Номер провадження 2/754/1364/23
Справа №754/7543/22
РІШЕННЯ

Іменем України

(повне рішення суду виготовлено 17.02.2023)

16 лютого 2023 року м. Київ, Деснянський районний суд м. Києва, суддя: Грегуль О.В., секретар судового засідання: Гончаренко М.М., справа № 754/7543/22

ОСОБА_1 - позивач

Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» - відповідач

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Журавльова Лариса Михайлівна - третя особа 1

ОСОБА_2 - третя особа 2

ОСОБА_3 - третя особа 3

ОСОБА_4 - третя особа 4

Вимоги позивача: припинення іпотеки і поруки та зняття заборони відчуження нерухомого майна

Завойко Д.І. - адвокат позивача

Стадніков Д.В. - адвокат відповідача

ВСТАНОВИВ:

Позивач подав до суду позов, предмет якого змінювався і в якому позивач просить: 1) Визнати іпотеку нерухомого майна, а саме кв. АДРЕСА_1 на підставі договору іпотеки квартири від 22.02.2007, укладеного між позивачем і відповідачем та посвідченого третьою особою 1 такою, що припинена; 2) Визнати поруку, вчинену на підставі договору поруки від 22.02.2007, укладеного між позивачем і відповідачем такою, що припинена; 3) Скасувати рішення державного реєстратора третьої особи 1 про державну реєстрацію заборон на нерухоме майно в Єдиному реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна реєстраційний номер обтяження: 4535423, підстава обтяження: договір іпотеки від 22.02.2007 № 125; 4) Скасувати рішення державного реєстратора третьої особи 1 про державну реєстрацію іпотеки в Державному реєстрі іпотек, реєстраційний номер обтяження 4535489, підстава обтяження: договір іпотеки від 22.02.2007 № 125.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 05.09.2022 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та звільнено позивача від сплати судового збору за клопотанням позивача на підставі ст. 136 ЦПК України.

Внесеною до протоколу судового засідання ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 22.11.2022 закрито підготовче провадження і призначено справу до розгляду по суті.

У судовому засіданні адвокат позивача позов підтримав, а адвокат відповідача позов не визнав, а також обидва адвокати не заперечували проти розгляду справи по суті за відсутності третіх осіб.

Треті особи в судове засідання не з`явились і доказів про поважність причин своєї неявки суду не надали, хоча про час і місце розгляду справи неодноразово повідомлялись належним чином, зокрема, поштою, електронною поштою, SMS, а також інформація про рух справи розміщується на сайті суду і є загальнодоступною.

Від позивача до суду надійшов відзив з проханням відмовити в задоволенні позову.

Також у відзиві було заявлено вимогу про закриття провадження у справі на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, однак у судовому засіданні 22.12.2022 адвокатом відповідача подано письмову заяву про зняття з розгляду вимоги про зупинення провадження у справі з підстав не підтримання цієї вимоги відповідачем.

Внесеною до протоколу судового засідання ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 22.12.2022 задоволено заяву відповідача про зняття з розгляду вимоги про зупинення провадження у справі з підстав не підтримання цієї вимоги відповідачем.

Від третьої особи 3 до суду надійшли письмові пояснення з проханням розглядати справу за її відсутності.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

У листі Верховного Суду України від 25.01.2006 № 1-5/45, визначено критерії оцінювання розумності строку розгляду справи, якими серед іншого є складність справи та поведінка заявника.

Рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Статтею 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У пункті 26 рішення ЄСПЛ від 15.05.2008 у справі «Надточій проти України» (заява N 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Згідно ст. 12-2 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 № 389-VIII, 1. В умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. 2. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

Заяв/клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

З урахуванням викладеного і ст. ст. 128-131, 223 ЦПК України та з метою уникнення затягування розгляду справи суд вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних і доказів для її розгляду по суті за відсутності третіх осіб.

Вислухавши адвокатів: позивача і відповідача, оглянувши матеріали справи № 754/249/21 (суддя: Гринчак О.І.), дослідивши матеріали справи № 754/7543/22, суд у судовому засіданні встановив наступне.

Між відповідачем і ОСОБА_6 укладено кредитний договір від 22.02.2007 № К2ХVGА00000086 на строк з 22.02.2007 по 22.02.2011 та за яким ОСОБА_6 надано кредит у сумі: 70000 доларів США.

Між відповідачем і позивачем укладено договір поруки від 22.02.2007 та за яким позивач зобов`язався нести солідарну відповідальність з боржником за кредитним договором.

Між відповідачем і позивачем укладено нотаріально посвідчений третьою особою 1 договір іпотеки квартири від 22.02.2007 та за яким у забезпечення виконання боржником кредитних зобов`язань за кредитним договором, позивачем передано в іпотеку кв. АДРЕСА_1 і про, що третьою особою 1, як державним реєстратором, прийнято рішення про державну реєстрацію заборон на нерухоме майно в Єдиному реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна реєстраційний номер обтяження: 4535423, підстава обтяження: договір іпотеки від 22.02.2007 № 125 та рішення про державну реєстрацію іпотеки в Державному реєстрі іпотек, реєстраційний номер обтяження 4535489, підстава обтяження: договір іпотеки від 22.02.2007 № 125, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 06.10.2011.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 20.11.2014 відмовлено в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України, 1. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст. 546 ЦК України, 1. Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. 2. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Згідно ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» від 05.06.2003 № 898-ІV, іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Згідно ст. 17 Закону України «Про іпотеку» від 05.06.2003 № 898-ІV, іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності (спеціального майнового права) на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Наступні іпотеки припиняються внаслідок звернення стягнення за попередньою іпотекою. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Згідно ст.. 523 ЦК України, 1. Порука або застава, встановлена іншою особою, припиняється після заміни боржника, якщо поручитель або заставодавець не погодився забезпечувати виконання зобов`язання новим боржником. 2. Застава, встановлена первісним боржником, зберігається після заміни боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 559 ЦК України, 1. Порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання. У разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності боржника, такий поручитель несе відповідальність за порушення зобов`язання боржником в обсязі, що існував до такої зміни зобов`язання. 2. Порука припиняється, якщо після настання строку виконання зобов`язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем. 3. Порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не погодився забезпечувати виконання зобов`язання іншим боржником у договорі поруки чи при переведенні боргу. 4. Порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання. 5. Ліквідація боржника - юридичної особи не припиняє поруку, якщо до дня внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про припинення боржника - юридичної особи кредитор звернувся до суду з позовом до поручителя у зв`язку з порушенням таким боржником зобов`язання.

