Справа № 161/9382/23 Головуючий у 1 інстанції: Присяжнюк Л. М.
Провадження № 22-ц/802/875/23 Доповідач: Бовчалюк З. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 серпня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Здрилюк О.І., Карпук А.К.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави в особі Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Управління Державної казначейської служби у місті Луцьку Волинської області, про відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 липня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

07 червня 2023 року позивач звернулася до суду з цим позовом.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в провадженні Другого ВДВС у м. Луцьку знаходилося виконавче провадження ВП № 69091863 про стягнення з позивача на користь ЖКП №3 заборгованості за житлово-комунальними послугами у розмірі 3 150,00 грн.

Позивач вважає, що державний виконавець неправомірно звернув стягнення на її доходи, зокрема пенсію, безпідставно наклав арешт на кошти, оскільки рішення суду було виконано іншим солідарним боржником.

Вважає, що такими рішеннями та діями державного виконавця їй було завдано моральну шкоду, яку вона оцінює у 75 000,00 грн., та просить суд стягнути на свою користь за рахунок держави.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 липня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати це рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В письмовому відзиві на апеляційну скаргу, відповідачі просять апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення суду в даній справі залишити без змін.

Відповідно до вимог ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України справу розглянуто без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.5 ст.268, ст.381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції-без змін.

Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції виходив із бездоказовості та безпідставності того, що в результаті неправомірних дій державного виконавця позивачу заподіяно моральну шкоду.

Такі висновки суду зроблені з врахуванням встановлених обставин справи та у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що регулюють дані правовідносини.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою Волинського апеляційного суду від 16 березня 2022 року у цивільній справі №161/14061/21 стягнуто з ОСОБА_2 і ОСОБА_1 солідарно на користь Житлово-комунального підприємства №3 3150 грн. заборгованість за надані послуги з управління багатоквартирним будинком.

На виконання судового рішення, судом 18 травня 2022 року були видані виконавчі листи, окремо щодо кожного солідарного боржника.

Постановою державного виконавця Другого ВДВС у м. Луцьку від 26 травня 2022 року ВП №69091966 відкрито виконавче провадження за виконавчим листом щодо позивача.

08.06.2022 на рахунок з обліку депозитних сум в межах виконавчого провадження надійшли кошти в сумі 3 150 грн, які в подальшому згідно розпорядження державного виконавця - розподілено та перераховано: 3 081 грн на користь стягувана ЖКП №3; 69 грн витрати виконавчого провадження.

11.07.2022 на рахунок з обліку депозитних сум в межах виконавчого провадження надійшли кошти в сумі 315 гри, які в подальшому згідно розпорядження державного виконавця розподілено та перераховано: 69 грн на користь стягувача ЖКП №3; 153.60 гри, стягнення виконавчого збору; 92.40 грн, витрати виконавчого провадження.

Залишок заборгованості в межах виконавчого провадження склав 161,40 грн в рахунок погашення виконавчого збору.

У відповідності до п.9 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №69091966. У разі закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 6, 7. 9-15 частини першої статті 39 Закону, витрати виконавчого провадження не були стягнуті, державний виконавець виносить постанову про стягнення витрат виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини), в якій зазначає види та суми витрат виконавчого провадження, що здійснені у відповідному виконавчому провадженні. Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня з дня закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та, цією Інструкцією. Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення витрат виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження.

З врахуванням наведеної норми державним виконавцем відкрито виконавче провадження ВП №72129712 про стягнення з ОСОБА_1 витрат виконавчого провадження в розмірі 161,40 грн, нестягнутих в межах ВП № 69091966.

Постановою державного виконавця від 13 жовтня 2022 року накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках боржника.

Постановою державного виконавця від 26 травня 2023 року знято арешт з рахунків боржника, а постановою від 26 червня 2023 року закінчено виконавче провадження у зв`язку з повним виконанням судового рішення.

