Провадження № 2/357/239/23
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

20 лютого 2023 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Орєхова О. І. ,

за участю секретаря Сокур О. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду № 2 в м. Біла Церква цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення порядку користування земельною ділянкою, -

В С Т А Н О В И В :

В жовтні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визначення порядку користування земельною ділянкою, мотивуючи тим, що 07 вересня 2006 року, згідно договору довічного утримання ( догляду ), укладеного між нею, позивачем по справі та її батьком ОСОБА_3 , вона стала набувачем 1/2 частини земельної ділянки, розміром 0,0500 га з кадастровим номером :05:011:0012 по АДРЕСА_1 , в масті Біла Церква Київської області та набувачем 36/100 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських та побутових будівель та споруд, розташованих у АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових правна нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23.07.2019 року. Під будівництво вказаного будинку, рішенням Білоцерківської міської ради від 31.08.2004 року № 342 було надано земельну ділянку, площею 0,10 га. Співвласниками вищевказаної земельної ділянки в рівних частинах стали: ОСОБА_2 1/2 частина ( 0,0500 га ) та її батько ОСОБА_3 1/2 частини ( 0,0500 га ). Будинок в цілому має 123,3 кв.м. загальної площі, 78,5 кв.м. житлової площі і розташований на земельній ділянці з такими надвірними спорудами: сарай, вбиральня, гараж, вбиральня, огорожа, вимощення, що становить 36/100 частини житлового будинку, загальною площею 46,6 кв.м. Частка відповідача ОСОБА_2 в житловому будинку становить 64/100. Між власниками будинку впродовж багатьох років склався певний порядок щодо користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 , але на даний час виник спір між співвласниками земельної ділянки, а саме між нею ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про порядок користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 . Так, відповідач відмовляється прибирати територію, не займається благоустрієм, не дотримується правил добросусідства. Систематичні відвідування колекторських служб з приводу непогашених кредитів відповідача, розшуку відповідача, проходять саме до її частини будинку, по її частині земельної ділянки. На численні прохання, пропозиції з її боку до відповідача по справі встановити паркан з метою недопущення сторонніх осіб у її двір, відповідач агресивно відмовляється. Просила суд визначити прядок користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 , площа ділянки 0,10 га, кадастровий номер :05:011:0012 ( а. с. 3-6 том 1 ).

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.10.2019 року ( а. с. 1 том 1 ) головуючим суддею визначено Орєхова О.І. та матеріали передані для розгляду.

Відповідно до ч. 6 ст. 187 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання ( перебування ) такої фізичної особи.

11 жовтня 2019 року здійснено запит стосовно відомостей про реєстрацію місця проживання відповідача ( а. с. 34 том 1 ).

30 жовтня 2019 року за вх. № 39773 судом отримано з відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в Києві та Київській області щодо зареєстрованого місця проживання ( перебування ) відповідача ( а. с. 35 том 1 ).

Згідно отриманої відповіді відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно ч. 1 ст. 187 ЦПК України якщо відповідачем вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суд відкриває провадження не пізніше наступного дня з дня отримання судом у порядку, передбаченому частиною восьмою цієї статті, інформації про зареєстроване у встановлено законом порядку місце проживання ( перебування ) фізичної особи відповідача.

Ухвалою судді від 01 листопада 2019 року прийнято позовну заяву до провадження та відкрито провадження у даній справі. Постановлено провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання у справі на 26.11.2019 року ( а. 36-37 том 1 ).

За клопотанням позивача ОСОБА_1 ( а. с. 53-54 том 1 ), в підготовчому засіданні 04.02.2020 року, ухвалою суду провадження у справі було зупинено та призначено по даній справі судову земельно-технічну експертизу ( а. с. 59-61 том 1 ).

В зазначеній ухвалі суду, перед експертом були поставлені наступні питання: «Які можливі варіанти поділу проходу-вхід в домоволодіння ( користування ), відокремлення проходу до частини будинку, надвірних споруд, що належать відповідачу ОСОБА_2 по спільній земельній ділянці ?», «Які можливі варіанти виділення часток земельної ділянки в натурі ( на місцевості ) відповідно до часток співвласників у праві власності на будинок ?».

Зазначені питання які були постановленні перед експертом, викладені позивачем в клопотанні, з яким остання звернулася до суду 04.02.2020 року про призначення судової земельно-технічної експертизи ( а. с.53-54 том 1 ).

28 лютого 2020 року за вх. № 7928 судом було отримано відзив на позовну заяву, в якому відповідач ОСОБА_2 вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню, оскільки остання не довела, не надано документів на підставі яких право на земельну ділянку зареєстроване за нею. Також вважає, що питання, які були поставлені перед експертом, можливо розглядати після того, як між співвласниками будуть встановлені частки у спільній сумісній власності на земельну ділянку, тоді можливо проводити виділ частки в натурі, поділ земельної ділянки між співвласниками або встановити конкретне користування земельною ділянкою ( а. с. 65-67 том 1 ).

18 травня 2020 року на адресу суду повернулися матеріали цивільної справи з висновком експерта за № 9506 від 15.05.2020 року на виконання ухвали суду від 04.02.2020 року ( а.с.101-133 том 1).

Ухвалою суду від 19.05.2020 року відновлено провадження у справі та призначено підготовче засідання на 17 червня 2020 року ( а. с.141-142 том 1 ).

Ухвалою суду від 16 липня 2020 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті на 17 вересня 2020 року ( а.с.159-161 том 1 ).

За клопотанням представника відповідача адвоката Овчаренко Д.К. від 17.09.2020 року ( а. с. 166-169 том 1 ), ухвалою суду від 17 вересня 2020 року провадження у даній справі зупинено до набрання законної сили рішення у справі № 357/7582/20, яка розглядається у Білоцерківському міськрайонному суді Київської області ( а. с. 190-193 том 1 ).

Ухвалою суду від 11.11.2021 року провадження у даній справі було поновлено, призначено судове засідання у справі на 20 грудня 2021 року ( а. с. 209-210 том 1 ).

За клопотанням представника відповідача адвоката Овчаренко Д.К. від 16.12.2021 року ( а. с. 214-216 том 1 ), ухвалою суду від 20 грудня 2021 року провадження у даній справі зупинено до закінчення перегляду постанови Київського апеляційного суду від 07.10.2021 року у справі № 357/7582/20, яка розглядається в касаційному поряду Верховним Судом ( а. с. 222-225 том 1 ).

Ухвалою суду від 05.12.2022 року провадження у даній справі поновлено, призначено судове засідання у справі на 19 грудня 2022 року ( а. с. 234-235 том 1 ).

13 січня 2023 року за вх. № 1094 судом отримано від представника позивача уточнення прохальної частини позовної заяви ( а. с.1 том 2 ).

Розгляд справи неодноразово здійснювався за участі сторін, по справі оголошувалося перерву з різних підстав, останнього разу у зв`язку з знеструмленням приміщення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, про що свідчить Акт ( а. с. 8 том 2 ), розгляд справи було відкладено на 06.02.2023 року ( а. с. 9 том 2 ).

Згідно протоколу судового засідання від 17.01.2023 року ( а. с. 5-7 том 2 ), знеструмлення в суді відбулося на стадії дослідження судом письмових доказів ( а. с. 7 том 2 ).

06 лютого 2023 року судове засідання було відкладено на 20 лютого 2023 року ( а. с. 13 том 2 ) у зв`язку з знеструмленням приміщення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, про що свідчить Акт ( а. с. 12 том 2 ).

В судове засідання 20.02.2023 року учасники не з`явилися.

Так, 20.02.2023 року за вх. № 6982 судом отримано клопотання від представника позивача Олійник І.С., в якому остання просила провести 20.02.2023 року розгляд справи без участі позивача та його представника. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі.

08 лютого 2023 року за вх. № 5410 судом було отримано заяву від представника відповідача адвоката Овчаренко Д.К., в якому останній просив судове засідання, призначене на 20.02.2023 року проводити без участі відповідача та його представника. В задоволенні позовних вимог просив відмовити в повному обсязі.