Згідно ст. 608 ЦК України, 1. Зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. 2. Зобов`язання припиняється смертю кредитора, якщо воно є нерозривно пов`язаним з особою кредитора.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 1219 ЦК України, 1. Не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Згідно ст. 1282 ЦК України, 1. Спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. 2. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України, 4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 26.01.2022 у справі № 520/7281/15-ц: «Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з пунктом 1 частини другої статті 16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність або й відсутність обов`язків. За змістом пункту 7 цієї статті окремим способом захисту є припинення правовідношення. Встановлення факту припинення основного зобов`язання має своїм наслідком також й припинення додаткових (акцесорних) зобов`язань за договорами іпотеки та поруки. Звернення особи до суду з позовом про визнання іпотеки такою, що припинена, на підставі статті 593 ЦК України, а також про визнання поруки такою, що припинена на підставі статті 559 ЦК України, не є необхідним, проте такі вимоги можуть розглядатися судом у разі наявності відповідного спору. Виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист в суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов`язків сторін (статті 3, 12-15, 20 ЦК України), Верховний Суд зробив висновок, що у разі невизнання кредитором права іпотекодавця та поручителя, на припинення зобов`язання, таке право підлягає захисту судом шляхом визнання його права на підставі пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України. Отже, право іпотекодавця та поручителя підлягає судовому захисту за його позовом шляхом визнання іпотеки такою, що припинена, та визнання поруки такою, що припинена, а не шляхом припинення договору іпотеки чи припинення договору поруки шляхом припинення зобов`язання за договорами. Наведений правовий висновок сформульовано Верховним Судом України у постанові від 04 лютого 2015 року у справі № 6-243цс14 та підтримано Верховним Судом в постанові від 18 вересня 2019 року у справі № 695/3790/15-ц і постанові від 02 жовтня 2019 року у справі № 126/1056/15-ц. Звертаючись до суду із зустрічним позовом у цій справі, ОСОБА_1 у прохальній частині позовної заяви просила суд визнати припиненим договір поруки та визнати припиненим договір іпотеки. При цьому позивач на обґрунтування своїх вимог як фактичні підстави позову визначала те, що, оскільки основне зобов`язання за кредитним договором припинилося у зв`язку із смертю позичальника, а кредитор пропустив строк пред`явлення вимоги до спадкоємців, то і забезпечувальні зобов`язання за договорами іпотеки і поруки, якими забезпечувалося виконання кредитного договору як основного зобов`язання, також є припиненими як похідні зобов`язання. Оцінюючи правомірність та ефективність обраного способу захисту, Верховний Суд виходить із того, що договір, в першу чергу, є домовленістю сторін. Договір як документ - є оформленням цієї домовленості. Під договором також розуміється й правовідношення, що виникло на підставі цієї домовленості, змістом такого правового відношення є певні права та обов`язки сторін. Зі змісту зазначених підстав позову є очевидним те, що позивач, звертаючись до суду, обґрунтовувала свої вимоги припиненням саме іпотеки за іпотечним договором та припинення саме поруки за договором поруки, як правовідношень, тобто похідних зобов`язань, а не самих договорів іпотеки та поруки, як домовленості чи документа, тобто застосованої в іншому сенсі категорії "договір". Виходячи з такого розуміння категорії "договір", вимоги про визнання такими, що припинено договору іпотеки та договору поруки, а також вимоги про визнання такими, що припинилися правові відносини з іпотеки та поруки, є тотожними за своєю правовою природою та змістом. Тому належним способом захисту прав іпотекодавця та поручителя є саме визнання іпотеки за іпотечним договором такою, що припинена, та визнання поруки за договором поруки такою, що припинена, а не визнання припиненими іпотечного договору та договору поруки, як вказав в резолютивній частині рішення суд першої інстанції, з висновком яким погодився й суд апеляційної інстанції. У зв`язку із тим, що припинення основного зобов`язання має наслідком і припинення іпотеки, то відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку (частина друга статті 593 ЦК України, частина третя статті 17 Закону України "Про іпотеку"). Враховуючи, що суд першої інстанції встановив, що у зв`язку із пропуском кредитором строку пред`явлення вимоги за основним і додатковими зобов`язаннями до спадкоємців, встановленого статтею 1281 ЦК України, кредитор позбавлений такого права, що має наслідком припинення таких зобов`язань, Верховний Суд вважає за необхідне змінити рішення суду першої інстанції, зазначивши про те, що припиненими є іпотека та порука, а не договір іпотеки та договір поруки, що відповідає правомірному способу захисту порушених прав. Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів дійшла висновку про зміну рішень суду першої та апеляційної інстанцій шляхом викладення резолютивної частини рішення суду першої інстанції в іншій редакції, а саме: "визнати припиненою поруку за договором поруки від 09 листопада 2006 року № 942-11, який укладений між ОСОБА_1 та ПАТ "УкрСиббанк"; визнати припиненою іпотеку за договором іпотеки від 09 листопада 2006 року, який укладений між ПАТ "УкрСиббанк" та ОСОБА_3, ОСОБА_1, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гарською В. В. та зареєстрований в реєстрі за № 4575". Враховуючи те, що ОСОБА_1 обраний правомірний та ефективний спосіб захисту своїх прав та інтересів - визнання права (що включає в себе також відсутність права), тому зміна формулювання резолютивної частини рішення суду першої інстанції: "визнати припиненим договір поруки від 09 листопада 2006 року № 942-11, укладений між ОСОБА_1 та ПАТ "УкрСиббанк; визнати припиненим іпотечний договір від 09 листопада 2006 року, укладений між ПАТ "УкрСиббанк" та ОСОБА_3, ОСОБА_1, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гарською В. В. та зареєстрований в реєстрі за № 4575" на правильне: "визнати припиненою поруку за договором поруки від 09 листопада 2006 року № 942-11, укладеним між ОСОБА_1 та ПАТ "УкрСиббанк"; визнати припиненою іпотеку за договором іпотеки від 09 листопада 2006 року, укладеним між ПАТ "УкрСиббанк" та ОСОБА_3, ОСОБА_1, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гарською В. В. та зареєстрованим в реєстрі за № 4575", не є зміною судом предмета позову, оскільки обраний ОСОБА_1 спосіб захисту прав та інтересів залишається незмінним. Некоректне, з точки зору лінгвістики, формулювання вимог позову не може бути перешкодою для захисту порушеного права особи, яка звернулася до суду, оскільки надміру формалізований підхід щодо дослівного розуміння вимог позову, як реалізованого способу захисту, суперечить завданням цивільного судочинства, якими є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Оскільки у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про те, що іпотека та порука припинились у зв`язку з припиненням основного зобов`язання, проте помилково визнав припиненим договір поруки та договір іпотеки, а не поруку та іпотеку, що не відповідає правовому висновку, викладеному Верховним Судом України у постанові від 04 лютого 2015 року у справі № 6-243цс14, з яким погодився і Верховний Суд, застосувавши його у постанові від 18 вересня 2019 року у справі № 695/3790/15-ц (провадження № 61-7769св18), то колегія суддів дійшла висновку про зміну оскаржуваних рішень, виклавши абзаци другий та третій резолютивної частини рішення суду першої інстанції в іншій редакції. Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 14 липня 2021 року у справі № 186/1376/19 (провадження № 61-7428св20), від 20 серпня 2021 року у справі № 149/2736/20 (провадження № 61-9025св21), від 02 жовтня 2019 року у справі 126/1056/15-ц (провадження № 61-34297св18). Однак колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування оскаржуваних судових рішень в іншій частині. Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, в частині скасування обтяжень іпотекою спірного нерухомого майна, оскільки такі вимоги є похідними від вимог про припинення іпотеки.».