Згідно з частиною першою статті 1173 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

У частині першій статті 1174 ЦК України зазначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Правовою підставою для цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження, є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби, інші докази.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної виконавчої служби, його посадовими або службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про виконавче провадження».

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження, є правопорушення, що включає такі складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення посадових осіб державної виконавчої служби, інші докази.

Слід також зазначити, що Закон України «Про виконавче провадження» визначає й порядок захисту прав сторін виконавчого провадження.

Відповідно до положень статті 85 ЗУ «Про виконавче провадження», у виконавчому провадженні на дії (бездіяльність) державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби по виконанню рішення або відмову у здійсненні передбачених цим Законом дій стягувачем чи боржником може бути подана скарга до начальника відповідного органу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до суду.

Скарга у виконавчому провадженні по виконанню судових рішень на дії (бездіяльність) державного виконавця або начальника органу державної виконавчої служби подається до суду, який видав виконавчий документ. Скарги по виконанню інших рішень подаються до суду за місцем знаходження відповідного органу державної виконавчої служби, крім скарг на дії (бездіяльність) державних виконавців та посадових осіб Департаменту державної виконавчої служби та державної виконавчої служби Автономної Республіки Крим, областей та міст Києва і Севастополя, які подаються до апеляційного суду за місцем знаходження відповідного органу державної виконавчої служби.

Збитки, заподіяні державним виконавцем громадянам чи юридичним особам під час здійснення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, передбаченому законом. Предметом доказування у такій справі є факти неправомірних дій (бездіяльності) державного виконавця при виконанні вимог виконавчого документа, виникнення шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) державного виконавця і заподіяння ним шкоди. Неправомірність дій (бездіяльності) державного виконавця має підтверджуватись належними доказами, зокрема відповідним рішенням суду, яке може мати преюдиційне значення для справи про відшкодування збитків (правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 25 жовтня 2005 року у справі № 32/421).

Фізична чи юридична особа має право на відшкодування в повному обсязі майнової шкоди, завданої її майну, а також на відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна особою, яка її завдала, у разі якщо дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Судом першої інстанції обґрунтовано було зазначено, що позивач не довела суду наявність основного елементу цивільного правопорушення (делікту) з боку відповідача.

В даному випадку ОСОБА_1 у встановленому порядку не оскаржувала дій та рішень державного виконавця, в тому числі щодо відкриття виконавчого провадження, а також звернення стягнення на її доходи (пенсію).

Судові рішення з цього питання відсутні, тому неможливо стверджувати, що дії державного виконавця в цій частині були неправомірними.

Відсутність такого елементу цивільного правопорушення (делікту), як протиправність діяння, зумовлює безпідставність позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, а тому суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

ОСОБА_1 не надано жодних доказів настання, внаслідок протиправних дій відповідача у зв`язку з виконання виконавчого документа, негативних наслідків немайнового характеру, які б свідчили про її душевні страждання та моральну шкоду.

Враховуючи зазначене, всупереч вимогам ст. 76-81 ЦПК України, позивачем не надано беззаперечних доказів винної поведінки відповідача і як наслідок спричинення моральної шкоди.

З врахуванням викладено, суд першої інстанції правомірно та обґрунтовано констатував про відсутність підстав для задоволення позову.

Висновки суду ґрунтуються на повно і всебічно з`ясованих обставинах справи, перевірених належними доказами, на які є покликання в рішенні суду і яким суд дав правильну юридичну оцінку.

Доводи апеляційної скарги про обґрунтованість позовних вимог є власним тлумаченням встановлених обставин справи, були предметом дослідження суду першої інстанції і їм суд в сукупності з іншими доказами по справі дав правильну юридичну оцінку.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність ухваленого рішення не впливають.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухваленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування.

За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Датою прийняття постанови у даній справі є 30 серпня 2023 року, тобто дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. 268 ч. 4, 5, 367, 369, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий-суддя:

Судді: