Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2023 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі: головуючого - судді Фазикош О.В., за участю секретаря судового засідання Макарович Н.Ю., представника позивача Власової Н.Е., представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Мельник Я. Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовною заявою ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ЗАКАРПАТТЯОБЛЕНЕРГО» в особі директора І.М. Погоріляк, до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію, інфляційних втрат та 3 % річних,-

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до ч. 6 ст. 268 ЦПК України 22.03.2023 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення виготовлено та підписано 24.03.2023 року.

Позивач, ПРИВАТНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ЗАКАРПАТТЯОБЛЕНЕРГО» в особі директора І.М. Погоріляк, звернулося до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію, інфляційних втрат та 3 % річних.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 вересня 2021 року, вказану позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 жовтня 2021 року в даній справі відкрито провадження та ухвалено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 січня 2022 року постановлено розгляд справи за позовом ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ЗАКАРПАТТЯОБЛЕНЕРГО» в особі директора І.М. Погоріляк, до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію, інфляційних втрат та 3 % річних,- здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Позовна заява мотивована тим, що після укладення договору про надання послуг з розподілу електричної енергії договори про користування електричною енергією та договори про постачання електричної енергії продовжують свою дію в частині регулювання відносин щодо заборгованості/переплати за цими договорами з відповідними правами та обов`язками, пов`язаними з такою заборгованістю/переплатою, а також щодо нарахування пені, неустойки, обмеження та припинення постачання електричної енергії тощо.

Згідно позовної заяви, з 01.01.2019 р. ( з часу коли позивач ПрАТ «Закарпаттяобленерго» припинив діяльність з постачання електроенергії у зв`язку з анулюванням його ліцензії на право провадження господарської діяльності з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами та ліцензії на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії за регульованим тарифом) між Позивачем та Відповідачем ОСОБА_1 було укладено публічний договір про надання послуг з розподілу електричної енергії, який вважається укладеним, оскільки Відповідач протягом указаного в заяві - приєднанні терміну не звернувся до оператора системи розподілу - Позивача по справі із запереченнями щодо укладення договору та спожив обсяг електричної енергії, вказаний у Загальній картці по особовому рахунку споживача від 01.01.2019 р. (додаток № 2 до. Позовної заяви).

Як вказує представник позивача, 03.07.2001 р. між ПрАТ Закарпаттяобленерго та ОСОБА_1 , укладено договір про користування електричною енергією за № 03-7123. Вказаний Договір споживача про користування електричною енергією укладений з ПрАТ «Закарпаттяобленерго» припинив свою дію з 01.01.2019 р., крім окремих положень в частині регулювання відносин щодо заборгованості з відповідними правами та обов`язками, пов`язаними з такою заборгованістю, а також щодо нарахування пені, неустойки, обмеження та припинення постачання електричної енергії тощо (п.6 Правил). Позивачем, за адресою Відповідача, було відкрито особовий рахунок на ім`я ОСОБА_1 , підключено до своєї електромережі електроустановку (помешкання) за адресою: АДРЕСА_1 , до якої безперебійно Позивачем постачалася електрична енергія, щомісячно відправлялися Відповідачу квитанції на оплату спожитої ним електричної енергії. Відповідач у свою чергу, споживав поставлену йому Позивачем електричну енергію.

Так, у позовній заяві зазначено, що індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки встановлені відповідними договорами; споживач не звільняється від оплати житлово- комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. За бажанням споживача оплата житлово-комунальних послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів згідно, з умовами договору про надання відповідних житлово- комунальних послуг; споживач зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Представник позивача вказує на те, що аналіз діючого законодавства передбачає, що під поняттям споживач електричної енергії є особа, яка є фактичним власником житла за адресою якого постачається електроенергія.

Представник позивача вказує і на те, що згідно абз. 5 п. 11, абз. 1 п. 16, та абз. 1 п. 20 Договору, споживач електричної енергії зобов`язується оплачувати спожиту електричну енергію відповідно до умов договору. Оплата за електричну енергію здійснюється щомісячно відповідно до показань приладу обліку. Споживач несе відповідальність за прострочення терміну внесення платежів за електричну енергію. За твердженням позивача з будь-якими заявами, як власник, Відповідач до Товариства не звертався, ні щодо припинення електропостачання ні щодо укладення Угоди про погашення заборгованості чи то з заявою про припинення договірних відносин.

Окрім того, представник позивача вказує на те, що оплату за Договором Відповідач здійснював не нерегулярно та частково, що підтверджується загальною карткою про заборгованість Споживача Додаток № 4 до Позовної заяви). Боржник залишив поза увагою залишок боргу в розмірі 7673,90 грн.

Представник позивача стверджує, що виходячи з положень ст. ст. 6, 11, 526, 626 - 631, 714 ЦК України між сторонами укладено договір про постачання електричної енергії, який є обов`язковим для належного виконання, відповідно до його умов, вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що у Відповідача по справі, внаслідок неналежного виконання зобов`язань, станом на 30 серпня 2021 року (включно) виникла перед Позивачем заборгованість за спожиту електричну енергію в сумі 7673,90 грн., оплату якої Відповідач у порядку та строки, вказані в розрахунковому документі в добровільному порядку не здійснив.

У позовній заяві зазначено, що згідно з ч. 1 ст. 77 ЗУ «Про ринок електричної енергії» учасники ринку, які порушили нормативно-правові акти, що регулюють функціонування ринку електричної енергії, несуть відповідальність згідно із законом. Частиною 2 пункту 5.5.5 ПРРЕЕ передбачено, що споживач електричної енергії зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів. Згідно п. 4.1 ПРРЕЕ вбачається, що розрахунки за електричну енергію та послуги що надаються на роздрібному ринку, між учасниками цього ринку здійснюються у грошовій формі відповідно до укладених договорів. Відповідно до п. 4.7 ПРРЕЕ оплата електричної енергії здійснюється споживачем виходячи з умов відповідного договору про постачання електричної енергії і може, зокрема бути у формі: планових платежів з наступним перерахунком (остаточним розрахунком), що проводиться за фактично відпущену електричну енергію згідно з даними комерційного обліку; попередньої оплати з остаточним розрахунком, що проводиться за фактичні відпущену електричну енергію згідно з даними комерційного обліку; оплати за фактично відпущену електричну енергію відповідно до даних комерційного обліку.

Окрім того у позовній заяві представник позивача із посиланням на ч.2 ст.625 ЦК України, вказує на те, що у зв`язку з невиконанням Відповідачем обов`язків щодо сплати спожитих послуг Позивачем здійснено розрахунок втрат від інфляції у сумі 1 780,14 грн.; 3% річних від простроченої суми 691,28 грн., що підтверджується Розрахунком приєднаним до позовної заяви (Додаток 5 до Позовної заяви).

Відтак, враховуючи вищевикладене, ПрАТ «Закарпаттяобленерго» скористалося своїм правом щодо здійснення захисту такого, шляхом звернення з позовною заявою до Ужгородського міськрайонного суду щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожиту електричну енергію в розмірі 7673,90 грн., інфляційних втрат в розмірі 1 780,14 грн. та 3% річних від простроченої суми заборгованості в розмірі 691.28 грн.

При цьому при обґрунтуванні позовних вимог, представник позивача посилається на положення: ст. 714 ЦК України, ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», ЗУ «Про ринок електричної енергії», Правила роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 року за №312 (далі Правила, редакція яких чинна на момент виникнення спірних правовідносин), ч. ч. 1,3 ст. 11 Цивільного кодексу України, ЗУ «Про ринок електричної енергії» та Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №312 від 14.02.2018 р. ( саме:п. 2, 4 Правил, абз. 1, 2 п. 6 Правил), ст. ст. 6, 11, 526, 714 ЦК України, глави 52 та 53 ЦК України, на підставі положень ЗУ «Про ринок електричної енергії» та Правил користування електричною енергією для населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999 р. № 1357 (станом на сьогодні вже втратили чинність), п.5 ч. 1 ст. 1, п. 2 ч. 1 ст. 5 , п. 5 ч. 2 ст. 7, ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п. 1 ч. 3 ст. 58 Закону та п. 5.5.5 ПРРЕЕ, ч. 1 ст. 526, ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 22 ЦК України.

Згідно прохальної частини позовної заяви, представник позивача просить суд: ухвалити рішення, яким позовні вимоги ПрАТ «Закарпаттяобленерго» задоволити повністю та стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ПрАТ «Закарпаттяобленерго» (89412, Закарпатська обл., Ужгородський район, с. Оноківці, вул. Головна, 57, Код ): Заборгованість за спожиту електричну енергію в розмірі 7673.90 грн.; суму інфляційних втрат в розмірі 1 780,14 грн. та 3% річних на залишок заборгованості в розмірі 691,28 грн.; судовий збір в розмірі 2 270,00 грн.

04.04.2022 року від відповідача по справі на адресу суду надійшла заява в якій він просить долучити до матеріалів справи витяг №213146939 від 19.06.2020 року, Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

10.05.2022 від відповідача надійшло клопотання про витребування доказів, а саме оригіналу договору про користування електричною енергією №3-7132 від 03.07.2001 р.

23.05.2022 від представника позивача по справі надійшло клопотання про залучення співвідповідачів по цивільній справі №308/11637/21.

23.05.2022 від представника позивача надійшло клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи №308/11637/21: загальної картки по особовому рахунку відповідача з 08.2012 р.; копії рахунку за разову послугу №408 від 11.09.2019р.; копію банківської виписки від 11.09.2019р.; копію журналу реєстрації рахунків за підключення; копія довідки від 05.05.2022 за №280; копію довірено направо підпису за №19 від 04.01.2022.р.

У клопотанні вказано на те, що у відповідності до умов укладеного між Позивачем та Відповідачем Договору, останнім було здійснено не у повному обсязі періодичні платежі за надану йому Позивачем та спожиту ним послугу з постачання електричної енергії за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: 11.2012 р. - в розмірі 380,00 грн., 02.2013 р. - в розмірі 700,00 грн., 06.2013 р. - в розмірі 656,00 грн., 08.2014 р. - в розмірі 756,82 грн., 06.2015 р. - розмірі 900,00 грн., 09.2015 р. - в розмірі 476, 13 грн., 01.2016 р. - в розмірі 150,00 грн., що підтверджується Загальною карткою про заборгованість споживача з 08.2012 р. (додається до клопотання).

Тим самим, відповідач по справі, здійснивши не у повному обсязі часткову оплату заборгованості за спожиту- електричну енергію, визнав свою заборгованість за спожиту електричну енергію перед Позивачем.

Окрім того, стосовно заперечення з боку відповідача факту проживання його за адресою: АДРЕСА_1 , зазначає, що 11.09.2019 р. ОСОБА_1 було здійснено сплату рахунку за разову послугу на виконання робіт по заявці «подключение» за № НОМЕР_2 в розмірі 233,86 грн. Вказаний рахунок містить наступні реквізити: найменуванням робіт - «подключение», обґрунтування необхідності виконання робіт «погашение текущей задолжености», джерело фінансування - «за счет абонента». Здійснена 11.09.2019 р. Відповідачем по справі оплата за разову послугу з підключення в розмірі 233,86 грн. підтверджується банківською випискою за 11.09.2019 р. та журналом реєстрації рахунків за підключення з особистим підписом ОСОБА_1 .

Як вказано у клопотанні, позивачем по справі було отримано від ТОВ «Управління житлом» довідку від 05.05.2022 р. за № 280, у відповідності до якої ОСОБА_1 , 1970 р.н. зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . Разом з ним зареєстровані: колишня дружина - ОСОБА_2 , 1974 р. н., донька дружини - ОСОБА_3 , 1994 р. н., син - ОСОБА_4 , 1999 р.н., та що дана інформація також міститься у довідці за №1979/18-06 від 29.09.2021 р., отриманої з відділу реєстрації місця проживання виконавчого комітету Ужгородської міської і ради на запит Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області.

Представник позивача зазначає, що оплата за послуги з виконання робіт за підключення в розмірі 233,86 грн., здійснена Відповідачем по справі 11.09.2019 р., свідчить про попереднє припинення постачання електричної енергії за адресою Відповідача через заборгованість за спожиту електричну енергію згідно умов Договору та необхідність відновлення постачання електричної енергії за адресою Відповідача. Однак, оплативши разову послугу за підключення в розмірі 233, 86 грн., станом на сьогодні Відповідачем по справі не було здійснено оплати заборгованості за спожиту електричну енергію у повному обсязі.

У клопотанні вказано і на те, що ОСОБА_1 , поставивши особистий підпис у журналі реєстрації рахунків за підключення за отримання рахунку за разову послугу № 408 від 11.09.2019 р., здійснивши оплату згідно вказаного рахунку в розмірі 233, 86 грн., таким чином визнав факт існування договірних відносин з Позивачем, заборгованості за спожиту електричну енергію згідно умов Договору, та, будучи зареєстрованим за вказаною вище адресою і причетність до даної адреси.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 76,77,80,83 Цивільного процесуального кодексу У країни, представник позивача просить суд: долучити до матеріалів справи № 308/11637/21 у якості доказів наступні документи: Загальна картка по особовому рахунку Відповідача з 08.2012 р. на 4 арк. в 1 прим.; Копія рахунку за разову послугу № 408 від 11.09.2019 р. на 1 арк. в 1 прим.; Копія банківської виписки за 11.09,2019 р. на 3 арк. в 1 прим.; Копія журналу реєстрації рахунків за підключення на 3 арк. в 1 прим.; Копія довідки від 05.05.2022 р. за № 280. на 1 арк. в 1 прим.; Копія довіреності на право підпису за № 19 від 04.01.2022 р, на 2 арк. в 1 прим.; Копія опису вкладення та квитанції про відправлення клопотання з додатками Відповідачу на 1 арк. в 1 прим.

13.06.2022 від представника позивача надійшли заперечення проти витребування доказів від 10.05.2022. Зокрема вважає, що клопотання подано без додержання вимог, визначених ч.1 ст. 84 ЦПК України, подане з пропуском строку встановленого ч.3-4 ст. 83 ЦПК України без належного обґрунтуванням неможливості подання такого клопотання у встановлений строк з причин, що не залежали від нього, Просить залишити клопотання про витребування доказів без розгляду.

07.11.2022 року від представника відповідача надійшла заява про застосування строків позовної давності. Адвокат вказує на те, що 25.06.2013 року піж ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 .

13.10.2016 року, власником вказаної квартири являється ПАТ КБ «ПриватБанк».

Представник відповідача вказує на те, що відлік первинного розрахунку заборгованості позивача розпочато з 30 серпня 2018 року. Разом із тим, згідно поданого документу позивача загальна картка № НОМЕР_3 відлік заборгованості розпочато взагалі із 01.2017, так адвокат зазначає, що позивачу було достовірно відомо про наявність заборгованості ОСОБА_1 .

Окрім того адвокат зазначає, що оскільки квартира була продана 13.10.2016, то строк для подання позовної заяви позивача про стягнення заборгованості із ОСОБА_1 є 13.10.2019 року.

Адвокат просить суд: у задоволенні позову відмовити, з підстав пропущення строку позовної давності.

25.11.2022 року від представника позивача по справі надійшли заперечення на заяву про застосування строків позовної давності від 07.11.2022 р. Де вказано на те, що заява про застосування строків позовної давності, не відповідає вимогам п.п.7 ст. 43 ЦПК України.

Представник позивача звертає увагу суду на те, що до заяви про застосування строків позовної давності додано договір купівлі продажу укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 квартири АДРЕСА_3 , тоді як предметом спору є стягнення заборгованості із ОСОБА_1 , за спожиту електричну енергію за особовим рахунком відкритим за адресою: АДРЕСА_1 .

Представник позивача посилається на положеннч.1,3, ст. 264, ст.256, ч.1,3, ст. 264 ЦК України правовий висновок ВС постанова №333/6361/20 від 19.09.2020, постанову ВС від 07.09.2022 у справі №302/3816/20, ЗУ від 30.03.2020 №540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)».

Представник позивача вважає, заяву подано представником відповідача про застосування строків позовної давності безпідставною.

Так, представник позивача звертає увагу суду на те, що предметом спору по справі № 308/11637/21 є стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за спожиту - електричну енергію за особовим рахунком, відкритим за адресою: АДРЕСА_1 . в той час, коли представником Відповідача по вказаній справі долучено до Заяви від 07.11.2022 в якості доказу копію договору купівлі-продажу від 25.06.2013 р., предметом якого є квартира АДРЕСА_3 , який не стосується предмету спору по справі № 308/11637/21. Вважає, що копія договору купівлі-продажу квартири від 25.06.2013 р., яка міститься у матеріалах справи № 308/11637/21 не містить інформацію щодо предмета доказування та не стосується предмету спору та не відповідає нормам ст. ст. 76, 77 ЦПК України.

Представник позивача звертає увагу суду на те, що відповідно до п. 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України строк, визначений статтею 258 цього кодексу, продовжується на строк дії карантину, пов`язаного з запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19). Отже, кінцевий строк для подачі позовної заяви, автоматично продовжується до кінця карантину. При цьому зазначає, що доводи представника Відповідача щодо пропущення строку позовної давності є недоведеними та невмотивованими оскільки, строк позовної давності переривався щоразу після внесення на рахунок Позивача платежів Відповідачем за спожиту електричної енергію, у подальшому продовжувався на строк дії карантину на території України.

Окрім того, представник позивача вказує на те, що заявлена представником відповідача у Заяві від 07.11.2022 р. позовна давність переривалася кожним наступним сплаченим ОСОБА_1 платежем на рахунок Позивача, що підтверджується загальною карткою що особовому рахунку, копією рахунку № НОМЕР_2 від 11.09.2019 р., банківською випискою за 11.09.2019 р. про оплату вказаного рахунку, які містяться у матеріалах справи, при цьому новий строк починав перебіг безпосередньо з моменту, коли перервався первісний.

Так, у запереченнях зазначено, що, внесеним відповідачем у січні 2017 р. платежем в розмірі 700,00 грн. перервався строк позовної давності, який повинен був закінчитися у січні 2020 р. Наступним внесеним Відповідачем на рахунок Позивача був платіж від 11.09.2019 р. в розмірі 233,86 грн., яким було перервано строк позовної давності, що закінчився 11.09.2022 р.

Представник позивача зазначає, що останній вказаний платіж від ОСОБА_1 в розмірі 233,86 грн. був здійснений на підставі виписаного Позивачем рахунку №408 від 11.09.2019 р., в обґрунтування необхідності виконання робіт з підключення якого є погашення існуючої (поточної) заборгованості. В же той час, як вказано у запереченнях, позовна заява Позивачем була подана до Ужгородського міськрайонного суду 31.08.2021 р., тобто в межах строку позовної давності, у зв`язку з чим такий Позивачем не було пропущено.

Представник позивача просить суд: залишити заяву представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Мельник Я.Ю. про застосування строків позовної давності від 07.11.2022 р. за № б/н без розгляду. Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ПрАТ «Закарпаттяобленерго» (89412, Закарпатська обл., Ужгородський район, с. Оноківці, вул. Головна, 57, Код ): Заборгованість за спожиту електричну енергію в розмірі 7673,90 грн.: Суму інфляційних втрат в розмірі 1 780,14 грн., та 3% річних на залишок заборгованості в розмірі 691,28 грн. Судовий збір в розмірі 2 270,00 грн.

13.12.2022 від представника відповідача до суду надійшли письмові пояснення. Так, адвокат звертає увагу на те, що в матеріалах цивільної справи міститься копія довіреності генерального директора ПАТ «Закарпаттяобленерго» О.Білак № 214 від 19.05.2021 по уповноваженню ОСОБА_6 на представництво інтересів зі строком дії до 31.12.2021 року включно, іншої довіреності на підтвердження повноважень Власової Н.Е. на представництво інтересів ПАТ «Закарпаттяобленерго» немає, у справі взагалі. Таким чином, вважає що документи, починаючи із 23.05.2022 подані не уповноваженою особою позивача, а від такі не можуть бути приєднанні до справи та розглядатися Судом і повинні бути повернуті посадовій особі позивача ПАТ «Закарпаттобленерго».

Відносно заперечення на заяву про застосування строків позовної давності від 07.11.2022р. за № б/н від 24.11.22 № 39 підписане представником ПАТ «Закарпаттяобленерго» Н.Власова. «Щодо невідповідності Заяви від 07.11.2022р. вимогам ч.7 ст.43 ЦПК України». Зазначає, що з матеріалами цивільної справи № 308/11637/21 в якому міститься вищевказана заява вже ознайомився представник позивача ПАТ «Закарпаттяобленерго» Власова Н.Е., яка підтвердила таке в судовому засіданні 25.11.2022 року та подала відповідний процесуальний документ заперечення.

Адвокат з посиланням на ч. 3 ст. 95 ЦПК України, зазначає, що з врахуванням ч. 3 ст.267 ЦК України ним на електронну адресу суду скеровано процесуальний документ заяву про застосування строків позовної давності, яка скріплена ЕЦП.

Відносно «копія договору купівлі - продажу квартири від 25.06.2013 р.не містить інформацію щодо предмета доказування та не стосується предмету спору по справі № 308/11637/21», адвокат вказує на те, що навпаки, вищевказаний доказ є належним та допустимим, що підтверджує фактичну ситуацію - відповідач є власником квартири АДРЕСА_3 , де проживає зі своєю сім`єю, тобто місце його реєстрації не відповідає фактичному проживанню, що не заборонено жодним Законом.

Більше того, за твердженням адвоката, позивачу відомо проте, що ОСОБА_1 02 лютого 2016 року уклав Договір № 230013429 про користування електричною енергією, де проживає АДРЕСА_4 з Ужгородським МРЕМ в особі заст. начальника з енергозбуту та економ, питань Німець Михайло Юрійовичем, що діє на підставі довіреності № 220 від 29.12.2015р. (копія договору додається).

Щодо вказівки по перериванню строку позовної давності із вказівкою на ст.264 ЦК України та судову практику ВС, адвокат звертає увагу суду, на те, що позовна заява підписана посадовою особою - Публічне акціонерне товариство «Закарпаттяобленерго» 31.08.21 директором Ужгородської філії ПрАТ «Закарпаттяобленерго» І.М.Погоріляком. Виникає логічне запитання, які поважні підстави у юридичної особи Публічне акціонерне товариство «Закарпаттяобленерго» слугували неможливістю вчинення відповідної процесуальної дії подання (направлення) позовної заяви до Суду (відповідач ОСОБА_1 ) у межах позовної давності, які зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Також наголошує адвокат і на те, що в матеріалах справи відсутня заява про поновлення строків уповноваженою особою Публічне акціонерне товариство «Закарпаттяобленерго» у підтвердження поважних причин для подання позовної заяви до відповідача ОСОБА_1 у визначені ЦК України строки.

Щодо визнання боргу ОСОБА_1 за нібито спожиту електроенергію та наявні платежі, таке не відповідає дійсності та спростовується наступним: До позовної заяви ПАТ «Закарпаттяобленерго», зокрема, але не виключно представником позивача подано доказ - «Загальна картка № 230032660», де вказано «примітка - Власник Шевченко Ірина», варто також зауважити: «знято лічильник № 3053256, показання зняття 023124 на 01.01.2019. Згідно вищевказаного документу вбачається, що з 2019 по 2021 рік включно позивачем ПАТ «Закарпаттяобленерго» не нараховано жодної гривні, тобто вкотре підтверджує відсутність фактичного проживання ОСОБА_1 по адресі місця реєстрації.

Адвокат звертає увагу і на те, що зі слів відповідача ОСОБА_1 у січні місяці 2017 року він не сплачував кошти у розмірі 700 (сімсот) гривень за спожиту електроенергію, такий платіж міг бути проведений ОСОБА_7 чи навіть здійснений і позивачем. Зауважує, що позивач не надав підтвердження факту оплати відповідачем ОСОБА_1 коштів у розмірі 700 (сімсот) гривень в січні 2017 року.

Відносно платежа ОСОБА_1 від 11.09.2019р. в розмірі 233,86 грн., яким перервано строк позовної давності, що закінчився 11.09.2022р. з тверджень представника відповідача, адвокат зазначає, що 01.01.2019 року працівниками ПАТ «Закарпаттяобленерго» знято лічильник № 3053256, показання зняття 023124 на 01.01,2019, що підтверджується належними доказами вказані вище.

При цьому у поясненнях вказано на те, що зі слів ОСОБА_1 він отримав телефонний дзвінок від колишньої дружини ОСОБА_7 з проханням відвідати стан квартири АДРЕСА_5 , де в подальшому виявив факт зняття лічильника і повідомив колишню дружину, яка попросила відновити подачу електроенергії, де в подальшому ОСОБА_1 отримано рахунок за разову послугу № 408 від 11.09.2019 на суму 233,86 грн. (найменування робіт: подключение; обґрунтування необхідності виконання робіт: погашение текущей задолжености; джерела фінансування: за щет абонента).

Представник відповідача із посиланням на п. 4.1.26, 4.4.1 постанови Національної комісії, що здійснює Державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 310 від 14.03.2018 (в редакції від 14.03.2018 чинна на станом на 11.09.2019р.) «Про затвердження Кодексу систем розподілу» зазначає:

Враховуючи, що власником вищевказаної квартири з 13 жовтня 2016 року є ПАТ КБ «Приватбанк», то гр. ОСОБА_1 працівники ПАТ «Закарпаттяобленерго» мали відмовити в послузі щодо приєднатися до системи розподіл електричної енергії.

Таким чином після оплати ОСОБА_1 коштів у розмірі 233,86 грн. за послугу підключення, згідно рахунку за разову послугу № 408 від 11.09.2019р. така послуга була надана, однак наголошує на тому, що це не було погашення заборгованості, як стверджує відповідач.

Представник відповідача адвокат Я.Мельник, вважає, що подана ним заява про застосування строків позовної давності від 07 листопада 2022 року є повністю обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення.

Окрім того, представник відповідача, зазначає, що клопотання ПАТ «Закарпаттяобленерго» про залучення співвідповідача по цивільній справі № 308/11637/21 зауважу, що ОСОБА_1 не може відповідати за дії нового власника ПАТ КБ «Приватбанк» починаючи з 13 жовтня 2016 року, а новий власник ПАТ КБ «Приватбанк» не може нести юридичну відповідальність за дії колишнього власника ОСОБА_1 до 13 жовтня 2016 року, таким чином солідарна відповідальність про яку просить ПАТ «Закарпаттяобленерго» ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк» у справі є недопустимим.

21.12.2022 від представника позивача надійшли заперечення на пояснення від 12.12.2022 року.

Так, представник позивача вказує на те, що довіреність від імені юридичної особи видається за підписом (електронним підписом) посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами. Оригінали документів, зазначених у цій статті, копії з них, засвідчені суддею, або копії з них, засвідчені у визначеному законом порядку, приєднуються до матеріалів справи. У разі подання представником до суду заяви, скарги, клопотання він додає довіреність або інший документ, що посвідчує його повноваження, якщо в справі немає підтвердження такого повноваження на момент подання відповідної заяви, скарги, клопотання.

23.05.2022 р. представником Позивача було подано та зареєстровано канцелярією Ужгородського міськрайонного суду клопотання про долучення доказів до матеріалів справи за №28 від 23.05.2022 р., одним з додатків якого є копія довіреності за №19 від 04.01.2022 р. на право підпису та представлення інтересів ОСОБА_6 строком дії до 31.12.2022 р., та яка міститься у матеріалах справи №308/11637/21.

Таким чином, висновки представника Відповідача стосовно відсутності іншої довіреності у матеріалах цивільної справи 308/11637/21 та подання вищевказаних документів до Суду не уповноваженою особою Позивача, а відтак не можливості бути приєднаними до справи та розглянуті Судом є невмотивованими, непідтвердженими та такими, що не відповідають дійсності, а тому не підлягають розгляду з боку Ужгородського міськрайонного суду.

Відносно копії договору купівлі - продажу квартири від 25.06.2013 р.,та того, що позивачу відомо про те, що ОСОБА_1 , 02 лютого 2016 року уклав Договір №230013429 про користування електричною енергією, де проживає АДРЕСА_4 з Ужгородським МРЕМ в особі заст. начальника з енергозбуту та екон. питань Німець Михайло Юрійовичем, що діє на підставі довіреності № 220 від 29.12.2015 р., представник позивача посилаючись на ч. 1 ст. 76, ч. 1, 2, 3 ст. 77 ЦПК України, п. 5. Правил користування електричною енергією для населення, затверджених постановою КМ України № 1357 від 26.07.1999 р. (редакція яких чинна на момент виникнення спірних договірних правовідносин), зазначає, що у Відповідача по справі існував обов`язок укласти окремі договори по кожному об`єкту, у разі їх розташування за різними адресами. Так, 03.07.2001 р. між ОСОБА_1 та ПрАТ «Закарпаттяобленерго» укладено договір про користування електричною енергією № 03- 7123 за адресою: АДРЕСА_1 , де виникла заборгованість за спожиту електричну енергію, що є предметом спору.

Представник позивача вказує на те, що з пояснень адвоката Мельник Я. вбачається, що 02.02.2016 р. на підставі договору купівлі-продажу від 25.06.2013 р. (є додатком до заяви представника Відповідача від 07.11.2022 р.), між ОСОБА_1 та Ужгородським МРЕМ був укладений договір №230013429 про користування електричною енергією за адресою проживання: АДРЕСА_4 , однак, яка не стосується предмету спору по справі 308/11637/21.

При цьому зазначено, що договір купівлі-продажу квартири, АДРЕСА_6 від 25.06.2013 р., а відтак договір №230013429 про користування електричною енергією, що є додатком до пояснення адвоката Мельник Я.Ю. від 12.12.2022 р. не містять інформацію щодо предмета доказування, не стосуються предмету спору та не відповідають нормам ст. ст. 76, 77 ЦПК України, а тому не підлягають розгляду Судом.

Щодо строків пояснень відповідача з приводу заперечення позивача про застосування строків позовної давності, позивач вказує на те, що: позовна давність переривалася кожним наступним сплаченим ОСОБА_1 платежем на рахунок Позивача, що підтверджується загальною карткою по особовому рахунку, копією рахунку № НОМЕР_2 від 11.09.2019 р., банківською випискою за 11.09.2019 р. про оплату вказаного рахунку, які містяться у матеріалах справи, при цьому новий строк починав перебіг безпосередньо з моменту, коли перервався первісний. Таким чином, внесеним Відповідачем у січні 2017 р. платежем в розмірі 700,00 грн. перервався строк позовної давності, який повинен був закінчитися у січні 2020 р. Наступним внесеним Відповідачем на рахунок Позивача був платіж від 11.09.2019 р. в розмірі 233,86 грн., яким було перервано строк позовної давності, що закінчився 11.09.2022 р.

Представник позивача вказує на те, що позовна заява позивачем була подана до Ужгородського міськрайонного суду 31.08.2021 р., тобто в межах строку позовної давності, у зв`язку з чим такий Позивачем не був пропущений.

Представник позивача вважає, що посилання у поясненнях від 12.12.2022 р. представника Відповідача на пропущення строку позовної давності з боку Позивача, та, відповідно, відсутності у матеріалах цивільної справи № 308/11637/21 заяви про поновлення строків уповноваженої особи ПАТ «Закарпаттяобленерго» є недоведеними, необґрунтованими та безпідставними, а тому не підлягають розгляду.

Щодо твердження представника відповідача з приводу того, що представником позивача подано доказ - «Загальна картка №230032660», де вказано «примітка - Власник Шевченко Ірина», варто також зауважити: «знято лічильник № 3053256, показання зняття 023124 на 01.01.2019. Згідно вищевказаного документу вбачається, що з 2019 по 2021 рік включно позивачем ПАТ «Закарпаттяобленерго» не нараховано жодної гривні, тобто вкотре підтверджує відсутність фактичного проживання ОСОБА_1 по адресі місця реєстрації. Звертаю увагу Суду, що зі слів відповідача ОСОБА_1 у січні місяці 2017 року він не сплачував кошти у розмірі 700 гривень за спожиту електроенергію, такий платіж міг бути проведений ОСОБА_7 чи навіть здійснений і позивачем.... Зауважує також представник і щодо того, що позивач не надав підтвердження факту оплати відповідачем ОСОБА_1 коштів у розмірі 700 (сімсот)гривень в січні 2017 року» представник позивача вказує на те, що:

01.01.2019 р. набули чинності зміни до ЗУ «Про ринок електричної енергії» та Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №312 від 14.02.2018 р.

Відповідно до п. 2, 4 Правил, укладення договорів між споживачами та іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії відповідно до вимог Правил здійснюється шляхом приєднання споживачів до публічних договорів приєднання (договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, відповідних договорів про постачання електричної енергії) на умовах чинних договорів про постачання електричної енергії та про користування електричною енергією, укладених з відповідними постачальниками електричної енергії за регульованим тарифом, шляхом подання заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку до цієї постанови. Після укладення договору про надання послуг з розподілу електричної енергії договори про користування електричною енергією та договори про постачання електричної енергії продовжують свою дію в частині регулювання відносин щодо заборгованості/переплати за цими договорами з відповідними правами та обов`язками, пов`язаними з такою заборгованістю/переплатою, а також щодо нарахування пені, неустойки, обмеження та припинення постачання електричної енергії тощо.

Відповідно з 01.01.2019 р. Позивач ПрАТ «Закарпаттяобленерго» припинив діяльність з постачання електроенергії у зв`язку з анулюванням його ліцензії на право провадження господарської діяльності з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами та ліцензії на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії за регульованим тарифом та розпочав здійснювати виключно діяльність з розподілу електричної енергії власними мережами на підставі ліцензії на право провадження діяльності з розподілу електричної енергії.

Представник позивача зазначає, що у зв`язку з вищевикладеним, у період з січня 2019 по сьогоднішній день позивачем ПрАТ «Закарпаттяобленерго» не здійснюється нарахування споживачам за спожиту ними електричну енергію, тобто вказана обставина не може підтверджувати відсутність фактичного проживання ОСОБА_1 по адресі місця реєстрації, як було зазначено адвокатом Мельником Я.Ю. у своїх поясненнях від 12.12.2022 р. Водночас, відповідач, уклавши за адресою: АДРЕСА_1 договір про користування електричною енергією, як власник даного об`єкту, взяв на себе обов`язки здійснювати оплату за надані йому послуги.

Стосовно неоплаченого у січні місяці 2017 року рахунку в розмірі 700 грн. з боку ОСОБА_1 , то представник позивача звертає увагу суду, на те що зазначена обставина не підтверджена Відповідачем доказами, однак у матеріалах справи міститься загальна картка по особовому рахунку № НОМЕР_3 , яка була заведена на ОСОБА_1 , при укладенні Договору про користування електричною енергією №03-7123 від 03.07.2001 р., та яка слугує доказом оплати в розмірі 700 грн. за спожиту електроенергію з боку Відповідача у січні 2017 р.

Як вказано у запереченнях, таким чином, доводи представника Відповідача стосовно відсутності фактичного проживання ОСОБА_1 по адресі місця реєстрації та неоплаченого ним у січні 2017 р. рахунку в розмірі 700 грн. є недоведеними та невмотивованими, потребують доказуванню, а тому не підлягають розгляду з боку Суду.

Стосовно твердження представника відповідача у поясненнях від 12.12.2022 р. про необхідність відмови ОСОБА_1 з боку Позивача у послузі щодо приєднання до системи розподілу електричної енергії, оскільки власником квартир на той час уже був ПАТ КБ «ПриватБанк» представник позивача зазначає, із посиланням на п. 4.1.1. розділу IV,абз. 1, 6, 7 п. 4.1.2 та п. 4.1.9, ч. 1 п. 7.5 «Порядок приєднання до систем розподілу» Кодексу систем розподілу, затвердженого постановою НКРЕКП від 14.03.2018 р. № 310, вказує на те, що відмова у приєднанні електроустановок замовника до системи розподілу з підстав, не передбачених Законом України «Про ринок електричної енергії» або цим Кодексом, не допускається. Послуга зі стандартного приєднання надається на підставі типового договору про стандартне приєднання до електричних мереж системи розподілу, який є публічним договором приєднання та укладається з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України за типовою формою, наведеною в додатку 1 до цього Кодексу (далі - договір про стандартне приєднання). Послуга з нестандартного приєднання надається на підставі типового договору про нестандартне приєднання до електричних мереж системи розподілу «під ключ» або з проектуванням лінійної частини приєднання замовником, який є публічним договором приєднання та укладається з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України за відповідною типовою формою, наведеною в додатку 2 до цього Кодексу (далі - договір про нестандартне приєднання), крім приєднання згідно з пунктами 4.1.11.1 та 4.1.11.2 глави 4.1 цього розділу.

При цьому у запереченнях вказано на те, що згідно ч. 1 п. 7.5 ПРРЕЕ, припинення повністю або частково постачання електричної енергії споживачу здійснюється: 1) оператором системи за умови попередження споживача не пізніше ніж за 5 робочих днів до дня відключення у разі крім іншого і заборгованості за надані послуги з розподілу (передачі) електричної енергії відповідно до умов договору з оператором системи.

Разом із тим представник позивача вказує і на те, що згідно абз. 1 п. 7.2 ПРРЕЕ, відновлення електроживлення електроустановок споживача, електроживлення яких було припинено з підстав, зазначених у пунктах 7.5 та/або 7.6 цього розділу, здійснюється оператором системи у порядку, визначеному Кодексом системи передачі та Кодексом систем розподілу, протягом 3 робочих днів у містах та 5 робочих днів у сільській місцевості після отримання від ініціатора відключення інформації про усунення споживачем порушень, що підтверджується відповідним документом учасника ринку, на вимогу якого здійснювалося припинення електроживлення. Про усунення причин відключення ініціатор такого відключення повідомляє оператора системи в день отримання такої інформації.

Представник позивача вказує на те, що виходячи з вищезазначеного, послуга з приєднання надається оператором систем розподілу під час приєднання новозбудованих, реконструйованих чи технічно переоснащених електроустановок замовників до електричних мереж та під час зміни технічних параметрів електроустановок замовників, однак ніякого відношення не має до надання послуги з підключення після відключення електроживлення електроустановки споживача, за якою звернувся Відповідач до Позивача. Так, після звернення ОСОБА_1 до ПрАТ «Закарпаттяобленерго» для отримання рахунку за підключення, останній був оплачений Відповідачем в розмірі 233,86 грн., однак на підставі норм ПРРЕЕ, ПрАТ «Закарпаттяобленерго» відмовлено у наданні даної послуги через нездійснення оплати заборгованості за спожиту електричну енергію з боку ОСОБА_1 .

Щодо заперечень представника відповідача з приводу залучення до участі у справі ПАТ КБ «ПриватБанк» та щодо солідарної відповідальності банку та ОСОБА_1 , представник позивача посилаючись на ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11, п. 1, 4 ст. 319 ЦК України, абз. 2 п. 6 ПРРЕЕ, зазначає, що:

Укладений з позивачем договір про користування електричною енергією за № 03- 7123 від 03.07.2001 р. втратив чинність, однак продовжує дію станом на сьогодні в частині стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію. У відповідності до абз. 10 п. 11 вказаного Договору, Споживач електричної енергії зобов`язується не пізніше ніж за 7 днів до припинення користування електричною енергією у квартирі або іншому об`єкті письмово повідомити Електропостачальника про розірвання договору та розрахуватися за спожиту електричну енергію включаючи день виїзду. Так, ОСОБА_1 взято на себе обов`язки оплачувати надану послугу за користування електричною енергією за адресою: АДРЕСА_1 , до моменту повідомлення ПрАТ «Закарпаттяобленерго» про припинення ним користування електричної енергії та оплати наданої послуги. Однак, Відповідачем в односторонньому порядку було порушено договірні зобов`язання, внаслідок чого утворилась заборгованість за спожиту ним електроенергію.

Так, представник позивача просить суд: долучити до матеріалів цивільної справи №308/11637/21 та врахувати при вирішенні справи по суті дані заперечення проти пояснення від 12.12.2022 р. за № б/н; залишити пояснення представника Відповідача ОСОБА_1 адвоката Мельник Я.Ю. від 12.12.2022 р. за № б/н без розгляду. Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ПрАТ «Закарпаттяобленерго» (89412, Закарпатська обл., Ужгородський район, с. Оноківці, вул. Головна, 57, Код ): Заборгованість за спожиту електричну енергію в розмірі 7673,90 грн.; Суму інфляційних втрат в розмірі 1 780,14 грн. та 3% річних на залишок заборгованості в розмірі 691,28 грн. Судовий збір в розмірі 2 270,00 грн.

11.01.2023 від представника позивача надійшла заява про долучення доказів а саме довіреності на право підпису та представлення інтересів.

Ухвалою суду від 12.01.2023 відмовлено в задоволенні клопотання та у прийнятті до розгляду клопотання представника позивача від 23.05.2022 року про залучення співвідповідача та про збільшення позовних вимог.

22.02.2023 року від представника відповідача по справі адвоката Мельника Я.Ю., до суду надійшла заява в якій він просить долучити до матеріалів справи наступні документи: копію свідоцтва про розірвання шлюбу між чоловіком ОСОБА_1 та ОСОБА_8 видане 29 листопада 2011 року серія НОМЕР_4 ; копію свідоцтва про реєстрація шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_9 видане 16 червня 2015 року серія НОМЕР_5 ; Інформаційну довідку станом на 21,02.2023р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 .

27.02.2023 від представника позивача по справі до суду надійшло клопотання про приєднання до матеріалів справи у якості доказів наступні документи: клопотання з процесуальних питань на 2 арк. в 1 прим.; довідку про підтвердження факту оплати за спожиту електричну енергію на 1 арк. в 1 прим.; копію довідки про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 , виданої ТОВ «Управління житлом» за № 169 від 23.02.2023 р. на 1 арк. в прим.

У судовому засіданні представник позивача зазначила, що позовні вимоги підтримує повністю, просить задоволити.

Відповідач в судове засідання не з?явився, повідомлявся належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.

Представник відповідача, в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову повністю, підтримує заяву про застосування строків позовної давності.

Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов наступного висновку.

Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Відповідно до ч. ч. 1,3 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

01.01.2019 р. набули чинності зміни до ЗУ «Про ринок електричної енергії» та Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №312 від 14.02.2018 р.

Відповідно до п. 2, 4 Правил, укладення договорів між споживачами та іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії відповідно до вимог Правил здійснюється шляхом приєднання споживачів до публічних договорів приєднання (договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, відповідних договорів про постачання електричної енергії) на умовах чинних договорів про постачання електричної енергії та про користування електричною енергією, укладених з відповідними постачальниками електричної енергії за регульованим тарифом, шляхом подання заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку до цієї постанови. Операторам систем розподілу (далі - ОСР) укласти договори про надання послуг з розподілу електричної енергії, які укладаються зі споживачем, з усіма споживачами, електроустановки яких приєднані на території діяльності ОСР. Договір розробляється ОСР на основі істотних умов, визначених Кодексом систем розподілу, затвердженим постановою НКРЕКП від 14 березня 2018 року № 310, та типової форми, встановленої Правилами, і розміщується на сайті ОСР, у засобах масової інформації і в пунктах обслуговування споживачів ОСР. ОСР шляхом безпосереднього вручення персоналом ОСР або з рахунком, або поштовим відправленням надає споживачу заяву- приєднання до зазначеного договору, яка формується за." базами даних вертикально інтегрованого суб`єкта господарювання та містить ЕІС-коди точок комерційного обліку об`єкта споживача. Надання такої заяви-приєднання є пропозицією споживачу про приєднання до договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії на умовах діючого договору про користування або постачання електричної енергії (індивідуальні характеристики об`єкта, потужність, клас надійності, ідентифікаційні коди, особливості обліку тощо). Договір вважається укладеним з дати підписання споживачем заяви-приєднання до договору про надання послуг з розподілу електричної енергії, яка повертається споживачем на адресу ОСР, та/або сплати за рахунком (квитанцією), який надсилається (надається) одночасно з договором споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, та/або з дати, указаної у заяві-приєднанні, якщо споживач протягом указаного в заяві-приєднанні терміну не звернувся до ОСР із запереченнями щодо укладення договору в цілому або щодо окремих умов договору та спожив будь-який обсяг електричної енергії.

Згідно абз. 1, 2 п. 6 Правил, до укладення договору про надання послуг з розподілу електричної енергії, який укладається зі споживачем, договірні відносини між споживачем та суб`єктом господарювання, що провадить діяльність з розподілу електричної енергії на підставі ліцензії з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами (або ОСР як правонаступником за договорами про користування електричною енергією та договорами про постачання електричної енергії), урегульовуються окремими положеннями діючих договорів про користування електричною енергією або ДОГОВОРІВ про постачання електричної енергії (у частині взаємовідносин споживача і електророзподільної організації), які не суперечать вимогам чинного законодавства у сфері електроенергетики. Зокрема сторони керуються вимогами діючих договорів про користування електричною енергією (про постачання електричної енергії) з питань потужності, якості електроенергії, окремих процедурних питань тощо. У разі виникнення суперечності між нормами діючих договорів про користування електричною енергією (про постачання електричної енергії) та нормами законодавства про електроенергетику сторони керуються вимогами чинного законодавства.

Після укладення договору про надання послуг з розподілу електричної енергії договори про користування електричною енергією та договори про постачання електричної енергії продовжують свою дію в частині регулювання відносин щодо заборгованості/переплати за цими договорами з відповідними правами та обов`язками, пов`язаними з такою заборгованістю/переплатою, а також щодо нарахування пені, неустойки, обмеження та припинення постачання електричної енергії тощо.

Відповідно з 01.01.2019 р. Позивач ПрАТ «Закарпаттяобленерго» припинив діяльність з постачання електроенергії у зв`язку з анулюванням його ліцензії на право провадження господарської діяльності з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами та ліцензії на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії за регульованим тарифом та розпочав здійснювати виключно діяльність з розподілу електричної енергії власними мережами на підставі ліцензії на право провадження діяльності з розподілу електричної енергії.

Разом із тим, 01.01.2019 р. між Позивачем та Відповідачем ОСОБА_1 було укладено публічний договір про надання послуг з розподілу електричної енергії, який вважається укладеним, оскільки Відповідач протягом указаного в заяві - приєднанні терміну не звернувся до оператора системи розподілу - Позивача по справі із запереченнями щодо укладення договору та спожив обсяг електричної енергії, вказаний у Загальній картці по особовому рахунку споживача від 01.01.2019 р.

Матеріали справи містять копію договору про користування електричною енергією від 03.07.2001 року, укладений між ОСОБА_1 та Ужгородський МРЕМ.

При цьому слід зазначити, що позивачем у судовому засіданні надано для огляду та дослідження оригінал такого. Представник відповідача після огляду оригіналу договору, не наполягав на розгляді поданого клопотання про його витребування.

Зі змісту вказаного договору вбачається, що відповідач взяв на себе зобов`язання, відповідно до п. 11 крім іншого: оплачувати спожиту електричну енергію відповідно до умов договору; не пізніше як за 7 днів до припинення користування електричною енергією у квартирі або іншому об`єкті письмово повідомити Електропосачальника про розірвання договору та розрахуватися за спожиту енергію, включаючи день виїзду.

Матеріали справи не містять підтвердження того, що відповідач вказані зобов`язання виконав. Зокрема і щодо повідомлення про припинення користування електричною енергією та розірвання договору.

Також, відповідач не розрахувався із позивачем за спожиту електричну енергію.

Так зі змісту загальної картки по особовому рахунку № НОМЕР_3 ОСОБА_10 , (що додана до клопотання представника позивача від 23.05.2022), вхідне сальдо станом на 01.12.2012 р. 565,47 грн.

В період часу з 01.08.2012 по 12.2012 споживачу надавалися послуги з електропостачання, однак за спожиту електричну енергію він сплачував несвоєчасно та не в повному обсязі. Так відповідачем за вказаний період здійснено одну оплату на суму 380,00 грн. Вказане призвело до того, що у відповідача виникла заборгованість перед позивачем станом на 12.2012 - 779,40 грн.

Протягом 2013 року, відповідачем здійснювалися оплати за постачання електоенергії двічі на суму 700,00 та 656,00 грн., а заборгованість станом на 12.2013 склала 516,18 грн.

Одна оплата була здійснена і в 2014 році, а заборгованість станом на 12.2014 становила 628,44 грн.

Заборгованість станом на 12.2015 становить 481,13 грн, оплата здійснювалася всього двічі на суму 900,00 та 476,13 грн.

У 2016 році відповідачем здійснено одну оплату в січні 2016 року на суму 150,00 грн, а заборгованість станом на 12.2016 становила 2244,48 грн.

За 2018 рік жодної оплати за спожиту електроенергію здійснено не було, 12.2018 борг становив 7 672,90 грн. 01.01.2019 як казано у загальній картці було знято лічильник.

В подальшому, як встановлено із наявної в матеріалах справи копії журналу рахунків за підключення ОСОБА_1 , 11.09.2019 отримав рахунок за разову послугу №408 від 11.09.2019 на суму 233,86 грн., найменування робіт: подключение, обргунтування необхідності виконання: погашение текущей задолжености; джерело фінансування : за счет абонента. При цьому абонентом/споживачем у вказаному рахунку зазначено саме ОСОБА_1 .

Окрім того, зі змісту витягу рахунку позивача, що міститься в матеріалах справи, вбачається, що відповідачем по справі ОСОБА_1 , 11.09.2019 на рахунок Ужгородської філії ПАТ «ЗАКАРПАТТЯОБЛЕНЕРГО» було сплачено 233,86 грн.

В даному випадку суд вважає такими що заслуговують на увагу доводи представника позивача з приводу того, що позовна давність переривалася кожним наступним сплаченим ОСОБА_1 платежем на рахунок Позивача, що підтверджується загальною карткою що особовому рахунку, копією рахунку № НОМЕР_2 від 11.09.2019 р., банківською випискою за 11.09.2019 р. про оплату вказаного рахунку, які містяться у матеріалах справи, при цьому новий строк починав перебіг безпосередньо з моменту, коли перервався первісний.

Згідно загальної картки по о/с №230032660, у січні 2017 р. за спожиту електроенергію, за адресою АДРЕСА_1 , здійснено оплату в розмірі 700,00 грн.

За твердженням відповідача та його представника, оплата була здійснена не ним та не від його імені. Разом з тим, доказів вказаному відповідач суду не надав. Представником позивача, надана довідка на підтвердження факту оплати, яка містить відомості про те, що грошові кошти в розмірі 700 грн. було зараховано за спожиту електричну енергію за вказаним особовим рахунком та адресою. Та, що в період з січня 2017 по січень 2019 будь яких звернень від споживачів електричної енергії щодо помилково оплачених коштів у вказаній сумі на адресу Товариства не надходило.

При цьому, належного підтвердження, а саме квитанції, рахунку про оплату, із зазначенням реквізитів платника суду надано не було сторонами провадження, що не надає можливості встановити особу якою було здійснено оплату на спожиту електричну енергію у вказаній сумі.

Разом із тим, з матеріалів справи встановлено, що відповідачем на рахунок позивача був здійснений платіж від 11.09.2019 р. в розмірі 233,86 грн., яким було перервано строк позовної давності, що закінчився 11.09.2022 р.

Заявляючи клопотання про застосування строків позовної давності, представник відповідача вказував на те, що 25 червня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 укладено договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_1 , що посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Л.С.Колотуха, зареєстровано в реєстрі за № 1598 13 жовтня 2016 року власником Квартири являється ПАТ КБ «Приватбанк» (код ЄДРПУО 14360570), що підтверджується деталізованою довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, яка міститься в матеріалах справи.

При цьому представник відповідача вказував на те, що відлік первинного розрахунку заборгованості позивача - ПАТ «Закарпаттяобленерго» розпочато з 30 серпня 2018 року, та одночасно вказує, що враховуючи, зміну власника Квартири, яка відбулася 13 жовтня 2016 року, строк для подання позовної заяви позивача ПАТ «Закарпаттяобленерго» про стягнення заборгованості із ОСОБА_1 є 13 жовтня 2019 року включно.

Разом з тим, суд вважає таке твердження помилковим з огляду на те, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України).

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті).

Отже, переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників.

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).

Оскільки заборгованість за житлово-комунальні послуги нараховувалась позивачем щомісяця, то перебіг загальної позовної давності слід відраховувати від кожного щомісячного платежу.

Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу частини третьої статті 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Згідно з ч. 3 вказаної статті після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

У постанові від 07 липня 2020 року при розгляді справи № 712/8916/17, провадження № 14-448цс19 Великою Палатою Верховного Суду встановлено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників.

На підставі припису частини другої статті 264 ЦК України переривання позовної давності відбувається у разі подання до суду саме позову до належного відповідача з дотриманням вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції й інших вимог, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі.

Проте, згідно правової позиції, викладеної у рішенні Верховного суду у справі № 640/18354/14-ц, до дій, що свідчать про визнання боргу чи іншого обов`язку належать: визнання претензії; зміна договору, з якої вбачається визнання боргу, та прохання про таку зміну; письмове прохання про відстрочку сплати; підписання уповноваженою посадовою особою боржника разом з кредитором акта звіряння взаєморозрахунків, який підтверджує наявність боргу в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення до кредитора щодо гарантування сплати боргу; часткова сплата боржником чи з його згоди іншою особою боргу та/або сум санкцій.

Слід зазначити, що відповідно до п. 6.5 Правила від 31.07.1996 № 28 Про затвердження Правил користування електричною енергією: у разі виникнення у споживача заборгованості з оплати за спожиту електричну енергію, сторони за взаємною згодою та у порядку, передбаченому законодавством України, укладають договір щодо реструктуризації заборгованості. При цьому оформлюється графік погашення заборгованості, який є додатком до цього договору.

У разі відсутності графіка погашення заборгованості та при відсутності у платіжному документі у реквізиті призначення платежу посилань на період, за який здійснюється оплата або перевищення суми платежу, необхідної для цього періоду, ці кошти, перераховані споживачем за електричну енергію, постачальник електричної енергії має право зарахувати як погашення існуючої заборгованості цього споживача з найдавнішим терміном її виникнення.

Згідно відображеної в загальній картці інформації, сума боргу зменшувалася, що свідчить про часткову сплату відповідачем наявної у нього заборгованості за спожиту електричну енергію. Вказане в свою чергу доводить відсутність підстав для задоволення клопотання відповідача про застосування строків позовної давності.

Слід зазначити, що про визнання факту заборгованості відповідача перед позивачем свідчить і оплата ним послуг підключення енергопостачання, а саме суми в розмірі 233,86 грн. 11.09.2019 . У судовому засіданні сторона відповідача не заперечувала про те, що ОСОБА_1 особисто було оплачено відповідний рахунок, вказуючи що було вчинено на прохання колишньої дружини.

При цьому слід зазначити, що відповідно до п. 6.5 Про затвердження Правил користування електричною енергією що затверджені Постановою 31.07.1996 № 28 передбачено, що у разі виникнення у споживача заборгованості з оплати за спожиту електричну енергію, сторони за взаємною згодою та у порядку, передбаченому законодавством України, укладають договір щодо реструктуризації заборгованості. При цьому оформлюється графік погашення заборгованості, який є додатком до цього договору.

У разі відсутності графіка погашення заборгованості та при відсутності у платіжному документі у реквізиті призначення платежу посилань на період, за який здійснюється оплата або перевищення суми платежу, необхідної для цього періоду, ці кошти, перераховані споживачем за електричну енергію, постачальник електричної енергії має право зарахувати як погашення існуючої заборгованості цього споживача з найдавнішим терміном її виникнення.

Суд звертає увагу також і на те, що позивачу не було відомо про зміну власника квартири за якою відбувалося споживання електричної енергії, до того моменту коли відповідний витяг з Державного реєстру речових прав відповідачем було додано до матеріалів справи (а.с. 56). Натомість сплата відповідачем частково заборгованості та оплата за послуги підключення електропостачання свідчили про продовження терміну дії Договору про користування електричною енергією №03-7123 від 03.07.2001 року (п.27) на період користування такими послугами. Більше того, сторона відповідача при розгляді справи в суді не заперечувала того факту, що він був споживачем послуг з моменту набуття ним права власності на квартиру. Натомість заперечував, що після придбання ним іншого житла та розірвання шлюбу проживав за адресою АДРЕСА_1 та фактично не був користувачем з того часу електричною енергією за договором №03-7123 від 03.07.2001 року.

Так, на підтвердження вказаному, а саме набуття права власності на квартиру по АДРЕСА_4 , відповідачем надано копію договору купівлі-продажу квартири, від 25.06.2013 р. Також відповідачем до матеріалів справи надано копію Договору №230013429 від 02.02.2016 про користування електричною енергією, укладеного між відповідачем ОСОБА_1 та Ужгородським МРЕМ в особі начальника з енергозбуту та економічних питань Німець М.Ю. Наведені письмові докази досліджені судом.

Відповідно до п. 5.1. Розділу 5 Постанови від 31.07.1996 №28 (Зареєстрованої в Міністерстві

юстиції України 02 серпня 1996 р. за № 417/1442) «Про затвердження Правил користування електричною енергією» між постачальником електричної енергії за регульованим тарифом та споживачем укладається один договір про постачання електричної енергії за усіма об`єктами споживача, які розташовані на території здійснення ліцензованої діяльності постачальником електричної енергії за регульованим тарифом. За взаємною згодою сторін можуть бути укладені окремі договори про постачання електричної енергії за кожним об`єктом споживача.(редакція від 25.12.2015р.).

Слід констатувати, що такі договори не заперечують факту утворення заборгованості за спожиту електричну енергію за адресою споживання АДРЕСА_1 . Оскільки укладення іншого договору про користування електричною енергією не припиняє дію попереднього, та не припиняє взятих на себе споживачем обов`язків за попереднім, в даному випадку від 2001 року договором щодо сплати за спожиту електроенергію.

Окрім того, Договором від 03.07.2001 р. п.11 споживач електричної енергії зобов`язується: не пізніше ніж за 7 днів до припинення користування електричною енергією у квартирі або іншому об`єкті письмово повідомити Електропостачальника про розірвання договору та розрахуватися за спожиту електричну енергію. Пунктом 29 передбачено, що Договір може бути розірваний достроково у разі зміни Споживачем місця проживання та остаточного припинення користування електричною енергією.

При цьому як встановлено судом відповідач був власником квартири АДРЕСА_5 в період часу із 2003 року по 2016 рік (13.10.2016), власне що і не заперечує сам відповідач ОСОБА_1 . Згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_6 07 липня 2003 року було розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_8 , після розірвання шлюбу присвоєно прізвище дружині ОСОБА_11 . Згідно копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_7 16 червня 2015 року ОСОБА_1 укладено шлюб з ОСОБА_9 .

З приводу твердження представника відповідача щодо того, він не підписував Договір про користування електричною енергією від 03.07.2001 р, то суду жодних доказів на підтвердження наведеному не надано, клопотання про проведення почеркознавчої експертизи відповідач не заявляв.

Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Крім того, з постанови Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 521/3743/17-ц (провадження № 61-26462св18) вбачається, що згідно зі статтею 13 Конституції України власність зобов`язує. Вказана норма кореспондується зі статтею 322 ЦК України, відповідно до якої власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (ст.1, ч.2 ст.3, ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Відповідно до п.п. 1,5,10 ч.2 ст. 7 вказаного Закону, індивідуальний споживач зобов`язаний: 1) укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами; у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню в розмірах, установлених законом або договорами про надання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ч.1 ст. 9 Закону, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Обов`язок власника квартири оплачувати послуги з постачання та розподілу електричної енергії, передбачений статтею 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

У постанові від 01 вересня 2020 року справа № 686/6276/19 (провадження № 61-3604 св 20) ВС, вказав на те, що: «… споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Крім того, відповідно до статті 322 ЦК України на власника покладається тягар утримання майна. Частиною другою статті 382 ЦК України встановлено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Таким чином, новий власник майна не зобов`язаний повертати борги попереднього власника, якщо суд установить, що він не брав на себе обов`язку з їх сплати. Договори про надання послуг не обтяжують майна, тому за відсутності відповідної умови в договорі щодо відчуження нерухомого майна суд повинен відмовляти в задоволенні позовних вимог до нового власника, оскільки належним відповідачем є попередній власник….

…Тобто з моменту переходу права власності на квартиру попередній власник втрачає права і обов`язки співвласника багатоквартирного будинку, а новий власник набуває прав і обов`язків співвласника такого будинку. Адже згідно з частиною першою статті 2 Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі реалізації прав та виконання обов`язків власників квартир та нежитлових приміщень як співвласників багатоквартирного будинку…».

Відповідно до ч.5 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», послуга з постачання електричної енергії надається згідно з умовами договору та вимогами правил, затверджених Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Відповідно до ст. ст. 6, 11, 526, 714 ЦК України, глави 52 та 53 ЦК України, на підставі положень ЗУ «Про ринок електричної енергії» та Правил користування електричною енергією для населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999 р. № 1357 (станом на сьогодні вже втратили чинність), 03.07.2001 р. між ПрАТ Закарпаттяобленерго та ОСОБА_1 укладено договір про користування електричною енергією за № 03-7123. Вказаний Договір споживача про користування електричною енергією укладений з ПрАТ «Закарпаттяобленерго» припинив свою дію з 01.01.2019 р., крім окремих положень в частині регулювання відносин щодо заборгованості з відповідними правами та обов`язками, пов`язаними з такою заборгованістю, а також щодо нарахування пені, неустойки, обмеження та припинення постачання електричної енергії тощо (п.6 Правил).

Позивачем, за адресою АДРЕСА_1 , було відкрито особовий рахунок на ім`я ОСОБА_1 , до якої безперебійно позивачем постачалася електрична енергія, щомісячно відправлялися Відповідачу квитанції на оплату спожитої ним електричної енергії.

Відповідно до п.1 ч.3 ст. 58 ЗУ «Про ринок електричної енергії» споживач зобов`язаний крім іншого, сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів;

Відносини з приводу постачання фізичним особам електричної енергії регулюються ст. 714 ЦК України, ЗУ "Про ринок електричної енергії", Правилами користування електричною енергією для населення, затверджених постановою КМУ від 26.07.1999 року за № 1357.

Згідно діючого законодавства, під поняттям споживач електричної енергії є особа, яка є фактичним власником житла за адресою якого постачається електроенергія. Так, у пункті п. п. 1.1.2 пункту 1.1 Правил роздрібного ринку електричної енергії, дано визначення споживача електричної енергії як фізична особа, у тому числі фізична особа-підприємець, або юридична особа, що купує електричну енергію для власного споживання.

ЗУ "Про ринок електричної енергії" визначає правові, економічні та організаційні засади функціонування ринку електричної енергії, регулює відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам з урахуванням інтересів споживачів, розвитку ринкових відносин, мінімізації витрат на постачання електричної енергії та мінімізації негативного впливу на навколишнє природне середовище.

Статтею 1 Закону України "Про ринок електричної енергії" визначено значення термінів, які вживаються у цьому Законі, зокрема: електрична енергія - енергія, що виробляється на об`єктах електроенергетики і є товаром, призначеним для купівлі-продажу; електрична мережа - сукупність електроустановок для передачі та/або розподілу електричної енергії; побутовий споживач - індивідуальний побутовий споживач (фізична особа, яка використовує електричну енергію для забезпечення власних побутових потреб, що не включають професійну та/або господарську діяльність);

Згідно до п. 42 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 р. № 1357, (надалі ПКЕЕН) Побутовий споживач електричної енергії зобов`язаний зокрема: дотримуватися вимог нормативно-технічних документів та договору; оплачувати спожиту електричну енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил; вносити плату за спожиту електричну енергію виключно на поточний рахунок із спеціальним режимом використання енергопостачальника в уповноваженому банку;

Згідно до п. 48 ПКЕЕН, споживач несе відповідальність згідно із законодавством зокрема за прострочення терміну внесення платежів за електричну енергію.

Розрахунки населення за спожиту електричну енергію здійснюються за діючими тарифами (цінами) для населення на підставі показів засобів обліку (п. 19 ПКЕЕН).

Розрахунковим періодом для встановлення розміру оплати спожитої електричної енергії є календарний місяць. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну

Знімання показів засобів обліку провадиться електропостачальником (електророзподільним підприємством) та/або побутовим споживачем щомісяця відповідно до умов договору. Побутовий споживач, як правило, знімає покази засобу обліку на перше число місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем).

У разі зміни тарифу надлишок (переплата) оплаченої, але не спожитої електричної енергії зараховується побутовому споживачу на його особовий рахунок як авансовий платіж за новими тарифами в наступному розрахунковому періоді (п. 21 ПКЕЕН).

Оплата спожитої електричної енергії може здійснюватися: за розрахунковими книжками; за платіжними документами, які виписуються енергопостачальником; за карткою попередньої оплати.

Порядок та форма оплати спожитої електричної енергії визначаються у договорі. (п. 22 НКЕЕН).

У разі зміни тарифів (цін) на електричну енергію оплата заборгованості провадиться за тарифами (цінами), що діяли у період, за який сплачується борг (п. 26 НКЕЕН).

