ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/4338/21 Номер провадження 22-ц/814/2634/23Головуючий у 1-й інстанції Алтухова О.С. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Бутенко С. Б.

Суддів Обідіної О. І., Прядкіної О. В.

за участю секретаря: Ракович Д. Г.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 01 грудня 2022 року у складі судді Алтухової О. С.

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр-Агро-Груп», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Публічного Акціонерного Товариства Акціонерний банк «Укргазбанк», за участю третьої особи - засновника Товариства з обмеженою відповідальністю ОСОБА_4 , про визнання правочинів недійсними, виділ частки у спадковому майні,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом до ТОВ «УКР-АГРО-ГРУП», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ПАТ АБ «Укргазбанк», із залученням третьою особою по справі засновника ТОВ «Укр-Агро-Груп» ОСОБА_4 , у якому просив суд визнати недійсним договір купівлі-продажу серія та номер: НМТ99 р. № 2662, виданий 8.12.2017 приватним нотаріусом Носовою Ж. Б. Полтавського міського нотаріального округу, з продажу 1/2 частини земельної ділянки для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, розміром 0,2544 га, кадастровий № :04:046:0007, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , укладеного між ТОВ «Укр-Агро-Груп» та ОСОБА_2 , та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 38610646 від 8.12.2017; визнати недійсним договір купівлі-продажу серія та номер: НМТ95 р. № 2660, виданий 08.12.2017 приватним нотаріусом Носовою Ж. Б. Полтавського міського нотаріального округу, з продажу 1/2 частини земельної ділянки для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, розміром 0,2544 га, кадастровий № :04:046:0007, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , укладеного між ТОВ «Укр-Агро-Груп» та ОСОБА_3 , та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 38608269 від 08.12.2017; визнати недійсним договір купівлі-продажу серія та номер: НМТ97 р. № 2661, виданий 08.12.2017 приватним нотаріусом Носовою Ж. Б. Полтавського міського нотаріального округу, з продажу 1/2 частини нежитлової будівлі адміністративно-торгового комплексу та цеху соління риби, загальною площею 1495,9 кв. м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , укладеного між ТОВ «Укр-Агро-Груп» та ОСОБА_2 , та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 38609530 від 08.12.2017; визнати недійсним договір купівлі-продажу серія та номер: НМТ93 р. № 2659, виданий 08.12.2017 приватним нотаріусом Носовою Ж. Б. Полтавського міського нотаріального округу, з продажу 1/2 частини нежитлової будівлі адміністративно-торгового комплексу та цеху соління риби, загальною площею 1495,9 кв. м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , укладеного між ТОВ «Укр-Агро-Груп» та ОСОБА_3 , та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 38607814 від 08.12.2017; визнати недійсним на 1/2 частину частки з 60 відсотків майна - земельної ділянки для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, розміром 0.2544 га кадастровий № :04:046:0007, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , та нежитлової будівлі адміністративно-торгового комплексу та цеху соління риби, загальною площею 1495,9 кв. м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , договору іпотеки № 890/2021/ПОД-МСБ-11 серія та номер: р. № 1599, виданий 20.05.2021, видавник ОСОБА_5 , приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 58242043 від 20.05.2021; визнати за ним, ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину частки з 60 відсотків майна - земельної ділянки для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, розміром 0,2544 га, кадастровий № :04:046:0007, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , та нежитлової будівлі адміністративно-торгового комплексу та цеху соління риби, загальною площею 1495,9 кв. м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , та виділити її в натурі.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що він є спадкоємцем померлого співзасновника (учасника) ТОВ «Укр-Агро-Груп» та ТОВ «Фактор» ОСОБА_6 , частка якого у статутному капіталі вказаних товариств складала відповідно 60 та 80 процентів, решта в рівних частках належала ОСОБА_7 - нині покійному та ОСОБА_8 відповідно до Статуту.

Спадкоємцем першої черги за законом є також його малолітній брат ОСОБА_9 , який прийняв спадщину.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду від 16.10.2012 за позовом законного представника малолітнього спадкоємця - ОСОБА_10 визнано за ОСОБА_1 в порядку спадкування після померлого ОСОБА_11 право власності на 1/2 частину частки останнього у майні відповідачів пропорційну частці у статутному їх капіталі. При цьому у рішенні було встановлено, що спадщину після смерті ОСОБА_11 за законом прийняли його діти: ОСОБА_9 та ОСОБА_12 у рівних частинах по 1/2 частині, а вартість 1/2 частини частки майна ОСОБА_11 у майні ТОВ «Укр-Агро-Груп», що пропорційна його частці у статутному капіталі ТОВ «Укр-Агро-Груп» складає на день смерті спадкодавця 298 000 грн.

Вказував, що даним судовим рішенням була створена преюдиція відносно обов`язковості та вартості частки належного йому спадкового майна покійного батька у майні відповідача ТОВ «Укр-Агро-Груп».

Рішенням Лубенського міськрайонного суду від 12 травня 2017 року у справі № 539/248/17, яке залишене без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 11 липня 2017 року, за ним визнано в порядку спадкування після померлого ОСОБА_11 право власності на 1/2 частину частки ОСОБА_11 у майні ТОВ «Фактор» пропорційно частці у статутному капіталі ТОВ «Фактор» та право власності на 1/2 частину частки ОСОБА_11 у майні ТОВ «Укр-Агро-Груп» пропорційно частці у статутному капіталі ТОВ «Укр- Агро-Груп».

Вказане рішення оскаржувалось відповідачами та його виконання було призупинено ухвалою суду касаційної інстанції на вимогу відповідача до жовтня 2018 року. Однак Верховний Суд залишив в силі вищезазначені судові рішення відносно його вимог.

Спадкове майно складається із земельної ділянки з кадастровим номером :04:046:0007 за адресою: АДРЕСА_1 , та нежитлової будівлі адміністративно-торгового комплексу та цеху соління риби загальною площею 1495.9 кв. м, відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру прав на нерухоме майно № 270984151.

Зазначав, що, уникаючи виконання зобов`язань перед ним у частині виплати йому, як спадкоємцю, вартості частини майна пропорційної в частці в майні померлого учасника, або виділу в натурі майна, відповідач ТОВ «Укр-Агро-Груп» провів перереєстрацію товариств за межі Полтавської області, а його засновники, беніфіціари та кінцеві власники: ОСОБА_13 та ОСОБА_3 , позбавили ТОВ «Фактор» майна та перереєстрували його адресу. Крім цього майно ТОВ «Укр-Агро-Груп», у якому частина належить йому, оформили на фізичних осіб.

Так, основні засоби виробництва відповідача ТОВ «Укр-Агро-Груп», а саме: земельна ділянка кадастровим номером :04:046:0007 за адресою АДРЕСА_1 та розташована на ній нежитлова будівля адміністративно-торгового комплексу та цеху соління риби загальною площею 1495.9 кв. м з обладнанням з метою укривання від розподілу спадкового майна були продані відповідачем - ТОВ «Укр-Агро-Груп» 08.12.2017 громадянам ОСОБА_3 та ОСОБА_2 - матері іншого співвласника відповідача ТОВ «Укр-Агро-Груп».

Знаючи про набрання законної сили рішенням Лубенського міськрайонного суду від 12 травня 2017 року у справі № 539/248/17 про визнання за ним права на частку спадкового майна ТОВ «Укр-Агро-Груп», відповідач оформив договори купівлі-продажу з метою приховування майна від виділу частки спадщини, на осіб, які також достеменно знають обставини, та про належність йому частини майна.

Відповідачі не повідомили нотаріуса про його право на вказане майно та наявність визнаного права за рішенням суду, а нотаріус оформив, порушуючи публічний порядок, правочини - вказані вище договори купівлі-продажу, метою яких є приховування майна від розподілу між спадкоємцем, що є підставою для визнання їх недійсними та скасування державної реєстрації прав.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 01 грудня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено за безпідставністю.

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що суд першої інстанції не взяв до уваги рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 12.05.2017, яке набрало законної сили, та дійшов хибного висновку, що спадкове майно після ОСОБА_11 складається тільки із часток в статутному капіталі.

Наголошує, що як на момент смерті його батька ОСОБА_11 , так і на момент його виведення зі складу засновників, а також на момент винесення рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 12.05.2017, яким за ним визнано право власності на 1/2 частку частки спадкодавця у майні ТОВ «Укр-Агро-Груп», нежитлова будівля і земельна ділянка були у власності ТОВ «Укр-Агро-Груп», а отже попадають у сферу його спадкових майнових інтересів та прав, які виникли у момент прийняття ним спадщини, про що було достеменно відомо відповідачам під час укладення спірних договорів.

Зазначає, що посилання суду на пропуск ним строку позовної давності на оспорення договорів купівлі-продажу є припущенням, яке базується на твердженнях ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , проте про оскаржувані договори йому не було відомо на момент розгляду касаційної скарги ТОВ «Укр-Агро-Груп» у 2017 році, а відомості про них він отримав лише на стадії підготовки позовної заяви у 2021 році, оскільки ні продавці майна, ні його покупці, які знали про нього як про правонаступника, про укладення таких договорів його не повідомили, а навпаки всіляко приховували цей факт та заздалегідь вчиняли підготовчі дії для привласнення майна та земельних ділянок ТОВ «Укр-Агро-Груп», щоб не виділяти їх в натурі та приховати від нього як від спадкоємця частки товариства, тобто ухилилися від виконання рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 12.05.2017, а також обернули їх у свою власність шляхом зловживання службовими повноваженнями директором ОСОБА_2 та умислом протизаконного привласнення майна.

Вказує на порушення судом норм процесуального права в частині прийняття заперечень відповідачів на позовну заяву з порушенням норм частин четвертої, п`ятої статті 178, частини третьої статті 180 ЦПК України, а саме факту ненаправлення йому даних заперечень.

Вважає таким, що не відповідає дійсності твердження суду щодо того, що він не звергався до товариства з метою реалізації своїх прав, оскільки ним в ході розгляду справи неодноразово наголошувалося і в якості доказів було додано лист-відповідь на його звернення до засновників ТОВ «Укр-Агро-Груп» за підписом директора Пересади В. С. від 29.09.2017 про зупинення виконання рішення суду від 12.05.2017, який був проігнорований судом.

Проте вказане рішення не було скасоване, а його зупинення до кінця касаційного перегляду обмежило його у можливості реалізації наданого йому права на 1/2 частину у майні підприємства до жовтня 2018 року, тобто оформленням продавець фактично позбавив його можливості виділення та отримання частки в натурі у майні підприємства.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Колегія суддів апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін та їх представників, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Частина третя статті 3 ЦПК України встановлює, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Повноваження суду апеляційної інстанції визначено статтею 374 ЦПК України, згідно пункту 2 частини першої якої за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення згідно пунктів 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України є невідповідність висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

По справі встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_11 , внаслідок чого відкрилася спадщина, до складу якої відповідно до статті 1218 ЦК України увійшли всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві та момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкоємцями першої черги за законом померлого, які прийняли спадщину, у рівних частках є його діти - ОСОБА_6 та ОСОБА_1 .

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 16 жовтня 2012 року у справі № 2-1206/11, яке набрало законної сили 18 грудня 2012 року, за позовом законного представника неповнолітнього спадкоємця ОСОБА_10 визнано за ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в порядку спадкування право власності на 1/2 частину частки ОСОБА_11 у майні ТОВ «Укр-Агро-Груп», пропорційну його частці у статутному капіталі товариства, та стягнуто з ТОВ «Укр-Агро-Груп» на користь ОСОБА_10 вартість 1/2 частини частки ОСОБА_11 у майні ТОВ «Укр-Агро-Груп», що пропорційна його частці у статутному капіталі ТОВ «Укр-Агро-Груп», у розмірі 298 000 грн.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 12 травня 2017 року у справі № 539/248/17, яке набрало законної сили 11 липня 2017 року, визнано за позивачем ОСОБА_1 в порядку спадкування після померлого ОСОБА_11 право власності на 1/2 частину частки ОСОБА_11 у майні ТОВ «Укр-Агро-Груп» пропорційну частці у статутному капіталі ТОВ «Укр-Агро-Груп».

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 вересня 2017 року було зупинено виконання рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 12 травня 2017 року до закінчення касаційного провадження за касаційною скаргою ТОВ «Укр-Агро-Груп».

Постановою Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 12 травня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 11 липня 2017 року у справі № 539/248/17 залишено без змін, поновлено виконання рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 12 травня 2017 року.

08 грудня 2017 року на підставі договорів купівлі-продажу, посвідчених приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Носовою Ж. Б. за реєстровими номерами 2659, 2660, 2661, 2662, ТОВ «Укр-Агро-Груп» в особі директора Пересади В. І. відчужило належні товариству нежитлову будівлю, адміністративно-торговий комплекс та цех соління риби загальною площею 1495,9 кв. м та земельну ділянку, на якій вони розташовані, площею 0,2544 га з кадастровим номером :04:046:0007, що знаходяться в АДРЕСА_1 , передавши їх у власність ОСОБА_3 та ОСОБА_2 - по 1/2 частці кожному вказаних об`єктів нерухомого майна.

Того ж дня у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було зареєстровано право приватної спільної часткової власності на спірне нерухоме майно ОСОБА_3 (номер запису про право власності 23820112 та 23820428) та ОСОБА_2 (номер запису про право власності 23821743 та 23822675).

Відмовляючи у визнанні вказаних правочинів недійсними, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 внесли в касу підприємства кожний грошові кошти в сумі по 250 000 грн за частину нежитлової будівлі та по 63 500 грн за частину земельної ділянки, що підтверджується квитанціями до прибуткових касових ордерів, отже, відбулося повне виконання договорів купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: передача та прийняття майна, повна сплата його вартості. При цьому, на момент укладення оспорених договорів купівлі-продажу позивач не звертався до відповідача про виплату належної йому частки у статутному капіталі, ТОВ «Укр-Агро-Груп» не мало відкритих виконавчих проваджень, тобто міркування позивача про ухилення від виконання судового рішення визнано судом лише припущенням та не взято до уваги при вирішенні справи.

Судом також зазначено, що позивач не вказав які саме його дійсні права були порушені укладенням договорів купівлі-продажу саме цього нерухомого майна, а оскільки відповідач - ТОВ «Укр-Агро-Груп» не є банкрутом, позивач може захистити своє право шляхом звернення до товариства для виконання рішення суду, а саме: отримати свою спадкову частку в розмірі 298 500 грн.

Проте таких висновків суд дійшов при неправильному застосуванні норм матеріального права, з порушенням норм процесуального права, всупереч встановлених фактичних обставин справи.

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України право на звернення до суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи законний інтерес. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів за статтею 16 ЦК України, а загальні вимоги щодо недійсності правочину встановлені статтею 215 ЦК України.

Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці.

Отже правом оспорювати правочин Цивільний кодекс України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи статус таких осіб як «заінтересовані особи».

Згідно частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно із частиною третьою цієї ж статті якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Стаття 203 ЦК України передбачає, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Для вирішення питання про визнання недійсним правочину, оспорюваного заінтересованою особою, правове значення має встановлення впливу наслідку вчинення такого правочину на права та законні інтереси цієї особи.

У справі, що переглядається, встановлено наявність у позивача ОСОБА_1 права на частку в майні ТОВ «Укр-Агро-Груп», яку він набув в порядку спадкування за законом після померлого засновника (учасника) товариства, що підтверджено судовими рішеннями, які набрали законної сили, у справі № 539/248/17.

Висновки суду першої інстанції, що право позивача має бути захищене у спосіб звернення до ТОВ «Укр-Агро-Груп» для отримання вартості своєї спадкової частки в розмірі 298 500 грн є безпідставними, не відповідають змісту порушеного права позивача та не ґрунтуються на завданнях цивільного судочинства щодо справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав особи, що встановлені статтею 2 ЦПК України.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18) та від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18).

Згідно матеріалів справи позивач ОСОБА_1 має право на спадкову частку саме у майні ТОВ «Укр-Агро-Груп», яке належить йому з часу відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1 , що встановлено рішенням Лубенського міжрайонного суду Полтавської області від 12 травня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 11 липня 2017 року та постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 539/248/17-ц.

Так, судовими рішеннями, які набрали законної сили, встановлено, що ОСОБА_1 , як спадкоємець першої черги, успадкував від свого померлого батька - ОСОБА_11 не право участі у ТОВ «Фактор» та ТОВ «Укр-Агро-Груп» (статус учасника товариств), а право на частку у статутному капіталі товариств, тому він має право на визнання за ним права власності на 1/2 частину частки у майні вказаних товариств. Крім того, статутом ТОВ «Укр-Агро-Груп» не передбачено, що перехід частки у статутному капіталі допускається лише за згодою інших учасників товариства.

Вказані судові рішення відносно права власності позивача на 1/2 частину від частки ОСОБА_11 у майні ТОВ «Укр-Агро-Груп», пропорційної частці у статутному капіталі (60% від загального розміру статутного фонду ТОВ «Укр-Агро-Груп»), відповідно до пункту 9 частини першої статті 129 Конституції України, пункту 7 частини третьої статті 2, статті 18 ЦПК України є обов`язковими для виконання, а відсутність державної реєстрації відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права власності позивача на спадкове нерухоме майно не позбавляє його права користування та володіння належним йому на праві власності майном.

Відповідно до частини третьої статті 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Часом відкриття спадщини згідно частини другої статті 1220 ЦК України є день смерті особи (спадкодавця) або день, з якого вона оголошується померлою.

Таким чином, прийнявши в установленому законом порядку спадщину після смерті свого батька - ОСОБА_11 18 грудня 2009 року, позивач ОСОБА_1 набув прав володіння та користування спадковим майном, а тому може захищати свої порушені права та інтереси, вимагаючи судового захисту способами, визначеними частиною другою статті 16 ЦК України, зокрема, шляхом визнання правочину недійсним.

Відмовляючи у такому захисті, суд першої інстанції на вказане належної уваги не звернув, не врахував наявність у позивача правомочності власника спірного нерухомого майна та дійшов помилкового висновку, що відчуження такого майна не впливає на права позивача.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Згідно із частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

З конструкції частини третьої статті 13 ЦК України випливає, що дії особи, які полягають у реалізації такою особою свого права, однак вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, є формою зловживання правом.

Цивільно-правовий договір не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення.

Недійсність договору, як приватно - правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати.

Відповідно до приписів частини четвертої статті 236 ГПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19) викладено правовий висновок про те, що позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України.

Частиною першою статті 234 ЦК України встановлено, що фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Відповідно до частини третьої статті 228 ЦК України у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним.

По справі встановлено, що на час відчуження майна ТОВ «Укр-Агро-Груп» рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 12 травня 2017 року, яким за позивачем визнано право власності на частку цього майна, набрало законної сили та є обов`язковим до виконання. Зупинення 08 вересня 2017 року виконання рішення суду до закінчення касаційного провадження за клопотанням ТОВ «Укр-Агро-Груп» не змінює час набрання ним чинності - 11 липня 2017 року та обов`язковість судового рішення, що є конституційною засадою цивільного судочинства, не скасовує.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частина друга статі 2 ЦПК України).

У постанові від 20 травня 2020 року у справі № 922/1903/18 Верховний Суд зазначив, що в обранні варіанта добросовісної поведінки боржник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими. Також поведінка боржника повинна відповідати критеріям розумності, що передбачає, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кожний кредитор вправі розраховувати, що усі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані.

Тому усі боржники мають добросовісно виконати усі свої зобов`язання, а в разі неможливості такого виконання - надати справедливе та своєчасне задоволення прав та правомірних інтересів кредитора.

Особа, яка є боржником перед своїми контрагентами, повинна утримуватись від дій, які безпідставно або сумнівно зменшують розмір її активів.

Тож відчужуючи спірне нерухоме майно з метою виведення його з власності товариства, відповідач, який ініціював касаційний перегляд та зупинення виконання рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 12 травня 2017 року, будучи обізнаним про права позивача на спірне нерухоме майно, діяв очевидно недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам позивача, оскільки уклав договори, які порушують майнові права останнього, як спадкоємця майна померлого співвласника товариства.

Доказів наявності у ТОВ «Укр-Агро-Груп» іншого майна, яке б припадало на частку позивача, матеріали справи не містять.

Відсутні у справі й докази оприбуткування ТОВ «Укр-Агро-Груп» та здавання готівкової виручки (готівки) для її зарахування на рахунки в банках в порядку та строки, встановлені Положенням про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 № 637, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 13 січня 2005 р. за № 40/10320, що діяло на час укладення спірних договорів, тому висновки суду першої інстанції про повне виконання договорів купівлі-продажу нерухомого майна та повну сплату його вартості шляхом внесення відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_2 готівкових коштів у сумі по 313 500 грн кожним у касу товариства не є обґрунтованими та такі обставини належними, допустимими та достатніми доказами не підтверджені.

Вказані обставини в їх сукупності свідчать про недійсність оспорених позивачем договорів купівлі-продажу належних ТОВ «Укр-Агро-Груп» нежитлової будівлі, адміністративно-торгового комплексу та цеху соління риби загальною площею 1495,9 кв. м та земельної ділянки площею 0,2544 га, кадастровий номер :04:046:0007, що знаходяться в АДРЕСА_1 , як укладених з порушенням загальних засад цивільного законодавства, внаслідок недобросовісної поведінки та зловживання правами на шкоду правам позивача з метою невиконання судового рішення про визнання за ОСОБА_1 права власності на спадкову частку у майні ТОВ «Укр-Агро-Груп», що належала ОСОБА_11 на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_3 , та позбавлення позивача права на майно ТОВ «Укр-Агро-Груп», як об`єкт речових прав.

Доводи відповідачів щодо спливу позовної давності до заявлених позивачем вимог відхиляються апеляційним судом, як безпідставні, оскільки позивач ОСОБА_1 не є стороною спірних правочинів та за загальним правилом частини першої статті 261 ЦК України для вимоги про визнання правочину недійсним перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась, або могла довідатись про вчинення цього правочину, що відповідно до частини другої статті 77 ЦПК України належить до предмета доказування у справі.

Частиною четвертою статті 267 ЦК України встановлено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Проте, по справі встановлено та не спростовано відповідачами, що про вчинення спірних правочинів позивач дізнався з інформаційної довідки 270984151 від 18.08.2021 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, тому звернувшись до суду з позовом про визнання правочинів недійсними 22.10.2021 загального трирічного строку позовної давності він не пропустив.

Доводи відповідачів, що до дати звернення з цією позовною заявою позивачем не вчинено жодних дій на відновлення тих прав, які він вважає порушеними, не беруться апеляційним судом до уваги, оскільки відповідно до частини другої статті 12 ЦК України нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом. Крім того, виконання рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 12 травня 2017 року у справі № 539/248/17-ц було поновлено Верховним Судом лише 17 жовтня 2018 року, коли спірне майно вже було протиправно відчужене відповідачем, що унеможливило реалізацію позивачем своїх законних прав.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу від 08 грудня 2017 року є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки спірними договорами, які носять фраудаторний характер, порушено права позивача на спірне нерухоме майно.

В частині скасування рішень про державну реєстрацію прав відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на спірне нерухоме майно, апеляційний суд виходить за наступного.

За змістом пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Загальними засадами державної реєстрації прав є: 1) гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження; 2) обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав; 2-1) одночасність вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва, майбутнім об`єктом нерухомості та державної реєстрації прав; 3) публічність державної реєстрації прав; 4) внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом; 5) відкритість та доступність відомостей Державного реєстру прав (частина перша статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Частиною третьою статті 26 в редакції Закону № 2255-IX від 12.05.2022 встановлено, що відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

Відповідно до частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Отже, для поновлення у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію права власності ТОВ «Укр-Агро-Груп» на нежитлову будівлю, адміністративно-торговий комплекс та цех соління риби за адресою: АДРЕСА_1 та реєстрацію права власності на земельну ділянку кадастровий номер :04:046:0007 є достатньо рішення суду про визнання недійсними правочинів спірних договорів купівлі-продажу від 08.12.2017, на підставі яких було здійснено державну реєстрацію права приватної спільної часткової власності ОСОБА_2 (номери запису про право власності 23822675, 23821743) та ОСОБА_3 (номери запису про право власності 23820428, 23820112) на вказані об`єкти нерухомого майна, тому вимоги позивача про скасування рішень про державну реєстрацію прав власності на спірне майно (індексні номери 38610646, 38608269, 38609530, 38607814 від 08.12.2017) за незаконними володільцями не є необхідним для відновлення прав позивача.

Таким чином, позовні вимоги позивача про скасування рішень державного реєстратора - приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Носової Ж. Б. про державну реєстрацію прав на підставі недійсних договорів купівлі-продажу від 08.12.2017 не підлягають задоволенню, оскільки є неефективним способом захисту порушеного права позивача, а тому в цій частині слід у позові відмовити.

Апеляційний суд також вважає зайвими й вимоги позивача про визнання за ним права власності на 1/2 частину частки з 60 відсотків майна - земельної ділянки для будівництва та обслуговування будівель торгівлі розміром 0,2444 га, кадастровий номер :04:046:0007 та нежитлової будівлі адміністративно-торгового комплексу та цеху соління риби загальною площею 1495,9 кв. м, що розташовані по АДРЕСА_1 , та виділення її в натурі, оскільки вирішення цього питання лежить у площині виконання рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 12 травня 2017 року у справі № 539/248/17.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку про скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції та ухвалення по справі нового судового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 .

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 01 грудня 2022 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу 1/2 частини земельної ділянки для будівництва та обслуговування будівель торгівлі площею 0,2544 га, кадастровий номер :04:046:0007, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Укр-Агро-Груп» та ОСОБА_2 08 грудня 2017 року та посвідчений того ж дня приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Носовою Жанною Борисівною за реєстровим № 2662.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу 1/2 частини земельної ділянки для будівництва та обслуговування будівель торгівлі площею 0,2544 га, кадастровий номер :04:046:0007, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Укр-Агро-Груп» та ОСОБА_3 08 грудня 2017 року та посвідчений того ж дня приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Носовою Жанною Борисівною за реєстровим № 2660.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу 1/2 частини нежитлової будівлі адміністративно-торгового комплексу та цеху соління риби загальною площею 1495,9 кв. м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Укр-Агро-Груп» та ОСОБА_2 08 грудня 2017 року та посвідчений того ж дня приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Носовою Жанною Борисівною за реєстровим № 2661.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу 1/2 частини нежитлової будівлі адміністративно-торгового комплексу та цеху соління риби загальною площею 1495,9 кв. м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Укр-Агро-Груп» та ОСОБА_3 08 грудня 2017 року та посвідчений того ж дня приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Носовою Жанною Борисівною за реєстровим № 2659.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. Б. Бутенко

Судді О. І. Обідіна

О. В. Прядкіна