ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«21» лютого 2023 року

м. Харків

справа № 638/5315/20

провадження № 22ц/818/379/23

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів Мальованого Ю.М., Яцини В.Б.,

учасники справи:

позивачка - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - Східне міжрегіональне Управління міністерства юстиції м. Харків

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 листопада 2022 року в складі судді Подус Г.С.

в с т а н о в и в:

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Східне міжрегіональне Управління міністерства юстиції м. Харків про розірвання договору довічного утримання (догляду).

Ухвалою судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 травня 2020 року прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у даній справі.

У листопаді 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про розірвання договору довічного утримання.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 листопада 2022 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 повернуто заявнику, роз`яснено позивачу за зустрічним позовом право звернутися з вказаним позовом у загальному порядку.

На вказану ухвалу суду ОСОБА_2 через представника ОСОБА_3 та через представника ОСОБА_4 подав апеляційні скарги, в яких просив скасувати ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційні скарги мотивовані тим, що при ухваленні судового рішення суд першої інстанції порушив норми процесуального права. Так, під час розгляду його заяви про поновлення йому процесуального строку на подання зустрічного позову суд мав виходити із того, що первісний і зустрічний позови витікають із одних правовідносин, їх спільний розгляд є доцільним, і сприятиме більш повному і об`єктивному дослідженню обставин справи, дозволить встановити фактичні взаємовідносини сторін, виключити ухвалення взаємосуперечливих чи взаємовиключних судових рішень. В іншій апеляційній скарзі зазначено, що в зустрічному позові представником обґрунтовано підставу пропуску визначеного судом строку подати зустрічний позов, мотиви якого зводились лише до неякісної правової допомоги попередніх представників, які не подали відзиву на позов, що судом першої інстанції залишено без уваги. Посилався на те, що судом підтверджено, що заява про продовження строку була подана і за результатом її розгляду задоволена, а тому строк на подачу відзиву та зустрічного позову був продовжений протокольною ухвалою суду, що є підтвердженим доказом поважності пропуску строку на подачу зустрічного позову. Вважав, що з дня продовження строку на подачу зустрічного позову в судовому засіданні від 08 листопада 2021 року до подачі зустрічного позову пройшло 9 днів. Зауважив, що разом із заявою про продовження процесуального строку в судовому засіданні 08 листопада 2021 року подано лише відзив на позовну заяву, а також наголошено на визначення строку для подачі зустрічного позову. Вказав, що у судовому засіданні від 15 вересня 2021 року зазначено про його бажання подати відзив та зустрічний позов. Судом протокольно надано строк на ознайомлення з матеріалами справи та подачу зустрічного позову, тому саме з 15 вересня 2021 року почався відлік строку на подачу відзиву на позов, який був прийнятий 08 листопада 2021 року, а строк для подачі зустрічного позову почав свій перебіг після наголошення підстав його пропуску з 08 листопада 2021 року.

03 лютого 2023 року до суду апеляційної інстанції від ОСОБА_1 надійшли відзиви на апеляційні скарги відповідача, в яких вона просила ухвалу суду залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення, посилаючись на те, що порушень судом норм процесуального права при постановленні ухвали не було.

13 лютого 2023 року до суду апеляційної інстанції від третьої особи надійшов відзив на апеляційні скарги, в якому зазначено про необґрунтованість апеляційних скарг та відсутність порушень судом норм процесуального права.

Частиною 13 статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно частини 2 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_2 необхідно залишити без задоволення, ухвалу суду залишити без змін.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що оскільки ОСОБА_2 подав зустрічну позовну заяву з порушенням строку, встановленого частиною першою статті 193 ЦПК України, тому наявні підстави для повернення зустрічної позовної заяви, що не позбавляє заявника подати позов в загальному порядку.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 16 квітня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Східне міжрегіональне Управління міністерства юстиції м. Харків, про розірвання договору довічного утримання (догляду).

Ухвалою судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 травня 2020 року прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у даній справі; призначено підготовче судове засідання на 19 червня 2020 року о 15:00 год; визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Також зазначено, що відповідно до частини 1 статті 193 ЦПК України у строк для подання відзиву відповідач має право пред`явити зустрічний позов.

Копії вказаної ухвали, позовної заяви та доданих документів, надіслано учасникам справи.

Матеріали справи містять зворотне повідомлення з конвертом, який адресовано ОСОБА_2 та повернуто у зв`язку з закінченням встановленого строку зберігання (а.с.82).

19 червня 2020 року представник ОСОБА_2 ОСОБА_5 ознайомився з матеріалами справи, про що написав відповідну розписку (а.с.37).

24 липня 2020 року представник ОСОБА_2 ОСОБА_5 звернувся до суду першої інстанції з заявою про відкладення розгляду справи, а також зазначив про те, що саме 19 червня 2020 року ним отримано копію ухвали про відкриття провадження у справі з копією позовної заяви з додатками. Крім іншого просив визнати поважними причини пропуску строку на подання відзиву на позовну заяву та продовжити процесуальний строк на подачу відзиву на позов (а.с.70-71).

28 жовтня 2020 року представником ОСОБА_2 ОСОБА_5 подано заяву про відкладення розгляду справи (а.с.85).

10 грудня 2020 року проведено підготовче судове засідання, за результатами якого було закрито підготовче провадження та призначено вказану справу до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 11 лютого 2021 року о 14 : 00; сторони в підготовче судове засідання не з`явилися.

11 лютого 2021 року представник ОСОБА_2 ОСОБА_5 за допомогою системи «Електронний суд» подав заяву про об`єднання в одне провадження цивільних справ № 638/5315/20 та № 638/5314/20 (а.с.94-95).

29 березня 2021 року другим представником ОСОБА_2 ОСОБА_6 отримано копію ухвали суду першої інстанції про відкриття провадження у справі від 13 травня 2020 року, про що написано відповідну розписку (а.с.109).

13 квітня 2021 року другим представником ОСОБА_2 ОСОБА_6 до суду подано заяву про об`єднання в одне провадження цивільних справ № 638/5315/20 та № 638/5314/20, яку не підписано (а.с.106-107).

13 квітня 2021 року другий представник ОСОБА_2 ОСОБА_6 отримав позовну заяву з додатками та ознайомився з матеріалами справи (а.с.129,130).

09 вересня 2021 року новий представник ОСОБА_2 ОСОБА_4 звернувся до суду з заявою про вступ представника та ознайомлення з матеріалами справи. 15 вересня 2021 року він ознайомився з ними (а.с.135). В судовому засіданні представницею позивачки оголошено вступне слово.

08 листопада 2021 року ОСОБА_2 подав до суду заяву про продовження процесуального строку на подання відзиву і зустрічного позову, в якому посилався на те, що представник ОСОБА_6 ввів його в оману щодо наявності у нього підстав для представництва, оскільки на час укладення з ним договору він ще не мав свідоцтва на право зайняття адвокатською діяльністю. Щодо повноважень адвоката Іващенка Д.С. зазначив, що договір про надання правової допомоги від 09 червня 2020 року укладався виключно для кримінального провадження, а не для представництва його інтересів у цивільній справі. Також стверджував, що вказані вище представники довгий час уникали з ним зустрічі та не надавали звіт про виконану ними роботу і фактично вводили його в оману щодо дійсних обставин по цивільному процесу. Зокрема, ОСОБА_6 переконував його у тому, що ним подано і відзив на позовну заяву, і зустрічний позов. Також ОСОБА_6 і ОСОБА_5 наполягали на тому, щоб він не приймав особистої участі у судовому розгляді. Лише після ознайомлення із матеріалами справи іншим адвокатом з`ясувалось, що відзив і зустрічний позов так і не були подані. Посилався на те, що після ознайомлення з матеріалами справи з 15 вересня 2021 року по 01 листопада 2021 року представнику був потрібний час для ознайомлення із великою кількістю документів, які знаходились у нього і стосувались обставин цієї складної справи.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 17 січня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_4 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 листопада 2021 року про відмову у прийнятті зустрічного позову повернуто без розгляду, оскільки ОСОБА_2 оскаржувалося судове рішення, яке не ухвалювалось судом.

17 листопада 2021 року ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_4 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про розірвання договору довічного утримання, в якому зокрема зазначено, що своєчасно подати зустрічний позов у строки, встановлені судом відповідач не встиг, в тому числі, через неякісну правову допомогу попередніх представників, а тому даний позов подається із порушенням процесуального строку разом із клопотанням про його продовження. Просив розірвати договір довічного утримання (догляду) від 29 липня 2015 року та визнати за ОСОБА_2 право власності на частку у спірній квартирі АДРЕСА_1 , вирішити питання щодо судових витрат.

17 листопада 2022 року надійшли заперечення на зустрічну позовну заяву представниці позивачки, яка вказувала на те, що зустрічний позов подано з порушенням вимог частини 1 статті 193 ЦПК України.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 листопада 2022 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 повернуто заявнику, роз`яснено позивачу за зустрічним позовом право звернутися з вказаним позовом у загальному порядку. Також в ній зазначено, що в судовому засіданні 15 вересня 2021 року представником ОСОБА_2 не було заявлено жодних клопотань про необхідність додаткового строку чи поновлення строку для подачі відзиву.

Частиною першою статті 193 ЦПК України встановлено, що відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

Строк для подання відзиву (зустрічного позову) встановлюється в ухвалі про відкриття провадження у справі (частина перша статті 191 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 194 ЦПК України зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої статті 193 цього Кодексу, ухвалою суду повертається заявнику.

Судом установлено, оскільки представником ОСОБА_2 ОСОБА_5 отримано копію ухвали про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви 19 червня 2020 року, строк для подання відзиву та відповідно пред`явлення зустрічного позову сплив 06 липня 2020 року (перший робочий день після вихідних днів).

Згідно з частиною першою статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Відповідно до частин першої, другої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасниками справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції з заявою про продовження процесуального строку на подання відзиву і зустрічного позову та в подальшому подав зустрічний позов.

Зі змісту довіреності від 09 червня 2020 року вбачається, що ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_6 та ОСОБА_5 бути його представниками та/або захисниками у цивільних, адміністративних, кримінальних справах у будь-яких судових установах тощо.

ОСОБА_5 отримав свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю 08 серпня 2007 року (а.с.40), а ОСОБА_6 20 жовтня 2020 року (а.с.104). Кожен з представників на підставі відповідних документів вчиняв процесуальні дії (складання та подання заяв, ознайомлення з матеріалами справи) по цій цивільній справі, про що було відомо позивачу.

Постановляючи ухвалу про повернення зустрічного позову, суд правильно виходив з того, що представники ОСОБА_2 добросовісно користувалися процесуальними права, зловживань правами з їхнього боку не було, а зміна представників по справі сама по собі не є підтвердженням недобросовісності виконання обов`язків.

Доводи ОСОБА_2 щодо неякісної правової допомоги представників, яка зводилася до неподання ними відзиву на позов, що є підставою для задоволення апеляційних скарг судова колегія не приймає до уваги, оскільки подання відзиву на позов, як вбачається із змісту статті 178 ЦПК України є правом, а не обов`язком сторін.

Посилання ОСОБА_2 на те, що оскільки строк на подачу відзиву на позов і відповідно зустрічної позовної заяви судом продовжено, тому ухвала про повернення зустрічного позову підлягає скасуванню судовою колегією також не приймається, виходячи з наступного.

Матеріали справи свідчать про те, що заяву про продовження строку на подачу відзиву на позов подавав представник ОСОБА_5 ще у липні 2020 року. Відзив на позов до теперішнього часу не подано, строк на подачу відзиву на позов, а відповідно і зустрічний позов вже сплинув. Новий представник ОСОБА_4 ознайомився з матеріалами справи 15 вересня 2021 року, а подав зустрічний позов більше як через два місяця 17 листопада 2021 року. Заява про продовження процесуального строку на подання відзиву і зустрічного позову подана ОСОБА_2 08 листопада 2021 року, а зустрічний позов 17 листопада 2021 року, що було вже під час представництва нових представників також з порушенням 15 денного строку, якщо рахувати з моменту ознайомлення нового представника з матеріалами справи та виходячи зі змісту ухвали суду першої інстанції від 13 травня 2020 року. Будь якої протокольної ухвали щодо продовження строку на подачу відзиву та зустрічного позову, як зазначив відповідач, матеріали справи не містять. Протоколу судового засідання від 08 листопада 2021 року матеріали справи також не містять. В протоколі судового засідання від 15 вересня 2021 року не зазначено, що представник відповідача просив продовжити процесуальний строк на подачу відзиву та зустрічного позову. Була оголошена перерва у судовому засіданні у зв`язку з викликом відповідача. Зауважень на протокол матеріали справи не містять. З 15 вересня 2021 року судові засідання проводилися: 17 листопада 2021 року, 04 лютого 2022 року та 18 листопада 2022 року. Наступне засідання призначено на 08 грудня 2022 року. Судового засідання 08 листопада 2021 року не проводилося.

Твердження ОСОБА_2 щодо того, що його представники ОСОБА_6 та ОСОБА_5 не мали права представляти його інтереси по цивільній справі є безпідставними, оскільки як вбачається з довіреності від 09 червня 2020 року їх повноваження містили і їхнє представництво як в цивільних, так і в адміністративних та кримінальних справах, що було відомо ОСОБА_2 , який підтвердив свою згоду на їхнє представництво своїм підписом. Дійсно, ОСОБА_6 мав право займатися адвокатською діяльністю тільки з 20 жовтня 2020 року, однак в довіреності він не був зазначений як адвокат, а як фізична особа, яку ОСОБА_2 уповноважив бути своїм представником, а свої повноваження як адвоката він почав здійснювати з 13 квітня 2021 року, коли мав це робити, подавши заяву про об`єднання позовів в одне провадження.

Таким чином, слід зазначити, що інтереси ОСОБА_2 представляли та представляють адвокати, які мають бути особами з високим рівнем правових знань, глибоким юридичним досвідом й усвідомленням сутності (та готовністю до реалізації) основних правил адвокатської етики, зокрема таких як домінантність інтересів клієнтів, компетентність та добросовісність у виконанні своїх обов`язків перед клієнтом. Будь яких скарг на дії представників ОСОБА_2 до відповідних органів не подавав.

Виходячи з наведеного слід зазначити, що оскільки зустрічний позов відповідач подав лише 17 листопада 2021 року, тобто поза межами строку, встановленого частиною першою статті 193 ЦПК України, суд першої інстанції обгрунтовано його повернув, що не призвело до порушення права відповідача на доступ до суду, оскільки він не позбавлений права у справі, що переглядається, спростовувати доводи позивача, а також вправі звернутися до суду з позовом про розірвання договору довічного утримання в загальному порядку.

Аналогічний висновок висловлено в постанові Верховного Суду від 28 грудня 2022 року у справі № 143/346/22 (провадження № 61-10815св22).

Повернення зустрічного позову у справі не є надмірним формалізмом, оскільки відповідає правилам частини другої статті 193 ЦПК України, а тому висновок суду не суперечить правовому висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 08 квітня 2020 року у справі № 761/41071/19 (провадження № 61-2192св20).

Отже, колегія суддів встановила, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції прийнята з додержанням норм процесуального права, а доводи апеляційних скарг висновків судів не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Оскільки розглядається лише процесуальне питання, а не вирішується спір по суті, питання щодо стягнення судового збору за подачу апеляційних скарг на цій стадії не вирішується.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.ст.381, 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді Ю.М. Мальований

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 21 лютого 2023 року.