Згідно ч. 1, ч. 4 - ч. 7 ст. 81 ЦПК України, 1. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 4. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. 5. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. 6. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 7. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

ЄСПЛ вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Практика ЄСПЛ виходить з того, що реалізовуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення ЄСПЛ від 16.12.1992 у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції).

Суду не надано доказів про відсутність правових підстав для припинення іпотеки і поруки та для скасування обтяжень іпотекою спірного нерухомого майна.

З урахуванням викладеного, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими.

Вищевказані висновки суду не позбавляють відповідача права і можливості на отримання непогашеної кредитної заборгованості, тому, посилання на наявність непогашеної кредитної заборгованості не є правовою підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

За таких обставин, позов задовольняється.

Позивачем при поданні позову судовий збір не сплачувався.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VІ, 1. Судовий збір справляється: у разі ухвалення судового рішення, передбаченого цим Законом.

Згідно ч. 1 і ч. 2 ст. 141 ЦПК України, 1. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 2. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 263-265 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Задовольнити позов.

Визнати іпотеку нерухомого майна, а саме кв. АДРЕСА_1 на підставі договору іпотеки квартири від 22.02.2007, укладеного між ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) і акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського, 1 Д, , адреса листування: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50) та посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Журавльовою Ларисою Михайлівною такою, що припинена.

Визнати поруку, вчинену на підставі договору поруки від 22.02.2007, укладеного між ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) і акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського, 1 Д, , адреса листування: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50) такою, що припинена.

Скасувати рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Журавльової Лариси Михайлівни про державну реєстрацію заборон на нерухоме майно в Єдиному реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна реєстраційний номер обтяження: 4535423, підстава обтяження: договір іпотеки від 22.02.2007 № 125.

Скасувати рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Журавльової Лариси Михайлівни про державну реєстрацію іпотеки в Державному реєстрі іпотек, реєстраційний номер обтяження 4535489, підстава обтяження: договір іпотеки від 22.02.2007 № 125.

Стягнути з акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського, 1 Д, , адреса листування: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50) у дохід держави: 4294,40 грн. - судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СУДДЯ: