ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/404/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2023 року Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Трусової Т. О. з секретарем судового засідання Кирик К. С. за участі представників сторін ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя та визнання солідарного обов`язку з повернення коштів,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Дарницького районного суду міста Києва перебувала цивільна справа № 753/18200/18 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя.

У цій справі ОСОБА_3 (далі також - ОСОБА_3 , позивач) пред`явив до ОСОБА_4 (далі також - ОСОБА_4 , відповідачка) зустрічний позов,у якому просив: визнати спільною сумісною власністю подружжя ноутбук марки ASUS, ЮСБ-хаб та кухонний комбайн марки KENWOOD (далі також - спірне майно); стягнути з відповідачки на його користь половину вартості ноутбука в розмірі 17 999 грн, половину вартості ЮСБ-хабу в розмірі 1 124,50 грн, половину вартості кухонного комбайну в розмірі 6 259,50 грн; стягнути з відповідачки на його користь борг за кредитом в розмірі 60 458,42 грн; визнати за відповідачкою солідарний обов`язок з повернення коштів за договором позики в розмірі 50 000 дол. США (т. 2 а.с. 205-210).

Вимоги зустрічного позову мотивовані тим, що ноутбук, ЮСБ-хаб та кухонний комбайн були придбані в період шлюбу сторін і є спільною сумісною власністю подружжя, а з огляду на те, що ці предмети відповідачка забрала у свою власність та володіння, поділ спірного майна має здійснюватись шляхом стягнення з неї грошової компенсації половини його вартості. Також в період шлюбу ОСОБА_3 взяв в АТ «КБ «Приватбанк» кредит в розмірі 120 916,85 грн, погашення якого відбулося після розірвання шлюбу, у зв`язку з чим у відповідачки наявний обов`язок з відшкодування половини суми кредиту. Окрім того автомобіль, який заявлено до поділу в рамках первісного позову, було придбано ОСОБА_3 за кошти, позичені у батька, у зв`язку з чим у нього та у відповідачки наявний солідарний обов`язок з повернення суми позики.

Ухвалою від 20.01.2022 (протокольною) суд відмовив у прийнятті зустрічного позову та повернув зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 (т. 2 а.с. 93-94).

27.04.2022 суд ухвалив рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя (т. 2 а.с. 176-182).

Вказаним рішенням суд стягнув з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 грошову компенсацію вартості частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль «Honda Crosstour», 2013 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , з урахуванням заліку взаємних вимог (в частині судових витрат), в розмірі 117 190,39 грн.

Постановою Київського апеляційного суду від 03.10.2022 скасовано протокольну ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 20.01.2022 про відмову у прийнятті зустрічної позовної заяви, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду (т. 3 а.с. 4-12).

Ухвалою судді від 04.11.2022 зустрічну позовну заяву залишено без руху з підстав відсутності в матеріалах справи копії позовної заяви з додатками (т. 3 а.с. 17).

21.11.2022 на виконання вимог вищевказаної ухвали від позивача в особі його представника надійшла копія позовної заяви з додатками (т. 3 а.с. 19).

Ухвалою від 22.11.2022 суд відкрив провадження у справі за позовом ОСОБА_3 та призначив справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в судове засідання (т. 3 а.с. 26-27).

26.12.2022 від відповідачки в особі її представника надійшов відзив на позовну заяву із запереченнями проти вимог позивача, які мотивовані тим, що вартість заявленого до поділу майна жодним чином не обґрунтована і не доведена, позивачем також не доведено, що борг за кредитним договором є спільним боргом подружжя, а позика від батька, якщо навіть такий факт і мав місце, була отримана до шлюбу сторін і при цьому рішенням суду, яке набрало законної сили, установлено придбання автомобіля за кошти подружжя (т. 3 а.с. 42-45).

Заслухавши представників сторін, дослідивши докази і письмові і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 26.10.2013 по 15.01.2019.

Сторони в суді визнали факт придбання ними в період шлюбу ноутбука марки ASUS, ЮСБ-хабу та кухонного комбайну марки KENWOOD.

Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності подружжя, яка знайшла своє вираження у статті 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України), відповідно до положень якої майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності … . Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина третя статті 368 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) також передбачає презумпцію дії режиму спільної сумісної власності щодо майна, набутого подружжям за час шлюбу, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, а відтак заявлені до поділу речі побутового вжитку суд визнає об`єктами права спільної сумісної власності сторін.

За принципом диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи і в межах заявлених нею вимог, а відтак суд не приймає до уваги доводи відповідачкипро набуття під час шлюбу іншого майна, яке залишилось у володінні позивача, оскільки його поділ не є предметом розгляду цієї справи.

Право дружини і чоловіка на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, передбачене нормою статті 69 СК України.

Майном згідно з частиною першою статті 190 ЦК України вважаються не лише предмети матеріального світу, а й майнові права й обов`язки.

Частиною третьою статті 61 СК України визначено, що якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно…, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до частини четвертої статті 65 цього Кодексу договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Частиною другою статті 509 ЦК України передбачено, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно приписів цієї норми цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

За загальним правилом, установленим статтею 511 ЦК України, зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи.

Аналіз наведених законодавчих положень в їх сукупності дає підстави для висновку, що наявність у одного з подружжя невиконаного зобов`язання, яке виникло до шлюбу, не породжує виникнення відповідних цивільних прав та обов`язків у другого з подружжя, а при поділі майна враховуються лише ті борги та правовідносини за зобов`язаннями, які виникли в інтересах сім`ї.

На обґрунтування заперечень проти вимог позову відповідачка посилалась на те, що після припинення шлюбних відносин спірне майно було подароване їй позивачем, проте вказану обставину відповідач не визнав, а жодних доказів на її підтвердження суду не надано.

За правилом, встановленим частиною першою статті 70 СК України, при поділі майна частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним контрактом.

Способи та порядок поділу майна подружжя визначені статтею 71 цього Кодексу, згідно приписів якої майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, а неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

За змістом положень сімейного та цивільного законодавства вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (постанова Верховного Суду від 03.10.2018 у справі № 127/7029/15-ц).

Визначальним принципом цивільного судочинства є принцип змагальності, згідно з яким кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень (статті 12, 81 ЦПК України).

Відповідно до положень статей 77, 78, 79, 80, 89 цього Кодексу докази повинні бути належними, допустимими і об`єктивними, а в своїй сукупності - також достатніми, для підтвердження наявності або відсутності обставин справи, які відносяться до предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77 ЦПК України).

При визначенні вартості кухонного комбайну, ноутбука та ЮСБ-хабу позивач виходив з ціни їх покупки, зазначеної у фіскальних чеках (т. 2 а.с. 211-213), проте з цією вартістю відповідачка не погодилась, а з огляду на те, що вказане майно було придбано у 2014 р. і у 2018 р., відповідно, вказані чеки не є належними доказами вартості спірного майна на час розгляду справи.

Належних доказів на підтвердження вартості спірного майна на час розгляду справи позивач не надав, питання про проведення товарознавчої експертизи не ставив, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості здійснити поділ спільного майна подружжя у передбачений законом спосіб.

На підтвердження вимог позову про стягнення половини сплачених після розірвання шлюбу коштів у рахунок погашення кредиту позивач надав довідку АТ «КБ «Приватбанк» щодо розміру його заборгованості за договором кредитування рахунку станом на 14.01.2019 (т. 2 а.с. 214), проте будь-яких фактичних даних, які б свідчили про укладення цього договору з відома чи за згодою відповідачки та в інтересах сім`ї сторін, вказана довідка не містить, також у ній відсутні відомості про період виникнення та виконання кредитного зобов`язання.

За міркуванням представника позивача використання кредитних коштів в інтересах сім`ї сторін доводить виписка по картковому рахунку, проте у її прийнятті до розгляду суд відмовив з підстав подання доказу з порушенням установленого процесуальним законом строку (частина 8 статті 84 ЦПК України).

На обґрунтування вимог позову про визнання солідарного обов`язку з повернення коштів за договором позики позивач посилався на те, що заявлений до поділу транспортний засіб (автомобіль «Honda Crosstour») придбано ним за рахунок коштів, позичених у батька, на підтвердження чого надав відповідну розписку (т. 1 а.с. 208).

За ствердженням позивача зобов`язання з повернення позики виникло у нього до укладення шлюбу з відповідачкою, а відтак вказана розписка могла б доводити лише набуття спірного автомобіля за його особисті кошти, проте доказом спільності позикового зобов`язання подружжя цей документ не являється.

Водночас при ухваленні рішення про поділ транспортного засобу суд не прийняв вказану розписку до уваги як доказ набуття майна за рахунок особистих коштів ОСОБА_3 , відхиливши її з підстав невідповідності критеріям належності та достовірності доказів, та визнав автомобіль об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Вказане рішення ніким не оскаржувалось і набрало законної сили.

Норма частини четвертої статті 82 ЦПК України визначає, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже ураховуючи, що факт укладення кредитного договору в інтересах сім`ї сторін недоведений, а зобов`язання з повернення позики виникли у позивача до шлюбу з відповідачкою, наявність у позивача боргу за кредитним та позиковим зобов`язаннями, навіть за умови реальності останнього, не може бути підставою для визнання таких боргових зобов`язань спільним боргом подружжя.

Зважаючи на викладене, вимоги ОСОБА_3 про поділ майна та боргів подружжя в цілому є недоведеними і необґрунтованими, а тому правові підстави для їх задоволення відсутні.

За положеннями статей 264, 265 ЦПК України під час ухвалення рішення має вирішуватись питання про розподіл судових витрат.

В останньому судовому засіданні представником відповідачки подані додаткові докази витрат на професійну правничу допомогу, копії яких стороні позивача не надсилались, що обмежує право позивача на подання клопотання про зменшення розміру таких витрат (частини п`ята, шоста статті 137 ЦПК України).

Водночас питання щодо рішення, яке має прийняти суд у разі подання доказів щодо судових витрат без підтвердження надіслання їх копій іншим учасникам справи, цивільним процесуальним законом чітко не врегульоване, у зв`язку з чим суд, керуючись завданням та загальними засадами цивільного судочинства, зобов`язав сторону відповідачки виконати вказану процесуальну дію у дводенний термін.

За таких обставин суд визнав за доцільне вирішити питання про розподіл судових витрат у цій справі в іншому судовому засіданні шляхом ухвалення додаткового рішення.

На підставі викладеного, керуючись статтями 4, 5, 7, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 279, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя та визнання солідарного обов`язку з повернення коштів,

Призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати на 16 лютого 2023 р. без виклику сторін.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя:

Повне рішення складене 14.03.2023.