ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/4430/22 Номер провадження 22-ц/814/2400/23Головуючий у 1-й інстанції Бабенко Ю.П. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 лютого 2023 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Обідіної О.І.,

суддів: Бутенко С.Б., Прядкіної О.В.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Плужника Максима Валерійовича на рішення Київського районного суду м. Полтави від 19 вересня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Луганськ про скасування наказу, поновлення виплати середнього заробітку,-

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2022 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Плужник М.В. звернувся до суду з позовом до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Луганськ про скасування наказу та поновлення виплати середнього заробітку.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 04.06.2021 року ОСОБА_2 прийнято на роботу до відповідача.

17.02.2022 Наказом №27-рс командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 прийнято на військову службу на підставі контракту про проходження військової служби у Збройних Силах України строком на 3 роки.

У зв`язку з чим, з 17.05.2022 року її увільнено від роботи на час проходження військової служби за контрактом, з одночасним збереженням місця роботи, посади та середнього заробітку на строк дії контракту .

Про те, з 19.07.2022 року на підставі внесених змін до законів України щодо оптимізації трудових відносин від 01.07.2022 року №2352-ІХ та Кодексу законів про працю України, їй було припинено збереження середнього заробітку за місцем роботи на весь час військової служби за контрактом.

Вважає, що даний наказ не відповідає вимогам законодавства, прийнятий з порушенням принципу дії закону в часі, оскільки вищевказані зміни до трудового законодавства на неї не поширюються з огляду на укладення контракту про проходження військової служби в травні 2022 року, тобто тоді, коли такі зміни іще не були прийняті та діяли норми трудового законодавства в частині збереження за військовослужбовцями середнього заробітку за основним місцем роботи на період дії контракту.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 19 вересня 2022 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з даним судовим рішенням, представника позивача ОСОБА_1 - адвокат Плужник М.В. оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам прави, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Зазначає, що припинення збереження середнього заробітку на весь час військової служби за контрактом позбавляє позивача га отримання додаткових грошових коштів, які передбачалися на законодавчому рівні, протягом всього часу несення військової служби.

Вказує, що оспорюваний наказ не відповідає вимогам чинного законодавства та порушує право працівника, який проходить військову службу на отримання середнього заробітку за основним місцем роботи, оскільки внесені до п. 3 ст. 119 КЗпП України зміни мали місце 01.07.2022 року у зв`язку з прийняттям Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», який набув законної сили 19 липня 2022 року, тобто вже після того, як позивач була прийнята на військову службу за контрактом та на неї розповсюджувались дія п. 3. ст. 119 КЗпП України, яка діяла на час підписання контракту.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до витягу з наказу №108 від 04.06.2021 року працівника Збройних Сил України ОСОБА_1 прийнято на роботу до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Луганськ та призначено на посаду економіста з договірних та претензійних робіт.

Наказом №127 від 01.07.2021 року ОСОБА_1 з посади економіста з договірних та претензійних робіт переведено на посаду інспектора з обліку та розподілу житлової площі.

Відповідно до витягу із наказу №27-рс від 17.05.2022 року ОСОБА_1 прийнято на військову службу за контрактом осіб рядового складу, з присвоєнням первинного військового звання «РЕКРУТ» та призначено на посаду діловода тилу.

Одночасно, наказом №97 від 17.05.2022 року працівника ОСОБА_1 , інспектора з обліку та розподілу житлової площі, увільнено від роботи з 17 травня 2022 року на час проходження військової служби за контрактом із збереженням місця роботи, посади та середнього заробітку на строк відповідно до вимог чинного законодавства.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 року №2352-ІХ були внесені зміни до ч.3 ст.119 КЗпП України, яку викладено в такій редакції: «За працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи і посада на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Вказаний закон набрав чинності 19.07.2022 року і на його виконання, наказом №142 від 19.07.2022 року ОСОБА_1 з 19.07.2022 року припинено збереження середнього заробітку на весь час військової служби за контрактом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що Законом № 2352 внесені зміни до ст. 119 КЗпП України, а саме в частині скасування норми щодо збереження роботодавцем середнього заробітку працівникам, призваним на строкову військову службу, а відтак оспорюваний позивачем наказ відповідає вимогам Закону ,тому відсутні правові підстави для його скасування.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Статтею 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Положення цього конституційного принципу кореспондуються з приписами статті 5 Цивільного кодексу України, згідно яких акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

19 липня 2022 року набрав чинності Закон №2352-ІХ, яким внесено зміни до КЗпП України, зокрема у частині третій статті 119 слова «зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток» замінено словами «зберігаються місце роботи і посада».

Тобто, починаючи з 19 липня 2022 року Законом, який вступив в законну силу, змінено регулювання трудових відносин осіб, які призвані на військову службу. Зокрема, за такими особами до дня фактичного звільнення з військової служби зберігається місце роботи і посада, у той час, як до внесення цих змін за особами, призваними на військову службу, зберігався ще і середній заробіток.

Отже, з часу набрання чинності Законом №2352-ІХ раніше існуючі трудові правовідносини осіб, які призвані на військову службу, повинні бути приведені у відповідність із новим юридичним регулюванням. У зв`язку з цим із 19 липня 2022 року за такими особами не зберігається середній заробіток за місцем роботи на час проходження ними військової служби. Натомість їм виплачується грошове забезпечення військовослужбовця в установленому законом розмірі

Таким чином, саме з 19.07.2022 р. законодавчо врегульовано питання виплат грошового забезпечення військовослужбовцям, які мають здійснюватися за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», тому на роботодавця не покладається обов`язок по збереженню та виплаті середнього заробітку за особами, визначеними в ч.3 ст.119 КЗпП України.

За таких обставин суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини по справі та правильно застосував норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, у зв`язку з чим дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги вищевказаних висновків місцевого суду не спростовують та не містять вказівку на обставини, які б свідчили про невірне вирішення спору.

Твердження апелянта про невірне застосування норм матеріального прав не заслуговує на увагу, оскільки судом зроблено правильний висновок про те, що наказ №97 начальника квартирно-експлуатаційного відділу м. Луганськ від 17.05.2022 про зупинення нарахування середнього заробітку ОСОБА_1 відповідає вимогам закону, внаслідок чого підстави для нарахування та виплати позивачу такого заробітку відсутні.

При цьому, суд зробив вірне посилання на те, що новий акт цивільного законодавства - Закон №2352-ІХ має бути застосований до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності, тобто починаючи з 19.07.2022 р., що відповідає принципу дії закону в часі, а відтак відсутні правові підстави для збереження за позивачем як за військовослужбовцем середнього заробітку за місцем роботи з моменту набрання чинності вказаного Закону.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382, 383, 384 ЦПК України колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Плужника Максима Валерійовича залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 19 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 20 лютого 2023 року.

Судді: О. І. Обідіна С. Б. Бутенко О. В. Прядкіна