Справа №2312/95/2012
Провадження №4-с/701/1/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"30" березня 2023 р. Маньківський районний суд, Черкаської області

в складі: головуючого-судді - Костенка А. І.

за участю секретаря - Брітан О. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Маньківка матеріали за скаргою ОСОБА_1 , представника скаржника ОСОБА_2 до Головного державного виконавця Дарницького РВ ДВС м. Київ ГУТЮ у місті Києві Фещук Олени Андріївни на постанову про накладення штрафу,

В С Т А Н О В И В :

Скаржник звернувся до суду із скаргою до Головного державного виконавця Дарницького РВ ДВС м. Київ ГУТЮ у місті Києві Фещук Олени Андріївни на постанову про накладення штрафу.

На підставу своїх вимог спирається на те, що 18 вересня 2018 року Головним державним виконавцем Дарницького районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Фещук Оленою Андріївною винесено постанову у виконавчому провадженні № 49687601 якою накладено на боржника ОСОБА_1 , штрафу у розмірі 50 % від суми заборгованості зі сплати аліментів 95 670,27 грн., що складає 47 835,14 грн.

Скаржник вважає постанову державного виконавця від 18 вересня 2018 року у виконавчому провадженні № 49687601, якою накладено на скаржника штраф у розмірі 50 % від суми заборгованості 95 670,27 грн., що складає 47 835,14 грн., незаконною виходячи з наступного.

Нормативною підставою для накладення на скаржника штрафу у розмірі 50 % від суми заборгованості зі сплати аліментів у постанові про накладення штрафу зазначено ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження"

Статтю 71 у Законі України "Про виконавче провадження" Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання від 03 липня 2018 року, який набрав чинності з 28 серпня 2018 року, доповнено частиною чотирнадцятою. Отже, чинна редакція ч. 14 ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження" діє з 28 серпня 2018 року.

В силу частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Положення Закону України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року № 1404-VIII та Закону України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року № 606-XIV, який втратив чинність 05 січня 2017 року та був чинний на момент відкриття виконавчого провадження, не містять санкцій аналогічних до чинної редакції ч. 14 ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження".

Вказує, що виходячи з наведеного, положення частини 14 статті 71 Закону України "Про виконавче провадження" не поширюється на заборгованість зі сплати аліментів, яка виникла до 28 серпня 2018 року, що і змусило скаржника звернутися до суду з відповідною скаргою.

Скаржник та представник скажника в судове засідання не з`явилися, але надали суду заяву, згідно якої скаргу підтримали в повному обсязі та просили її задоволити.

Головний державний виконавець Дарницького РВ ДВС м. Київ ГУТЮ у місті Києві Фещук О.А., в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином (рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення), причини неявки визнані поважними невідомі, заяв та клопотань про розгляд справи у її відсутності чи відкладення розгляду справи не надходило, але її неявка не перешкоджає розгляду справи по суті у її відсутність на підставі зібраних доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

За змістом ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного: постановою старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у місті Києві Хільченко Романом Володимировичем від 21.12.2015 р. відкрито виконавче провадження ВП № 49687601 з примусового виконання виконавчого листа № 2312/95/2012, виданого 28.05.2012 Маньківським районним судом Черкаської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дитини сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23.01.2012 року, і до досягнення дитиною повноліття (т. 1 а.с. 46).

13.05.2018 року старшим державним виконавцем Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Новіковим Олексієм Сергійовичем винесено постанову про арешт майна боржника (т. 1 а.с. 63-64), постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України (т. 1 а.с. 77-78), постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання (т. 1 а.с. 80-81), постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами (т. 1 а.с. 85-86).

Згідно розрахунку заборгованості по аліментам станом на 31.08.2018 року борг становить 95 670,27 грн., (т. 1 а.с. 89-90).

18.09.2018 року головним державним виконавцем Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Фещук Оленою Андріївною винесена постанова про накладення штрафу, якою за заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, накладено на боржника штраф на користь стягувача у розмірі 50% від суми заборгованості 95 670,27 грн., що складає 47 835,14 грн., (т. 1 а.с. 94-95).

Вважаючи оскаржувану постанову про накладення штрафу у сумі 47 835,14 грн., протиправною та такою, що підлягає скасуванню, скаржник звернувся до суду зі скаргою.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд застосовує джерела правового регулювання у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, та зважає на наступне.

Так, одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до частин 2, 3 статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України від 02.06.2016 № 1404-VІІІ "Про виконавче провадження" (далі - Закон № 1404-VІІІ).

Відповідно до частини 1статті 1 Закону № 1404-VІІІ виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно достатті 3 Закону № 1404-VIII підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Частиною 1 статті 5 Закону № 1404-VIII передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до частини 1 статті 13 Закону № 1404-VIII під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений статтею 71 Закону № 1404-VIII.

Відповідно до частини 3 статті 71 Закону № 1404-VIII визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

28.08.2018 р. набрав чинності Закон України від 03.07.2018 № 2475-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання", яким доповнено статтю 71 Закону № 1404-VIII частиною 14 наступного змісту:

«За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 20 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 30 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

У подальшому постанова про накладення штрафу у розмірі, визначеному абзацом першим цієї частини, виноситься виконавцем у разі збільшення розміру заборгованості боржника на суму, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік.

Суми штрафів, передбачених цією частиною, стягуються з боржника у порядку, передбаченому цим Законом, і перераховуються стягувачу».

Водночас згідно з частиною 4 статті 11 Закону № 1404-VIII строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої, частиною чотирнадцятою статті 71 цього Закону, обчислюється з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.

Вказані норми Закону № 1404-VIII станом на день прийняття державним виконавцем спірної постанови про накладення штрафу та ухвалення судом рішення у даній справі є чинними, неконституційними не визнавались.

Пунктом 8 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, визначено, що виконавець накладає на боржника штраф у розмірі та у випадках, визначених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону.

Постанова про накладення штрафу оформлюється відповідно до вимог пункту 7 розділу I цієї Інструкції та містить відомості про розмір заборгованості, яка утворилася з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання, та суму штрафу.

Відтак, враховуючи той факт, що з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання станом на 31.08.2018 року скаржник мав заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, суд дійшов висновку, що державний виконавець правомірно наклав на скаржника штраф у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів, передбаченому частиною 14 статті 71 Закону № 1404-VIII.

Суд відхиляє посилання позивача на той факт, що частина 14 статті 71 Закону № 1404-VIII в редакції, чинній з 28.08.2018, не поширює свою дію на заборгованість по аліментах, яка утворилась до вказаної дати, виходячи з дії законів у часі, з огляду на таке.

У рішенні від 09.02.1999 № 1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) Конституційний Суд України дійшов висновку про те, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Тобто дія нормативно-правового акта в часі пов`язується із вступом його в силу і з моментом втрати ним юридичної сили.

Отже від часу набрання чинності змін до Закону № 1404-VIII (з 28.08.2018) останній у такій редакції поширює свою дію на всю територію України і розповсюджується на всіх осіб.

Таким чином, при вирішенні справи слід керуватися положеннями Закону № 1404-VIII, чинними на час виникнення спірних правовідносин, а саме - часу прийняття оскаржуваної постанови.

Аналогічна правова позиція щодо дії норми закону в часі висловлена і Верховним Судом в постанові від 19.09.2018 у справі № 814/4386/15, висновки якого, в силу вимог частини 4 статті 263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Крім того суд зауважує, що частина 4 статті 11 Закону № 1404-VIII визначає, що заборгованість зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених частиною 14 статті 71 Закону № 1404-VIII, обчислюється з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання, а не з 28.08.2018, коли набрали чинності такі зміни в законодавстві.

При вирішенні даної справи суд враховує, що внесені до Закону № 1404-VIII зміни мали на меті посилення захисту прав дітей шляхом встановлення дієвого механізму притягнення до відповідальності осіб за несплату аліментів та ухилення в подальшому порушників від відбування призначеного стягнення за несплату аліментів (пояснювальна записка до проекту Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання").

На переконання суду, неможливість застосування частини 14 статті 71 Закону № 1404-VIII до заборгованості, що виникла до 28.08.2018, нівелювала б зміни до законодавства щодо посилення захисту прав дитини.

Статтею 27 Конвенції про права дитини, яка ратифікована Україною 27.02.1991, визначено, що Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Держави-учасниці вживають всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками або іншими особами, які відповідають за дитину як всередині Держави-учасниці, так і за кордоном.

Крім того сума штрафу, накладеного на підставі частини 14 статті 71 Закону № 1404-VIII, стягується з боржника на користь стягувача, тобто призначена для утримання дитини.

Враховуючи тривалу несплату скаржником аліментів на утримання своєї дитини, суд вважає накладення штрафу, який також стягується для утримання дитини, справедливим та відповідним міжнародним принципам захисту прав дитини.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в скарзі доводи скаржника є необґрунтованими, а скарга такою, що не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1, 3, 5, 11, 13, 71, 74 Закону України "Про виконавче провадження", ст. ст. 4, 5, 76-81, 259, 263-264, 447-451 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні скарги ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (жителя АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ), представника скаржника ОСОБА_2 до Головного державного виконавця Дарницького РВ ДВС м. Київ ГУТЮ у місті Києві Фещук Олени Андріївни (юридична адреса: просп. Бажана, буд. 7-є, м. Київ) на постанову про накладення штрафу - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Черкаського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А. І. Костенко