Справа № 752/8958/22
Провадження № 2/752/2384/23
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
04.05.2023 року Голосіївський районний суд м.Києва в складі:
головуючого - судді Колдіної О.О.
з участю секретаря - Ящука Д.О.,
розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди,
позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в розмірі 175050 гривень та судових витрат у справі.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 19.03.2020 р. о 22 год. 30 хв відповідач, керуючи автомобілем Део Ланос, д.н. НОМЕР_1 в м.Києві по пр-ту Голосіївському, 15, перебуваючи в стані сп`яніння здійснив наїзд на припаркований на узбіччі автомобіль Мерседес Бенц д.н. НОМЕР_2 , що призвело до пошкодження транспортного засобу та завдання тілесних ушкоджень позивачу.
Постановами Голосіївського районного суду м.Києва від 24.04.2020 р. у справі № 752/6861/20 та від 14.05.2020 р. у справі № 752/7602/2020 ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 130, 124 КУпАП.

Відповідно до Звіту № 17118 від 31.08.2020 р. з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, складеного суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_3 , розмір шкоди становить 507791,21 гривня.

На момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ТДВ СК «Альфа-Гарант» з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, яка сплатила страхова відшкодування в розмірі ліміту відповідальності в сумі 130000 гривень.

Позивач посилається на те, що 16.02.2021 р. було завершено відновлювальний ремонт автомобіля, про що свідчать акти виконаних робіт, відповідно до яких його вартість склала 280300 гривень.

Відповідач в добровільному порядку відмовився відшкодовувати шкоди, в зв`язку з чим позивач просить стягнути різницю між розміром завданих збитків та сплаченим страховим відшкодуванням в сумі 150300 гривень, а також витрати на проведення оцінки розміру збитків в розмірі 4000 гривень.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача витрати на лікування, які вона понесла внаслідок завдання їй тілесних ушкоджень, що становлять 20750 гривень.

27.07.2022р. на підставі ухвали Голосіївського районного суду м.Києва відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження. Відповідачу встановлено строк для подання відзиву.

На момент розгляду справи відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву.

09.02.2022 р. ухвалою Голосіївського районного суду м.Києва вирішено питання про закриття підготовчого провадження.

Представником позивача подана заява про задоволення позову та ухвалення заочного рішення у відсутність відповідача.

Відповідач не зв`явився в судове засідання, про місце і час судового розгляду повідомлявся судом в порядку ст. 128 ЦПК України за місцем проживання. Судова повістка повернулась до суду в зв`язку з відсутністю адресата за даною адресою.

На підставі положень ст. 280 ЦПК України за згодою представника позивача суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 19.03.2020 р. о 22 год. 30 хв ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Део Ланос, д.н. НОМЕР_1 в м.Києві по пр-ту Голосіївському, 15, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, здійснив наїзд на припаркований на узбіччі автомобіль Мерседес Бенц д.н. НОМЕР_2 , який в некерованому стані здійснив наїзд на бордюрний камінь, що призвело до пошкодження транспортних засобів.

Крім того, судом встановлено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження у вигляді забою грудної клітини, забійної рани лобної ділянки справа, забій м`яких тканин голови, що підтверджується довідкою Відділення політравми Київської міської клінічної лікарні № 17.

Постановами Голосіївського районного суду м.Києва від 24.04.2020 р. у справі № 752/6861/20 та від 14.05.2020 р. у справі № 752/7602/2020 ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 130, 124 КУпАП, відповідно.

В силу положень ч.6 ст.82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Тобто, наявність вини в діях відповідача у настанні дорожньо-транспортної пригоди, в даному випадку, встановлена і не підлягає доказуванню.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

З огляду на презумпцію вини заподіювана шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини.

Згідно з ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об"єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (ст.1188 ЦК України).

Згідно з роз`ясненнями, викладеними в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»встановлений обов`язок власників транспортних засобів застрахувати цивільно-правову відповідальність водіїв, які керують застрахованим транспортним засобом.

Згідно ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Судом встановлено, що на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Део Ланос, д.н. НОМЕР_1 була застрахована в ТДВ СК «Альфа-Гарант» згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 110065813. Ліміт відповідальності Страховика відповідно до Полісу за шкоду, завдану майну третіх осіб, встановлено 130000 гривень.

Відповідно до ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

На підставі ст.29 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

На підставі ст.36 Закону страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна

Відповідно до ст.12 зазначеного Закону розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Відповідно до Звіту № 17118 від 31.08.2020 р. з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, складеного суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_3 , розмір шкоди становить 507791,21 гривня.

Крім того, судом встановлено, що 16.02.2021 р. було завершено відновлювальний ремонт автомобіля, про що свідчать акти виконаних робіт, відповідно до яких його вартість склала 280300 гривень, що підтверджується актами виконаних робіт від 16.02.2021 р., квитанцією №ПН6693, квитанцією № ПН 6695, квитанцією № ПН6694.

Також позивач понесла витрати для проведення оцінки розміру матеріального збитку в сумі 4000 гривень.

Як встановлено судом ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь позивача було сплачено страхове відшкодування в межах ліміту відповідальності в сумі 130000 гривень.

Відповідно до положень ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З огляду на встановлені судом обставини, з відповідача, як особи, яка винна у настанні дорожньо-транспортної пригоди, підлягає стягненню матеріальна шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі різниці між сумою завданих збитків та виплаченим страховим відшкодуванням, а саме 150300 гривень.

Крім того, з відповідача підлягає стягненню сума понесених позивачем витрат на проведення оцінки з визначення вартості матеріального збитку, оскільки такі витрати пов`язані з розглядом даної справи.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач після отримання тілесних ушкоджень внаслідок дорожньо-транспортної пригоди проходила курс лікування в Клініці «Оберіг», вартість якого згідно акту виконаних робіт становить 20750 гривень, які підлягають відшкодуванню відповідачем, оскільки такі витрати понесені в результаті ДТП, що сталась з вини відповідача.

З огляду на викладене, враховуючи всі встановлені судом обставини, оцінюючи досліджені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про обгрунтованість заявлених позивачем вимог, їх доведеність, в зв`язку з чим позов підлягає задоволенню.

Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст.141 ЦПК України і в зв`язку із задоволенням позову витрати позивача, понесені на сплаті судового збору покладають на відповідача.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76, 77, 78, 81, 259, 261, 265, 273, 280, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання, АДРЕСА_2 ) матеріальну шкоду в розмірі 175050 гривень, витрати по сплаті судового збору в сумі 1750 гривень.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, на підставі заяви відповідача про перегляд заочного рішення.

Заява про перегляд заочного рішення може бути подана відповідачем протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд заочного рішення - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя