Номер провадження: 22-ц/813/2034/23
Головуючий у першій інстанції Мирончук Н. В.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.09.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Сегеди С.М.,

розглянувши у спрощеному порядку без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 10 серпня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог.

До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , про стягнення боргу.

В обґрунтуванні своїх позовних вимог, позивач посилався на те, що 05.12.2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики №05/12/17-1 у письмовій формі та розписка, за умовами яких позивач передав відповідачеві в борг 115825,39 грн., що за курсом НБУ (1 долар США=27.215318) еквівалентно 4256,00 доларів США, зі строком повернення до 05.03.2018 року.

04 грудня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 була укладена нова (уточнююча) розписка та Додаткова угода до договору позики №05/12/17-1 від 05.12.2017 року, якими було визначено, що ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 103309,43 грн. що за курсом НБУ (1 долар США=28.172738) еквівалентно 3667,00 доларів США. Зі строком повернення до 05.03.2019 року.

Відповідачем, із порушенням строків визначених п.5 Договору, частково було повернуто суму отриманої позики у розмірі 2888,00 доларів США.

Як вказує позивач, він неодноразово звертався до ОСОБА_2 з вимогою про повернення боргу за розпискою, але останній з різних підстав відмовляється повертати кошти.

Також, як вказує позивач, в узгоджені розпискою строки, відповідач кошти повністю не повернув і станом на час звернення до суду, сума боргу залишилась частково непогашеною.

Враховуючи викладене, з урахуванням поданих уточнень, позивач остаточно просив суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у загальному розмірі 204980,00 грн., з яких: основна сума боргу - 21166,36 грн., інфляційні збитки у розмірі - 3062,77 грн., 3% річних у розмірі - 1471,79 грн., неустойки (1% за кожний календарний день існування простроченої заборгованості від суми заборгованості) - 179279,07 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 10 серпня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задоволено частково. Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики № 05/12/17-1, від 05 грудня 2017 року, в загальному розмірі 28875,87 грн., з яких: основний борг - 21166,36 грн., що еквівалентно 779,00 доларам США; інфляційні збитки у розмірі 3062,77 грн., 3% річних у розмірі 1471,79 грн., неустойка (1% за кожний календарний день існування простроченої заборгованості, від суми заборгованості) 3174,95 грн. Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу, в розмірі 10000 грн. Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору, у розмірі 840,80 грн. В іншій частині вимог позову відмовлено.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване рішення в частині стягнення неустойки та ухвалити нове в цій частині, яким задовольнити позовні вимоги щодо неустойки повністю, посилаючись при цьому на порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції неправильно застосував норми Закону України «Про споживче кредитування» до спірних правовідносин.

Порядок розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи.

Апеляційне провадження розглядається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

З врахуванням тривалої недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 17, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлене 08 вересня 2023 року.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції в частині стягнення неустойки змінити, збільшивши суму неустойки.

Фактичні обставини справи.

На підставі матеріалів справи встановлено, що 05 грудня 2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики №05/12/17-1 у письмовій формі та розписка, за умовами яких ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 грошові кошти, в розмірі 115825,39 грн., що за курсом НБУ (1 долар США=27.215318) еквівалентно 4256,00 доларів США, зі строком повернення до 05.03.2018 року (а. с. 9 10, 12).

04.12.2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 була укладена нова (уточнююча) розписка та Додаткова угода до договору позики №05/12/17-1 від 05.12.2017 року, згідно до яких: ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 грошові кошти, в сумі 103309,43 грн. що за курсом НБУ (1доллар США=28.172738) еквівалентно 3667,00 доларів США. Зі строком повернення до 05.03.2019 року. (а. с. 11, 13).

Договором застави транспортного засобу, від 05.12.2017 року, ОСОБА_2 передав в якості застави належний йому на праві приватної власності транспортний засіб BMW, модель 3201, випуск 1996 року, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований Центром 5101, від 08.07.2015 року (а. с. 14 15).

В узгоджені розпискою строки, відповідач у повній мірі кошти не повернув і станом на час звернення до суду, сума боргу залишилась частково непогашеною.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно до ч. 1 п. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції оскаржується в частині стягнення неустойки, а тому підлягає перегляду лише в цій частині.

Так задовольняючи позовні вимоги частково щодо стягнення неустойки, суд першої інстанції виходив з того, що з заявленим позивачем розрахунком, суд не може погодитись в частині стягнення з відповідача суми нарахованої позивачем пені.

Так, статтею 21 Закону України «Про споживче кредитування» законодавцем встановлено, що у договорах про споживчий кредит, пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, а також не може бути більшою ніж 15% від суми простроченого платежу.

Як вбачається з наданого представником позивача, розрахунку, розмір пені, визначений позивачем у позовних вимогах, становить - 179279,07 грн., що значно перевищує 15% від суми простроченого платежу, а отже, позивачем не були враховані положення Закону України «Про споживче кредитування».

З урахуванням наведеної норми Закону, у даному випадку нарахований розмір пені становитиме - 3174,95грн.

Однак з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може погодитись з огляду на таке.

Закон України «Про споживче кредитування» визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про споживче кредитування» метою цього Закону є захист прав та законних інтересів споживачів і кредитодавців, створення належного конкурентного середовища на ринках фінансових послуг та підвищення довіри до нього, забезпечення сприятливих умов для розвитку економіки України, гармонізація законодавства України із законодавством Європейського Союзу та міжнародними стандартами.

Згідно із ч. 1 ст. 3 Закону України «Про споживче кредитування» цей Закон регулює відносини між кредитодавцями, кредитними посередниками та споживачами під час надання послуг споживчого кредитування, а також відносини, що виникають у зв`язку з врегулюванням простроченої заборгованості за договорами про споживчий кредит та іншими договорами, передбаченими частиною другою цієї статті.

Статтею 1 Закону України «Про споживче кредитування» визначено терміни, які вживаються у нормативно-правовому акті, а саме:

- кредитодавець - банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право надавати споживчі кредити;

- споживач - фізична особа, яка уклала або має намір укласти договір про споживчий кредит;

- кредитний посередник - фізична особа, фізична особа - підприємець або юридична особа, яка не виступає кредитодавцем і надає посередницькі послуги у сфері споживчого кредитування від імені, в інтересах та за дорученням кредитодавця або від свого імені в інтересах кредитодавця.

Договір позики №05/12/17-1 від 05.12.2017, який укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а також правовідносини щодо його виконання, не підпадають під сферу дії Закону України «Про споживче кредитування», а тому висновки суду у цій частині є хибними.

Таким чином, розмір неустойки, визначений судом першої інстанції, є неправильним.

Згідно із розрахунку заборгованості, наданого представником позивача, ОСОБА_2 за договором позики № 05/12/17-1, від 05.12.2017 року, за період з 06.03.2019 року по 29.06.2021 року (дата подання заяви про збільшення позовних вимог), має основну заборгованість у розмірі 779,00 доларів США, що еквівалентно 21166,36 грн. (згідно курсу НБУ 1$= 27.1712), а також інфляційні збитки у розмірі 3062,77 грн., 3% річних у розмірі 1471,79 грн., неустойка (1% за кожний календарний день існування простроченої заборгованості, від суми заборгованості) 179279,07 грн., а у загальній сумі розмір заборгованості становить 204980,00 грн. (а. с. 81 84).

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення.

Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків у момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків здебільшого довести або складно, або неможливо взагалі.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законом можуть встановлюватись правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Зокрема, такими правилами є норми про неустойку (статті 549552 ЦК України). Щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини третьої статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити. Якщо неустойка стягується понад збитки (частина перша статті 624 ЦК України), то вона також не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер. По-перше, вона стягується не понад дійсні збитки, а лише понад збитки у доведеному розмірі, які, як правило, є меншими за дійсні збитки. По-друге, для запобігання перетворенню неустойки на каральну санкцію суд має застосовувати право на її зменшення. Право суду на зменшення неустойки є проявом принципу пропорційності у цивільному праві.

Частиною третьою статті 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Норма частини третьої статті 551 ЦК України з урахуванням норм процесуального права щодо загальних засад цивільного судочинства дає право суду зменшити розмір неустойки, зокрема за умови, що він значно перевищує розмір збитків.

Суд врахував, що частина третя статті 551 ЦК України, з урахуванням статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства, надає суду право зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступінь виконання зобов`язання боржником; причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1120цс15, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 703/1181/16, від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16.

З огляду на викладене, на підставі частини третьої статті 551 ЦК України, а також виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, суд, в тому числі і з власної ініціативи, може зменшити розмір неустойки (пені) до її розумного розміру.

З матеріалів справи вбачається, що розмір заборгованості становить 21 166,36 грн, а неустойка (1% за кожний календарний день існування простроченої заборгованості, від суми заборгованості) 179 279,07 грн, що значно перевищує розмір основної заборгованості.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що розмір неустойки, який підлягає стягненню становить 21 166,36 гривень.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Таким чином, судова колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, не довів обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, висновки районного суду не відповідають обставинам справи, у зв`язку з чим є підстави для зміни рішення суду першої інстанції, шляхом збільшення розміру неустойки.

Порядок оскарження постанови суду апеляційної інстанції.

У зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 10 серпня 2021 року змінити в частині стягнення неустойки, збільшивши її розмір з 3174, 95 гривень до 21 166,36 гривень.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 08 вересня 2023 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

С.М. Сегеда