У разі несплати або неповної оплати за спожиту електричну енергію у строки, визначені пунктом 20 цих Правил, електропостачальник на 30 день надсилає побутовому споживачу поштою або вручає особисто під підпис попередження про відключення електричної енергії у якому зазначає: останні покази засобу обліку, які були зняті працівниками електропостачальника, суму заборгованості за спожиту електричну енергію, період, за який ця заборгованість виникла, обсяг спожитої електричної енергії у зазначений період (з розбивкою обсягів електричної енергії, спожитої в кожному розрахунковому періоді), тарифи (у тому числі блочні, які діяли у відповідному періоді), дату відключення електроустановок об`єкта споживача від електропостачання у разі несплати цієї заборгованості, прізвище, ім`я, по батькові, підпис відповідальної особи і дату (п. 27 НКЕЕН).

На підтвердження допущеної ОСОБА_1 споживачем, перед ПрАТ «Закарпаттяобленерго» заборгованості, позивач надав загальну картку по особовому рахунку № НОМЕР_3 ОСОБА_1 , адреса споживання: АДРЕСА_1 , де відображено розрахунки за спожиту електричну енергію, вказано контрольні зняття показників лічильника, та показники, що передавалися безпосередньо споживачем. Така, містить анкетні дані споживача, а саме відповідача.

Згідно загальної картки, яка розпочинається із 08.2012, станом на цю дату у відповідача уже є заборгованість -678,03 грн. За період часу із 08.2012 по 10.2016 р. вбачається що відповідачем здійснювалася оплата за спожиту електричну енергію однак суми що нараховані позивачем та сплачені відповідачем різняться. Внаслідок неповної оплати за спожиту електричну енергію, у відповідача утворилася заборгованість перед позивачем станом на 10.2016 року у розмірі 1 847, 55 грн.

Суд зазначає, що предметом даного позову, є стягнення заборгованості за спожиту відповідачем електричну енергію, за адресою АДРЕСА_1 .

Суд вважає, що вимога позивача про стягнення із відповідача суми заборгованості за спожиту електричну енергію підлягає до задоволення частково.

Так, судом встановлено, що відповідач був власником квартири за вказаною адресою з 2003 по 13.10.2016, що підтверджується витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно. Окрім того, згідно Договору про користування електричною енергією, відповідач був споживачем електричної енергії взяв на себе відповідні зобов`язання.

Відповідач не спростував розрахунок заборгованості (період з 2012 по 10.2016 роки), хоча такий процесуальний обов`язок передбачений ст.ст. 12, 13 ЦПК України.

У відповідності до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із підстав зазначених в договорі та іншому правочинні, акті цивільного законодавства чи у зв`язку із завданням майнової (матеріальної) шкоди іншій особі.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Отже, за таких обставин вбачається, що відповідачем по справі, у зв`язку з не внесенням у повному обсязі платежів за спожиту електричну енергію оплату яких відповідач у порядку та строки, вказані в розрахунковому документі, в добровільному порядку не здійснив, допущено порушення норм Закону та ПКЕЕН .

Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення (стаття 229 ЦПК України).

Суд розглядає справу дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінюючи докази у справі у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 229 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереcи фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 2 ЦПК України.

З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України - кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, зважаючи на те, що відповідачем не представлено суду жодних доказів щодо безпідставності вимог позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача ОСОБА_1 , на користь ПрАТ «Закарпаттяобленерго» розміру суми боргу за спожиту електричну енергію що уторилася в період з 08.2012 по 10.2016 року в розмірі 1 847,55 грн. є підставними і такими, що підлягають задоволенню.

Про наявність обов`язку споживача оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними при відсутності підписаного договору про надання таких послуг, неодноразово зазначалось у правових позиціях, сформованих у постанові ВСУ від 26.04.2016 у справі № 6-2951цс15 та у постанові ВС від 06.11.2019 у справі № 642/2858/16 (провадження № 61-26204св18).

Згідно з правовим висновком, викладеним у постановах Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59 цс13 та від 18 листопада 2015 року у справі № 6-582цс15, споживачі зобов`язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов`язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг.

У відповідності до ст. 526 ЦПК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

За змістом ст. ст. 67,68 Житлового кодексу України, п. 5 ч. 3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальніпослуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У разі існування прострочення виконання, грошового зобов`язання зі сплати житлово-комунальних послуг, на боржника покладається відповідальність, передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України Вказане узгоджується із позицією, що міститься у постанові ВСУ від 30 жовтня 2013 р. у справі № 6- 59цс13 та постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року № 6-2023цс15.

Закріплена в пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами, що підлягають сплаті кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

За відсутності оформлених договірних відносин, але в разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг на боржника також покладається відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України. Аналогічний за змістом правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 16.12.2020 по справі № 761/32712/17.

Оскільки відповідачем допущено порушення строків виконання зобов`язання зі сплати послуг за спожиту електроенергію, на підставі ст.625 ЦК України з нього також підлягають стягненню 3 % річних у сумі 166,44 грн. - 3% річних за користування грошовими коштами, а також 428,58 грн. інфляційних втрат за період з 30.08.2018 року по 30.08.2021 з урахуванням позовних вимог.

Таким чином, суд приходить до висновку, що у зв`язку з невиконанням відповідачем обов`язків щодо сплати спожитих послуг, за спожиту електроенергію, станом на 16.10.2016 рік у сумі 1847,63 грн., а також: 166,44 грн. - 3% річних за користування грошовими коштами за період з 30.08.2018 року по 30.08.2021, а також 428,58 грн. інфляційних втрат з урахуванням періоду розрахунків зазначених позивачем в позовній заяві.

Враховуючи наведене та беручи до уваги, що позивачем доведено порушення та невиконання споживачем своїх зобов`язань щодо сплати вартості спожитої електроенергії, а відповідач жодних достатніх та належних доказів відсутності у нього такої заборгованості за вказаний період суду не надав, суд вважає, що позовну заяву слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість, яка складається із наступного: заборгованість за спожиту електричну енергію в розмірі 1874,55 грн. (за період з 08.2012 по 10.2016 р.р.); суму інфляційних втрат в розмірі 428,60 грн. та 3 % річних на залишок заборгованості в розмірі 166,44 грн.

Разом із тим, позовні вимоги в частині стягнення із відповідача заборгованості що виникла у споживача електричної енергії після 10.2016, задоволенню не підлягають. Оскільки право власності на квартиру АДРЕСА_5 , перейшло до нового власника ПАТ КБ ПРИВАТБАНК, а позивачем не доведено в судовому засіданні, що ОСОБА_1 фактично користувався житлово-комунальними послугами у вказаний період за адресою АДРЕСА_1 .

Обов`язок сплачувати за надані послуги у даному випадку ґрунтується на їх споживанні відповідачем, що відповідає нормі п. 4 ч.1 ст.11 ЦК України.

Відповідачем належними та достовірними доказами підтверджено, що його, ОСОБА_1 , реєстрація за адресою АДРЕСА_1 відбулась 15.10.1998, але фактично за місцем реєстрації він не проживав з жовтня 2016 року, що підтверджується витягами про право власності на нерухоме майно, договорами купівлі продажу нерухомого майна, укладення договорів про надання житлово-комунальних послуг за іншою адресою, розірванням шлюбу, укладенням нового шлюбу з іншою особою.

Установивши наведене вище та враховуючи право особи на вільний вибір місця проживання, передбачене Конституцією України (ст. 33), Загальною декларацією прав людини (ст. 13), Протоколу №4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, суд погоджується із доводами представника відповідача, що відповідач ОСОБА_1 у період із 16.10.2016 та в подальшому не був споживачем послуг з електропостачання за адресою: АДРЕСА_1 , що виключає підстави покладення на нього обов`язку з оплату виниклої заборгованості, включно із інфляційними витратами та 3% річних.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до правил статті 141 ЦПК України слід змінити розподіл судових витрат.

Згідно з п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно платіжного доручення №1043 від «20» серпня 2021 року, позивач за подання до суду позову сплатив судовий збір в розмірі 2270 грн. Ціна позву, визначена позивачем складає 10 145,32 грн., судом позов задоволено частково із відповідача стягнуто 2442,57 грн. (1847,36 грн.+166,44 грн.+428,58грн.), що становить 18.21% від ціни позову. Таким чином із відповідача на користь позивача підлягає стягненню 413,38 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись Законом України "Про ринок електричної енергії", ст.ст. 12, 76, 81, 141, 259, 263-265, 268, 272, 273, 280-282, 352, 354 ЦПК України, ст. 611, 629 ЦК України, Правилами користування електричною енергією для населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 р. № 1357, суд,-

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ЗАКАРПАТТЯОБЛЕНЕРГО» в особі директора І.М. Погоріляк, до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію, інфляційних втрат та 3 % річних, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ЗАКАРПАТТЯОБЛЕНЕРГО» , 89412, Закарпатська обл., Ужгородський р-н, с. Оноківці, вул. Головна, 57), заборгованість, що складається із заборгованості за спожиту електричну енергію в розмірі 1847,55 грн.; суми інфляційних втрат в розмірі 428,58 грн. та 3% річних на залишок заборгованості в розмірі 166,44 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ЗАКАРПАТТЯОБЛЕНЕРГО» , 89412, Закарпатська обл., Ужгородський р-н, с. Оноківці, вул. Головна, 57), суму судового збору в розмірі 413,38 грн. (чотириста тринадцять гривень 38 коп..).

Позивач Приватне акціонерне товариство "Закарпаттяобленерго". Адреса позивача: вул. Головна, 57, с. Оноківці, Ужгородський р-н, Закарпатська обл. (адреса для направлення кореспонденції: 88002, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Електрозаводська, 4)

Відповідач - ОСОБА_1 : зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_4 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.В. Фазикош