДРСР.

Нормативно-правове обґрунтування

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

За змістом цієї статті безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, в разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень ч.1 ст.1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.

За змістом приписів глав 82 і 83 Цивільного кодексу України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав.

Системний аналіз положень ч.1, п.1 ч.2 ст.11, ч.1 ст.177, ч.1 ст. 202, ч.ч.1, 2 ст.205, ч.1 ст.207, ч.1 ст.1212 ЦК України дає можливість зробити висновок про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення учасниками відповідних правовідносин у майбутньому породження певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, прямо передбачених ч.2 ст. 11 ЦК України.

Загальна умова ч.1 ст.1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Якщо ж зобов`язання не припиняється з підстав, передбачених ст.ст.11, 600, 601, 604-607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов`язання). Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним.

Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст.1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або взагалі була відсутня.

Суть кондикційного зобов`язання виражається в тому, що набувач безпідставно збагатився за рахунок потерпілого, а тому зобов`язаний не лише повернути йому майно в натурі чи відшкодувати його вартість (ст.1213 ЦК), а й у повному обсязі компенсувати потерпілому негативні наслідки від неможливості йому користуватися майном за призначенням шляхом відшкодування всіх доходів, які набувач одержав або міг одержати від цього майна, а набувач безпідставно збагатився за рахунок потерпілого.

Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Вищезазначена правова позиція висловлена Великою палатою Верховного Суду в справі № 922/3412/17 від 20.11.2018 року.

Конструкція ст.1212 ЦК України, як і загалом норма глави 83 ЦК України, свідчить про необхідність установлення так званої "абсолютної" безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Отже, норми ст.1212 ЦК України застосовуються до позадоговірних зобов`язань.

Вказані правові висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 10.06.2020 року у справі № 310/5835/13-ц (провадження № 61-46496св18).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.04.2019 року висловлено правову позицію у справі № 390/34/17, зазначено, що: "добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі - "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них".

Тлумачення вказаних норм свідчить, що при визначенні того чи підлягають безпідставно набуті грошові кошти потерпілій особі слід враховувати, що акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад, зокрема, добросовісності.

Безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, тому що вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів.

Згідно Постанови Правління Національного Банку України від 05.11.2014 №705 "Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів" користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це законного права або повноважень. Використання електронного платіжного засобу навіть за довіреністю не допускається, крім випадку емісії додаткового електронного платіжного засобу для довіреної особи.

Відповідно до ст.31 ЦК України ("Часткова цивільна дієздатність фізичної особи, яка не досягла чотирнадцяти років":

--- фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років (малолітня особа), має право:

1) самостійно вчиняти дрібні побутові правочини.

Правочин вважається дрібним побутовим, якщо він задовольняє побутові потреби особи, відповідає її фізичному, духовному чи соціальному розвитку та стосується предмета, який має невисоку вартість;

2) здійснювати особисті немайнові права на результати інтелектуальної, творчої діяльності, що охороняються законом (частина 1);

--- малолітня особа не несе відповідальності за завдану нею шкоду (частина 2).

Згідно з положеннями ст.32 вказаного Кодексу ("Неповна цивільна дієздатність фізичної особи у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років"):

--- крім правочинів, передбачених статтею 31 цього Кодексу, фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років (неповнолітня особа) має право:

1) самостійно розпоряджатися своїм заробітком, стипендією або іншими доходами;

2) самостійно здійснювати права на результати інтелектуальної, творчої діяльності, що охороняються законом;

3) бути учасником (засновником) юридичних осіб, якщо це не заборонено законом або установчими документами юридичної особи;

4) самостійно укладати договір банківського вкладу (рахунку) та розпоряджатися вкладом, внесеним нею на своє ім`я (грошовими коштами на рахунку) (частина 1);

--- неповнолітня особа вчиняє інші правочини за згодою батьків (усиновлювачів) або піклувальників.

На вчинення неповнолітньою особою правочину щодо транспортних засобів або нерухомого майна повинна бути письмова нотаріально посвідчена згода батьків (усиновлювачів) або піклувальника і дозвіл органу опіки та піклування (частина 2);

--- неповнолітня особа може розпоряджатися грошовими коштами, що внесені повністю або частково іншими особами у фінансову установу на її ім`я, за згодою органу опіки та піклування та батьків (усиновлювачів) або піклувальника (частина 3);

--- згода на вчинення неповнолітньою особою правочину має бути одержана від батьків (усиновлювачів) або піклувальника та органу опіки та піклування відповідно до закону (частина 4);

--- за наявності достатніх підстав суд за заявою батьків (усиновлювачів), піклувальника, органу опіки та піклування може обмежити право неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїм заробітком, стипендією чи іншими доходами або позбавити її цього права.

Суд скасовує своє рішення про обмеження або позбавлення цього права, якщо відпали обставини, які були підставою для його прийняття (частина 5).

Відповідно до ст.222 ЦК України ("Правові наслідки вчинення правочину неповнолітньою особою за межами її цивільної дієздатності"):

--- правочин, який неповнолітня особа вчинила за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів), піклувальника, може бути згодом схвалений ними у порядку, встановленому статтею 221 цього Кодексу (частина 1);

--- правочин, вчинений неповнолітньою особою за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів), піклувальників, може бути визнаний судом недійсним за позовом заінтересованої особи (частина 2);

--- якщо обома сторонами недійсного правочину є неповнолітні особи, то кожна з них зобов`язана повернути другій стороні усе одержане нею за цим правочином у натурі. У разі неможливості повернення одержаного в натурі відшкодовується його вартість за цінами, які існують на момент відшкодування.

Якщо у неповнолітньої особи відсутні кошти, достатні для відшкодування, батьки (усиновлювачі) або піклувальник зобов`язані відшкодувати завдані збитки, якщо вони своєю винною поведінкою сприяли вчиненню правочину або втраті майна, яке було предметом правочину (частина 3).

Згідно з положеннями ст.221 вказаного Кодексу ("Правові наслідки вчинення правочину малолітньою особою за межами її цивільної дієздатності"):

--- правочин, який вчинено малолітньою особою за межами її цивільної дієздатності, може бути згодом схвалений її батьками (усиновлювачами) або одним з них, з ким вона проживає, або опікуном.

Правочин вважається схваленим, якщо ці особи, дізнавшись про його вчинення, протягом одного місяця не заявили претензії другій стороні (частина 1);

--- у разі відсутності схвалення правочину він є нікчемним.

На вимогу заінтересованої особи суд може визнати такий правочин дійсним, якщо буде встановлено, що він вчинений на користь малолітньої особи (частина 2).

Відповідно до ч.2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Згідно з ч.ч.1, 4 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін.

Відповідно до ст.541 ЦК України ("Солідарне зобов`язання"), яка входить до Розділу І "Загальні положення про зобов`язання" Книги п`ятої "Зобов`язальне право" солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

За ч.1 ст.543 ЦК України ("Солідарний обов`язок боржників") у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

У законі встановлено випадки солідарного обов`язку або солідарної вимоги, наприклад у ст.1190 ЦК України ("Відшкодування шкоди, завданої спільно кількома особами"), яка входить до Глави 82 "Відшкодування шкоди" Підрозділу ІІ "Недоговірні зобов`язання" Розділу ІІІ "Окремі види зобов`язань" Книги п`ятої "Зобов`язальне право".

Проте, у главі 83 "Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави" (статті 1212-1215, які регулюють спірні правовідносини), яка входить до Підрозділу ІІ "Недоговірні зобов`язання" Розділу ІІІ "Окремі види зобов`язань" Книги п`ятої "Зобов`язальне право" відсутні положення про випадки солідарного обов`язку або солідарної вимоги.

Позиція суду апеляційної інстанції

Апеляційний суд вважає, що в силу положень ч.3 ст.89 ЦПК України судом першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно надано оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному окремому доказу, а підстави їх врахування чи відхилення є мотивованими. Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції в оскаржуваній частині про стягнення солідарно з відповідачки ОСОБА_1 безпідставно набутих коштів на користь позивачки ОСОБА_2 в сумі 72 296,00 грн, оскільки до нього він дійшов при повному та всебічному дослідженні обставин справи та давши належну оцінку зібраним у справі доказам. Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення в цій частині, правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував до цих правовідносин норми матеріального права, які їх регулюють.

