ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 685/1243/22

Провадження № 22-ц/4820/672/23

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Талалай О. І. (суддя-доповідач), Корніюк А. П., П`єнти І. В.,

секретар судового засідання Заворотна А. В.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою його представником ОСОБА_2 , на ухвалу Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 27 грудня 2022 року (суддя Самойлович А. П.) про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанови державного виконавця Теофіпольського відділу державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд

у с т а н о в и в :

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 , звертаючись до суду із вказаною скаргою, зазначав, що 19.11.2022 отримав копію постанови державного виконавця від 16.11.2022 про опис та арешт майна боржника, яка винесена при примусовому виконанні постанови державного виконавця від 21.12.2019 про стягнення з нього виконавчого збору у розмірі 66796,32 грн. Вважає дані постанови незаконними. Постанова від 21.12.2019 винесена у виконавчому провадженні з примусового виконання рішення Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 29.05.2017 у справі № 685/1042/16-ц про стягнення з нього на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості у розмірі 27951,84 долар США. Проте виконавче провадження завершено за заявою стягувача у зв`язку з реструктуризацією боргу. Жодних дій з примусового виконання рішення державний виконавець не вчиняв, підстави для стягнення виконавчого збору відсутні.

Тому ОСОБА_1 просив визнати незаконними та скасувати постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору від 21.12.2019 та про опис та арешт майна від 16.11.2022.

Ухвалою Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 27 грудня 2022 року у задоволенні скарги відмовлено.

ОСОБА_1 , не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просить її скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення скарги. Посилається на незаконність судового рішення, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи. Суд не дослідив матеріали виконавчого провадження № 57111588, які містять докази того, що державний виконавець примусово не стягував борг, а банк відізвав виконавчий лист у зв`язку з реструктуризацією заборгованості. У резолютивній частині ухвали неправильно зазначено номер виконавчого провадження, що свідчить про формальний розгляд справи. Суд не застосував частину 1 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження».

У засідання апеляційного суду учасники судового процесу не з`явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином.

Представник заявника ОСОБА_2 подав заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з його зайнятістю в іншій справі.

Ураховуючи, що вимогами цивільного процесуального законодавства встановлені строки розгляду справи зазначеної категорії в апеляційному суді - 30 днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження, реалізацію ОСОБА_1 права на викладення своїх аргументів в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачала підстав для відкладення розгляду справи і вважала за можливе розглянути справу за відсутності заявника і його представника.

При цьому виходили з того, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення судового рішення, оскільки основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні учасника справи або його представника, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Установлено, що постановою державного виконавця Теофіпольського РВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області Ліщук Ю. А. від 30 серпня 2018 року відкрито виконавче провадження № 57111588 з виконання виконавчого листа № 685/1042/16-ц, виданого 14 лютого 2018 року Теофіпольським районним судом Хмельницької області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 745729,60 грн боргу (а.с. 7).

Постановою державного виконавця від 21 грудня 2019 року у виконавчому провадженні № 57111588 стягнуто з ОСОБА_1 виконавчий збір в сумі 72682,19 грн (а.с. 8).

25 січня 2022 року постановою старшого державного виконавця Теофіпольського відділу ДВС у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Мельника О. В. виправлено помилку у постанові про стягнення виконавчого збору від 21 грудня 2019 року щодо розміру виконавчого збору, а саме замість неправильного розміру «72682,19 грн» визначено розмір «74572,96 грн» (а.с. 10).

Постановою державного виконавця від 26 січня 2022 року повернуто стягувачу виконавчий лист № 685/1042/16-ц у ВП № 57111588 відповідно до пункту 1 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» на підставі заяви стягувача ПАТ КБ «ПриватБанк» від 28 грудня 2021 року № 71 (а.с. 9, 12).

26 січня 2022 року постановою державного виконавця відкрито виконавче провадження № 68356025 з виконання постанови державного виконавця № 57111588 від 21 грудня 2019 року про стягнення з ОСОБА_1 66796,32 грн виконавчого збору (а.с. 13).

16 листопада 2022 року державний виконавець Мельник О. В. виніс постанову про опис та арешт майна боржника (а.с. 17-19).

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.

Згідно з частиною 1 статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Термін «суд, встановлений законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

При визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Згідно з частиною 1 статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом пункту 5 частини 1 статті 3 Закону № 1404-VIII постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є окремими виконавчими документами.

Тобто примусовому виконанню підлягають не лише виконавчі документи, видані судами в передбачених законом випадках на виконання судових рішень, але й постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу.

Гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно із частиною 1 статті 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за загальними правилами ЦПК України з особливостями, встановленими статтею 450 цього Кодексу, за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність якої оскаржуються.

За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу (частина 1 статті 451 ЦПК України).

Отже, як право на звернення зі скаргою, так і порядок її розгляду та постановлення ухвали пов`язані з наявністю судового рішення, ухваленого за правилами ЦПК України, та його примусовим виконанням.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Частиною 1 статті 287 КАС України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Крім загального порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, визначеного наведеними нормами процесуального законодавства, відповідні спеціальні норми встановлені й Законом № 1404-VIII, згідно із частиною 1 статті 74 якого рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Водночас частиною 2 статті 74 зазначеного Закону передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

З урахуванням наведеного юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Такий висновок висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 06 червня 2018 року у справі № 127/9870/16-ц, від 30 січня 2019 року у справі № 161/8267/17, від 03 квітня 2019 року у справі № 370/1034/15-ц, який апеляційний суд враховує на підставі частини 4 статті 263 ЦПК України.

ОСОБА_1 оскаржує постанову державного виконавця про стягнення виконавчого збору і постанову про опис та арешт майна боржника, яка винесена при примусовому виконанні постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору.

Отже, справа підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

З огляду на викладене ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю.

На підставі частини 4 статті 377 ЦПК України заявнику необхідно роз`яснити право протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Керуючись статтями 374, 377, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Ухвалу Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 27 грудня 2022 року скасувати.

Провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 на постанови державного виконавця Теофіпольського відділу державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) закрити.

Роз`яснити заявнику його право протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 15 березня 2023 року.

Суддя-доповідач О. І. Талалай

Судді А. П. Корніюк

І. В. П`єнта