КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №357/3711/22 Головуючий у суді І інстанції: Орєхова О.І.
провадження №22-ц/824/3101/2023 Головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Суханової Є.М., Олійника В.І.,

секретар судового засідання: Гайдаєнко В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08 листопада 2022 року та на додаткове рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

В травні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом.

Позов обгрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 від 28.07.2020 року. Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина до складу якої входить: частка 17/20 будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 ; земельна ділянка, площею 0,0648 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_2 ; земельна ділянка, площею 0,01 га, для будівництва індивідуальних гаражів по АДРЕСА_2 ; земельна ділянка, площею 0,0272 га, для індивідуального садівництва по АДРЕСА_2 .

Померла ОСОБА_4 за життя заповіту не склала.

Спадкоємцями першої черги, після смерті ОСОБА_4 , є діти померлої: ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

У встановлений законодавством шестимісячний строк, позивач звернулася до Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області із заявою про прийняття спадщини, після померлої ОСОБА_4 .

Із заявами про прийняття спадщини, після померлої ОСОБА_4 , до Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області, також звернулися відповідачі.

Державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області Мельничук М.В. була заведена спадкова справа №386/2020 щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 .

11 грудня 2020 року ОСОБА_5 звернулася до Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області із заявою про відмову від прийняття спадщини, яка залишилася після померлої ОСОБА_4 , на користь дочки спадкодавці ОСОБА_1 .

Померла ОСОБА_4 була інвалідом 2 групи загального захворювання та за життя отримувала пенсію по інвалідності.

З 14 березня 2019 року по 22 березня 2019 року вона знаходилась на стаціонарному лікуванні в інсультному блоці при неврологічному відділенні КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня №2» з діагнозом: інфаркт головного мозку в басейні лівої та правої СМА від 13.03.19 з лівобічною геміплегією, правобічною пірамідною недостатністю, повною моторною, частковою сенсорною афазією, лівобічною геміанопсією, порушенням статики, ходи та самообслуговування при церебросклерозі, гіпертонічній хворобі III ст., дисциркуляторна енцефалопатія ІІ-ІІІст. З вираженим церебростенічним синдромом, кардіосклероз атеросклеротичний, фібриляція передсердь, постійна тахісистолічна форма СНПА, відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого №3035, хвора потребує постійного стороннього догляду.

Спадкодавець до перебування в лікарні проживала одна за адресою: АДРЕСА_1 , але після виписки з лікарні 22.03.2019 року вже потребувала постійного стороннього догляду, допомоги та піклування, оскільки перебувала в безпорадному стані, не могла проживати самостійно і забезпечити умови свого життя.

Безпорадний стан ОСОБА_4 також підтверджується і наданням позивачу нотаріально засвідченої довіреності від 27.09.2019 року, зокрема на отримання від її імені пенсійних виплат (нотаріальні дії були вчинені за місцем проживання спадкодавця в зв`язку з безпораднім станом).

Оскільки після виписки 22.03.2019 року з лікарні, ОСОБА_4 перебувала в безпорадному стані, виникла необхідність визначення осіб, які б здійснювали постійний догляд за нею.

Спадкодавець мала чотирьох дітей: ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

ОСОБА_1 проживає в однокімнатній квартирі, загальною площею, 31,0 кв.м., за адресою: АДРЕСА_3 , разом з чоловіком ОСОБА_6 та двома дітьми ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . При цьому, чоловік є інвалідом 3 гр. загального захворювання, син є інвалідом війни 2 гр., донька є студенткою денної форми навчання.

Позивач до 13.04.2020 року працювала на ПрАТ «Росава», але була звільнена у зв`язку з ліквідацією підприємства та з 14.05.2020 року перебувала на обліку в Білоцерківському міськрайонному центрі зайнятості.

ОСОБА_5 проживає разом з батьком ОСОБА_9 , який також в зв`язку з хворобою, потребує постійного догляду.

ОСОБА_2 проживає з дружиною та дітьми у двокімнатній квартирі, має автомобіль Рено Трафік (зареєстрований на дружину ОСОБА_11 ). Крім того, є власником 1/4 частини квартири АДРЕСА_4 .

ОСОБА_3 не одружена, дітей немає, офіційно працевлаштована, є власником 1/4 частини квартири АДРЕСА_4 .

За таких обставин, враховуючи належне матеріальне становище відповідачів, спадкодавець ОСОБА_4 потребувала допомоги саме від відповідачів, про що вона неодноразово їх просила, але вони її відмовляли і жодної допомоги не надавали.

Враховуючи відмову відповідачів у допомозі матері, позивач змушена була після виписки з лікарні 22.03.2019 року забрати її для подальшого проживання до себе в однокімнатну квартиру, де матір проживала більше року та померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Всупереч вимогам законодавства, витрати під час перебування матері в лікарні 14.03.2019 року по 22.03.2019 року, та подальші витрати на лікування в зв`язку з її тяжкою хворобою здійснювала лише позивач, що підтверджуються квитанціями про придбання ліків, медичних препаратів, медичних засобів за період з березня 2019 року по липень 2020 року.

Проте, матеріальний стан позивача не дозволяв в повному обсязі забезпечити належне утримання померлої ОСОБА_4 , грошових коштів вистачало лише для придбання життєвонеобхідних ліків.

Натомість матеріальний стан відповідачів дозволяв надавати покійній матері матеріальну допомогу, оскільки вони є здоровими, працездатними особами, мають постійний дохід, який повністю витрачали на свої потреби.

На неодноразові звернення померлої та позивача щодо необхідності надання допомоги матері, відповідачі не реагували, жодного разу не провідали її та ухилялися від надання будь-якої допомоги.

Крім того, враховуючи наявність мікроавтобусу у ОСОБА_2 , померла мама просила його здійснити перевезення її з лікарні, але ним було відмовлено, у зв`язку з чим позивачем була здійснена проплата грошових коштів за перевезення хворого, що підтверджується відповідними квитанціями доданими до позову.

Витрати на поховання ОСОБА_4 також були повністю покладені на позивача, що підтверджується відповідними квитанціями доданими до позову.

Викладені факти переконливо свідчать, що відповідачі не надавали та ухилялися від надання допомоги спадкодавцеві - ОСОБА_4 , яка потребувала допомоги у зв`язку з тяжкою хворобою та безпорадним станом.

Умисні дії відповідачів, а в деяких випадках їх бездіяльність, були спрямовані на ухилення від обов`язку забезпечити необхідну допомогу та підтримку спадкодавцю.

Враховуючи вищенаведене просила суд усунути ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від права на спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 . Стягнути з відповідачів судові витрати.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08 листопада 2022 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 листопада 2022 року задоволено заяву адвоката Капустіна В.В., який діє в інтересах ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування за законом. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати, понесені на професійну правничу допомогу в розмірі 17 400 грн.

Не погодившись із вказаними судовими рішеннями, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, вважає їх незаконними, необгрунтованими, прийнятими з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовувала тим, що безпідставним є твердження суду, що у разі звернення до відповідачів про необхідність надання допомоги матері, останні в силу своїх можливостей надавали б таку допомогу, тобто не ухилялися від надання такої допомоги, але такого звернення не було.

Вважає, що суд дійшов помилкового висновку, що під час розгляду справи не було встановлено, про умисне, свідоме ухилення відповідачів від надання допомоги.

Також вказує, що суд не дослідив належним чином питання, що відповідачі будучи обізнаними про потребу ОСОБА_4 у сторонній допомозі у зв`язку з її хворобою, умисно ухилялися від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто їх ухилення було пов`язане з винною поведінкою, вони усвідомлювали свій обов`язок, мали можливість його виконувати, але не вчиняли необхідних дій.

Зазначає, що позивач довела належними, допустимими та достатніми доказами перебування спадкодавця в безпорадному стані та ухилення відповідачів від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання.

Доводи апеляційної скарги на додаткове рішення суду першої інстанції, обгрунтовувала тим, що суд всупереч вимогам законодавства, без призначення судового засідання та виклику сторін, суд першої інстанції прийняв додаткове рішення, чим позбавив можливість позивача заперечувати щодо розміру наданої відповідачу ОСОБА_3 правничої допомоги.

Позивач вважає, що витрати на правничу допомогу у розмірі 17 400 грн, понесені ОСОБА_3 є завищеними та необгрунтованими, оскільки такі витрати є неспівмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг, не відповідають критерію розумності їхнього розміру, а відтак, є необгрунтованими та не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Також вказує, що судом першої інстанції при вирішенні питання про стягнення витрат на правничу допомогу не було враховано те, що позивач перебуває у тяжкому матеріальному становищі, оскільки чоловік позивача є інвалідом 3 групи загального захворювання, а син є інвалідом війни 2 групи.

На підставі вище викладеного, просила рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08 листопада 2022 року та додаткове рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 листопада 2022 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити повністю.

27 січня 2023 року на поштову адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив ОСОБА_3 на апеляційну скаргу, в якому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення та додаткове рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та додаткове рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір, і відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що з боку позивача не було доведено, що померла ОСОБА_4 потребувала допомоги саме від відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , оскільки окрім позивача у померлої була ще донька ОСОБА_5 .. Виконання позивачем обов`язку утримувати їх матір не свідчить про ухилення від виконання цього обов`язку з боку відповідачів.

Ухвалюючи додаткове рішення, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що оскільки від позивача та його представника не надходило заяв та клопотань про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, підстави для самостійного вирішення судом питання про зменшення цих витрат з урахуванням наведених обставин відсутні, а тому понесені відповідачем ОСОБА_3 на правову допомогу підлягають стягненню.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтями 1217, ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Позбавлення особи права спадкувати - це захід, що має застосовуватися лише в крайньому випадку з урахуванням передусім характеру поведінки відповідача.

Відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

При цьому відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунутий від спадкування.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 березня 2020 року у справі № 133/1625/18 (провадження № 61-1419св20); у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 червня 2019 року у справі № 491/1111/15-ц (провадження № 61-14655св18) у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц (провадження № 61-15926св18).

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 від 28.07.2020 року (а.с. 9 ).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина до складу якої входить: частка 17/20 будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 ; земельна ділянка, площею 0,0648 га., для будівництва і обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_2 ; земельна ділянка, площею 0,01 га., для будівництва індивідуальних гаражів по АДРЕСА_2 ; земельна ділянка, площею 0,0272 га., для індивідуального садівництва по АДРЕСА_2 , що підтверджується наявним в матеріалах справи Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, а також Свідоцтвами про право власності (а.с. 10, 11, 12, 13).

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 є донькою померлої ОСОБА_4 , що підтверджується наявним в матеріалах справи свідоцтвом про народження ( а. с. 14 ) та свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с. 19).

Померла ОСОБА_4 за життя заповіту не склала, спадкоємцями першої черги, після смерті ОСОБА_4 , є діти померлої: ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

У встановлений законодавством шестимісячний строк, позивач та відповідачі звернулися до Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області із заявою про прийняття спадщини, після померлої ОСОБА_4 , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією спадкової справи (а.с. 76-98).

Державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області Мельничук М.В. була заведена спадкова справа №386/2020 щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 .

11 грудня 2020 року ОСОБА_5 звернулася до Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області із заявою про відмову від прийняття спадщини, яка залишилася після померлої ОСОБА_4 , на користь дочки спадкодавці ОСОБА_1 (а. с. 79).

Позивач у позовній заяві зазначила, що померла мати хворіла, потребувала стороннього догляду та допомоги, а відповідачі не надавали такої допомоги та ухилялися в наданні допомоги спадкодавцеві - ОСОБА_4 , яка потребувала її у зв`язку з тяжкою хворобою та безпорадним станом, тому вважала, що є всі підстави для усунення відповідачів від права на спадкування за законом.

Встановлено в судовому засіданні суду першої інстанції, що між померлою матір`ю ОСОБА_4 та відповідачами були напружені стосунку, останні не спілкувалися, як з матір`ю так і з позивачем по справі.

Встановлено та не спростовано сторонами, що таке спілкування припинилася у 2016 році, до осені 2016 року відповідач ОСОБА_3 проживала разом із матір`ю та допомагала останній.

Встановлено та не спростовано з боку позивача, що відповідач ОСОБА_3 , про що остання зазначила у відзиві на позов, відповідачі не знали, що їх матір потрапила в лікарню в березні 2019 року, лише влітку 2019 року вони з братом дізнались про те, що їх мати потрапила до лікарні, після чого її забрала до себе позивач.

Також встановлено у судовому засіданні суду першої інстанції, що позивач ОСОБА_1 особисто не телефонувала та не зверталася до відповідачів щодо надання з боку останніх допомоги їх матері, що було підтверджено і свідком ОСОБА_12 в судовому засіданні 20.09.2022 року, а також свідком ОСОБА_5 .. Зазначене не було спростовано і самим позивачем ОСОБА_1 , а навпаки підтверджено.

Окрім цього, в судовому засіданні суду першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_1 здійснювала належний догляд за матір`ю, остання була належним чином забезпечена уходом так і усім необхідним, про що зазначала в судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_13 ..

До того ж, свідок ОСОБА_13 наголошувала, що спочатку ОСОБА_4 після виписки з лікарні (у зв`язку з інсультом) перебувала в безпорадному стані, в подальшому стан покращився, вона не дуже гарно, але розмовляла, співала, вона її розуміла. Спілкувалися, як при навідуванні такі і телефоном, який був у ОСОБА_4 ..

Самі по собі покази допитаних судом першої інстанції свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та ОСОБА_5 про те, що мати позивача ОСОБА_4 перебувала у безпорадному стані, а доглядала її позивач ОСОБА_1 , не свідчать про те, що відповідачі навмисно ухилялись від надання матері допомоги.

Суд апеляційної інстанції погоджується з посиланням ОСОБА_3 у відзиві на апеляційну скаргу на правову позицію Верховного Суду, викладеної у постанові від 19.05.2020 року по справі № 453/968/17.

Також слушними є заперечення відповідача ОСОБА_3 викладені у відзиві на апеляційну скаргу, а саме про те, що ОСОБА_1 звернулась із позовом лише до двох з чотирьох дітей померлої ОСОБА_4 , при цьому не залучила третю сестру - ОСОБА_5 до розгляду у справі.

Доводи апелянта про те, що відповідачі, відповідно до положень ст. 202 СК України, зобов`язані були утримувати матір та надавати їй допомогу, також не спростовують висновку суду, оскільки доказів про те, що мати позивачки ОСОБА_4 за життя зверталась з вимогами до відповідачів з проханнями про надання їй допомоги, а також докази того що відповідачами було відмовлено у наданні такої допомоги матеріали справи не містять.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачі мали можливість надавати в тому числі і матеріальну допомогу, однак відповідачі самоусувались, а тому позивачка була змушена самотужки здійснювати догляд матері ОСОБА_4 , колегія суддів відхиляє, оскільки позивачка не надала відповідних доказів на підтвердження даних тверджень та не просила про їх витребування судом.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не взято до уваги той факт, що мати не просила їх допомоги, так як перебуваючи у безпорадному стані (з березня 2019 року по липень 2020 року) вона не могла цього зробити, колегія суддів відхиляє, оскільки відповідно до показань свідка ОСОБА_13 , в суді першої інстанції зазначала, що після виписки з лікарні (у зв`язку з інсультом) перебувала в безпорадному стані, в подальшому стан покращився, вона не дуже гарно, але розмовляла, співала, вона її розуміла. Окрім того, як вбачається з доданих до позовної заяви доказів, 27.09.2019 року, вже після виписки з лікарні, ОСОБА_4 видала на ім`я ОСОБА_1 довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Дуб Н.М., якою уповноважила позивачку користуватись і розпоряджатись своїми вкладами, рахунками та отримувати пенсію (а.с. 18 том 1), а тому такі твердження апелянта є безпідставними.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції, викладених у рішенні, не спростовують.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що спадкове право позивача не було порушено відповідачами.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції, вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог та вірно застосував до правовідносин що виникли між сторонами положення ст.1223, 1224 ЦК України.

Щодо додаткового рішення суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Встановлено, 09 листопада 2022 року судом отримано від адвоката Капустіна Віталія Володимировича, якай діє в інтересах ОСОБА_3 заяву про ухвалення додаткового рішення у даній цивільній справі, мотивуючи тим, що в провадженні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області знаходиться справа за № 357/3711/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування за законом. 08.11.2022 року до закінчення судових дебатів у справі, він зробив заяву про надання доказів на підтвердження витрат ОСОБА_3 на надану ним професійну правничу допомогу під час розгляду судом цивільної справи № 357/3711/22. В той же день, Білоцерківським міськрайонним судом Київської області ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову і проголошено вступну та резолютивну частини.

04.08.2021 року між ОСОБА_3 та адвокатом Капустіним В.В. був укладений Договір про надання правничої (правової) допомоги № 268/д, відповідно до якого, сторони дійшли згоди щодо вартості надання послуг адвоката, залежно від їх видів. З метою надання правничої (правової) допомоги, ним було надано консультацію, підготовлено відзив на позовну заяву, заяву про виклик свідків, клопотання про витребування матеріалів цивільної справи та взято участь у п`яти судових засіданнях, що призвело до понесення ОСОБА_3 витрати у сумі 17 400 гривень. Просив суд ухвалити додаткове рішення, яким вирішити питання про розподіл судових витрат у даній справі.

На підтвердження понесених судових витрат на правову допомогу представник відповідача подав до суду першої інстанції наступні документи: Договор № 268/д про надання правничої (правової) допомоги від 04.08.2021 року; Додаток № 1 до Договору № 268/д про надання правничої (правової) допомоги від 04.08.2021 року, укладеного 04.08.2021 року; Детальний описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом на підставі договору про надання правничої (правової) допомоги № 268/д від 04.08.2021 року; Акт приймання-передачі виконаних послуг від 09.11.2022 року; квитанцію до прибуткового касового ордеру № 17 від 09.11.2022 року на сплату 17 400 гривень на підставі Договору № 268/д про надання правничої (правової) допомоги від 04.08.2021 року.

Також встановлено, що до заяви про ухвалення додаткового рішення з підтверджуючими документами стосовно судових витрат, понесених відповідачем ОСОБА_3 на правову допомогу, додано підтверджуючи документи про їх направлення ОСОБА_1 (опис, інформація про відправлення, фіскальний чек).

Станом на час розгляду судом вищевказаної заяви (21.11.2022 року) з боку позивача ОСОБА_1 та її представника адвоката Мохонько К.М. не надходило жодних заяв та клопотань про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

В матеріалах справи міститься клопотання ОСОБА_1 про зменшення розміру витрат відповідача на правничу допомогу, однак зареєстроване в суді першої інстанції 22.11.2022 року, тобто після прийняття додаткового рішення від 21.11.2022 року (а.с. 217-218 том 1).

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, що пов`язані з розглядом справи, належать витрати 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч.1 ст.134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява N19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має врахувати: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (ч.3 ст.141 ЦПК України).

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ч. 1 ст. 270 ЦПК України визначено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом у постановах від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 і від 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

З урахуванням викладеного, проаналізувавши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку під час ухвалення додаткового рішення про порядок розподілу судових витрат між сторонами, а тому у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для його скасування.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції без призначення судового засідання та виклику сторін прийняв додаткове рішення, чим позбавив можливість позивача заперечувати щодо розміру наданої відповідачу ОСОБА_3 правничої допомоги, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки як вбачається з матеріалів справи заява адвоката Капустіна В.В., який діє в інтересах ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення була подана до суду 09 листопада 2022 року, разом з тим до вказаної заяви додані докази надсилання даної заяви з копіями доданих матеріалів позивачу, з яких вбачається що заява була надіслана на адресу ОСОБА_1 09 листопада 2022 року (а.с. 178 том 1).

Доводи апеляційної скарги про те, що витрати на правничу допомогу у розмірі 17 400 грн, понесені ОСОБА_3 є завищеними та необгрунтованими, оскільки такі витрати є неспівмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг, не відповідають критерію розумності їхнього розміру, а відтак, є необгрунтованими та не підлягають задоволенню в повному обсязі, колегія суддів відхиляє, оскільки представником відповідача було подано до суду першої інстанції детальний опис робіт із переліком наданих послуг та зазначенням вартості, встановленої умовами договору.

З приводу твердження апелянта про те, що судом першої інстанції при вирішенні питання про стягнення витрат на правничу допомогу не було враховано те, що позивач перебуває у тяжкому матеріальному становищі, оскільки чоловік позивача є інвалідом 3 групи загального захворювання, а син є інвалідом війни 2 групи, колегія суддів зазначає, що обставин, які склалися у даному випадку, фінансового стану і статусу обох сторін не можуть порушувати права учасника справи на отримання коштів, які він змушений був затратити з метою захисту своїх прав та інтересів в суді.

Інші доводи апеляційної скарги апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки суд першої інстанції вірно визначився із розрахунком судових витрат під час ухвалення додаткового рішення.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції, вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про ухвалення додаткового рішення та вірно керувався положеннями ст. 141 ЦПК України.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду та додаткове рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не можуть бути скасовані з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08 листопада 2022 рокузалишити без змін.

Додаткове рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 листопада 2022 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено «23» лютого 2023 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді В.І. Олійник

Є.М. Суханова