Під час розгляду справи судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що відповідачка ОСОБА_1 отримала кошти в сумі 72 296 грн позивачки без будь-якої правової підстави (неповнолітній син позивачки ОСОБА_6 переслав вказану суму на картковий рахунок відповідачки ОСОБА_1 , з якою не мав ні він, ні його батьки жодних домовленостей). Отже, відповідачка ОСОБА_1 вказані кошти отримала безпідставно, відповідно єдиним ефективним способом захисту в цій справі є витребування безпідставно набутого майна. Суд правильно встановив, що неповнолітній ОСОБА_6 взяв вдома без дозволу вказані кошти, що відкладались його батьками, належали останнім і зберігались дома, при цьому стороною позивача й банківськими документами доведено, що неповнолітній оперував значними сумами коштів, що йому належати не могли. Також суд обґрунтовано відхилив твердження сторони відповідача про те, що ОСОБА_6 діяв у межах цивільної дієздатності, бо розпоряджався власними коштами на банківському рахунку. Адже, як вважав суд, ОСОБА_6 та ОСОБА_17 були студентами коледжу, і вони не мали у власності значних коштів; суми, якими оперував ОСОБА_10 , очевидно йому не належали: він не міг їх заробити чи отримати як стипендію, правомірно внести на своє ім`я на банківський рахунок та розпоряджатись згідно ст.32 ЦК України.

Крім того, суд підставно не прийняв до уваги заперечення відповідачки ОСОБА_1 про те, що вона не набувала майна і не утримувала його, бо не була його власником, а ОСОБА_3 вкладав одразу кошти. При цьому суд враховував, що відповідачі визнають, що ОСОБА_1 надала можливість користуватись її рахунком своєму неповнолітньому брату ОСОБА_3 , враховуючи, що судом встановлено рух коштів по її картці АТ "Укргазбанк" лише в жовтні-листопаді 2020 року, саме в той час, коли ОСОБА_6 переказував кошти, то таке твердження відповідає фактичним обставинам справи. Також при цьому суд враховував, що лише за ініціативи ОСОБА_3 , який повинен був надати відповідний номер рахунку, ОСОБА_10 міг переказати кошти на нього, бо ОСОБА_6 жодним іншим чином не пов`язаний з ОСОБА_18 , яка є сестрою ОСОБА_3 , окрім того факту, що ОСОБА_3 та ОСОБА_6 разом навчались.

Також суд обґрунтовано виходив з того, що власність зобов`язує і, отримуючи кошти на власну картку, відповідачка ОСОБА_1 стає власником цих грошей, а якщо самостійно надає можливість розпоряджатись коштами іншому, не контролюючи надходження і витрати, то це не звільняє її від відповідальності, навпаки, спричиняє відповідальність.

Апеляційний суд, враховуючи межі розгляду справи судом апеляційної інстанції, оскарження рішення у відповідній частині лише відповідачкою ОСОБА_1 , власниці відповідної картки, вважає, що стягнення 72 296,00 грн з ОСОБА_1 відповідає нормам чинного законодавства. Співвідповідач же ОСОБА_3 , як і інші співвідповідачі, у відповідній частині вказане рішення не оскаржує, а тому в частині стягнення з ОСОБА_3 солідарно на користь позивачки 72 296,00 грн та в частині стягнення з інших співвідповідачів на користь позивачки відповідних грошових сум воно в апеляційному порядку не переглядається.

Таким чином, є законним та обґрунтованим рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині про стягнення з відповідачки ОСОБА_1 солідарно на користь ОСОБА_2 72 296,00 грн, як безпідставно набуті кошти.

Таким чином, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим й підстав для його скасування немає.

Інші доводи апеляційної скарги не обґрунтовані вимогами закону, не підтверджені належними доказами і є такі, що висновки суду не спростовують.

Зокрема не можуть бути прийняті до уваги посилання на те, що сторони ОСОБА_6 та ОСОБА_3 на час укладання домовленостей про вкладання грошей на сайт віртуальних ігор з метою отримання прибутку були неповнолітніми, а не малолітніми, а тому це був оспорюваний правочин, який був зініційований саме сином позивачки, наявна у справі претензія якої підтверджує факт укладання правочину. А тому він міг бути визнаний судом недійсним за заявою заінтересованої сторони, однак такого позову позивачка не пред`явила.

При цьому суд апеляційної інстанції виходить з того, що, як вже було зазначено, відповідачка ОСОБА_1 отримала кошти в сумі 72 296 грн позивачки без будь-якої правової підстави (неповнолітній син позивачки ОСОБА_6 переслав вказану суму на картковий рахунок відповідачки ОСОБА_1 , з якою не мав ні він, ні його батьки жодних домовленостей). Отже, відповідачка ОСОБА_1 вказані кошти отримала безпідставно.

Також слід залишити поза увагою й посилання скаржниці на те, що позивачкою не доведено, що кошти, які неповнолітній ОСОБА_6 закидав собі на картку, належать саме їй, тобто що саме позивачка є потерпілою стороною в порядку ст.1212 ЦК України. Адже, як вказала скаржниця, ОСОБА_6 мав неповну цивільну дієздатність та мав право самостійно відкривати банківські рахунки та розпоряджатися вкладом без дозволу батьків.

При цьому апеляційний суд виходить з того, що неповнолітній ОСОБА_6 взяв вдома без дозволу вказані кошти, що відкладались його батьками, належали останнім і зберігались дома, при цьому стороною позивача й банківськими документами доведено, що неповнолітній оперував значними сумами коштів, що йому належати не могли. Також суд обґрунтовано відхилив твердження сторони відповідача про те, що ОСОБА_6 діяв у межах цивільної дієздатності, бо розпоряджався власними коштами на банківському рахунку. Адже, як вважав суд, ОСОБА_6 та ОСОБА_17 були студентами коледжу, і вони не мали у власності значних коштів; суми, якими оперував ОСОБА_10 , очевидно йому не належали: він не міг їх заробити чи отримати як стипендію, правомірно внести на своє ім`я на банківський рахунок та розпоряджатись згідно ст.32 ЦК України.

Також підлягають відхиленню й посилання скаржниці на те, що вона є неналежним відповідачем, а також на помилковість висновку суду про солідарне стягнення з неї та відповідача ОСОБА_3 коштів у сумі 72 296 грн, як безпідставно отриманих коштів, адже по справі не встановлено жодного договору чи закону, якими б була передбачена солідарна відповідальність.

При цьому суд апеляційної інстанції виходить з того, що, як правильно вказав суд, власність зобов`язує і, отримуючи кошти на власну картку, відповідачка ОСОБА_1 стає власником цих грошей; і якщо самостійно надає можливість розпоряджатись коштами іншому, не контролюючи надходження і витрати, то це не звільняє її від відповідальності, навпаки, спричиняє відповідальність. Також апеляційний суд враховує й те, що, як було зазначено, враховуючи межі розгляду справи судом апеляційної інстанції, оскарження рішення у відповідній частині лише відповідачкою ОСОБА_1 , власниці відповідної картки, слід вважати, що стягнення 72 296,00 грн з ОСОБА_1 відповідає нормам чинного законодавства. Співвідповідач же ОСОБА_3 , як і інші співвідповідачі, у відповідній частині вказане рішення не оскаржує.

Також не можуть бути прийняті до уваги посилання скаржниці на неврахування судом правової позиції, висловленої Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 року в справі № 390/34/17, відповідно до якої добросовісність є загальною засадою (принципом) і повинна враховуватися при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства. А тому, вказала, безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню на підставі ст.1212 ЦК України, якщо потерпіла особа знає, що в неї немає зобов`язання (немає обов`язку) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, тому що вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів.

При цьому апеляційний суд виходить з того, що, як правильно встановив суд першої інстанції, в цій справі по суті потерпілою особою є не неповнолітній ОСОБА_6 , а його матір - позивачка ОСОБА_2 , яка не здійснювала проплат коштів на рахунки відповідачів і вимагає їй повернення безпідставно набутого майна.

Крім того, як такі, що не впливають на правильність прийнятого рішення та не містять в собі підстав для його скасування підлягають відхиленню й інші доводи апеляційної скарги, зокрема, засудження ОСОБА_6 вироком Рівненського міського суду від 11.03.2021 року за ч.2 ст.15 та ч.3 ст.185 КК України за таємне викрадення чужого майна з салону автомобіля.

Висновки суду апеляційної інстанції

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення в оскаржуваній частині, а саме в частині стягнення з відповідачки ОСОБА_1 солідарно на користь ОСОБА_2 72 296,00 грн, як безпідставно набуті коштита в частині стягнення з неї на користь ОСОБА_2 судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 722,00 грн з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України це є підставою для того, щоб апеляційну скаргу в цій частині залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в цій частині - без змін.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 21 грудня 2022 року в оскаржуваній частині, а саме в частині стягнення з ОСОБА_1 солідарно на користь ОСОБА_2 72 296,00 грн, як безпідставно набуті кошти, та в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 722,00 грн залишити без змін.

Це ж рішення суду в решті, а саме в частині стягнення з інших співвідповідачів, а саме з ОСОБА_3 (солідарно з ОСОБА_1 ), ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 відповідних грошових сум як безпідставно набутих коштів, в апеляційному порядку не переглядалось, як таке, що не оскаржувалось.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги у випадках, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови - 14 березня 2023 року.

Головуючий Майданік В.В.

Судді: Боймиструк С.В.

Ковальчук Н.М.