Крім того, в попередніх судових засіданнях, позивач та її представник, кожний окремо, підтримали позовні вимоги, надали пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві, просили позов задовольнити. При задоволенні позову, просили врахувати висновок експерта ( варіант № А-1 ), так як такий варіант більш наближений до фактичного користування співвласниками земельною ділянкою, який склався на сьогодні. Також, представником зроблено заява в порядку статті 141 ЦПК України, що докази понесення витрат на правову допомогу будуть надані протягом п`яти днів з дня ухвалення судом рішення.

В свою чергу, в попередніх судових засіданнях, представник відповідача заперечував проти позовних вимог, просив суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів ( ч. 3 ст. 211 ЦПК України ).

Так як сторони надали свої пояснення у попередніх судових зсіданнях, докази на обґрунтування своїх позицій, а також надали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, суд вважає можливим здійснити судовий розгляд за відсутності учасників справи на підставі наявних у суду матеріалів, враховуючи надані сторонами пояснення.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Оскільки учасники справ не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи, враховуючи пояснення сторін, які надані в попередніх судових засіданнях, приходить до наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Судом встановлені наступні обставини та спірні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що згідно наявного в матеріалах справи державного акту на право власності на земельну ділянку серії КВ № 076432 від 02.11.2004 року, який виданий ОСОБА_2 на земельну ділянку, площею 0,1000 га, кадастровий номер :05:011:0012, співвласником 1/2 її частки є ОСОБА_3 ( а. с. 11 том 1 ).

07 вересня 2006 року, згідно договору довічного утримання ( догляду ), укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 ( а. с. 12 том 1 ), остання стала набувачем 1/2 частини земельної ділянки, розміром 0,0500 га з кадастровим номером :05:011:0012 по АДРЕСА_1 , в масті Біла Церква Київської області та набувачем 36/100 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських та побутових будівель та споруд, розташованих у АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 20.02.2007 року ( а. с. 13 том 1 ) та витягом з Державного реєстру речових правна нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23.07.2019 року ( а. с. 18 том 1 ).

Так, згідно вищевказаного договору довічного утримання ( догляду ) вбачається, що у власність «Набувача» переходить 36/100 частин житлового будинку, загальною площею 46,6 кв.м., житловою площею 37,1 кв.м, а саме: коридор, площею 5,4 кв.м. зазначені в плані 2-1; кухня 4,1 кв.м в плані 2-2; житлова кімната 8,8 кв.м в плані 2-3; житлова кімната 14,4 кв.м в плані 2-4; житлова кімната 13,9 кв.м в плані 2-5; гараж «Д».

З наявного в матеріалах справи свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 29.04.2009 року вбачається, що ОСОБА_4 уклала шлюб з ОСОБА_5 , прізвище після реєстрації шлюбу чоловіка та дружини ОСОБА_6 ( а. с. 10 том 1 ).

Отже, з наявних у матеріалах справи документів встановлено, що ОСОБА_1 належить 36/100 частини житлового будинку, а частка відповідача ОСОБА_2 в зазначеному житловому будинку становить 64/100, вказане підтверджується листом КП КОР «Південне бюро технічної інвентаризації» від 07.06.2019 року ( а. с. 19 том 1 ).

У відповіді також зазначено, що станом на дату останньої технічної інвентаризації 27.05.2019 року житлова площа будинку становить 78,50 кв.м. 123,3 кв.м., загальна площа 123,30 кв.м. До житлового будинку відносяться господарські будівлі та споруди: сарай літ «Б», сарай літ. «б2», сарай літ. «б3», убиральня літ. «В», гараж літ. «Д», убиральня літ. «Ж», огорожа № , хвіртка № 2, ворота з хвірткою № 3, огорожа № 4, огорожа № 5, огорожа № 6, хвіртка № 7, огорожа № 8, огорожа № 9, вимощення № 10, вимощення № 11, колодязь питний № 12.

Так, постановою Верховного Суду від 09.11.2022 року у справі № 357/7582/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , треті особи: Томилівська Сільська рада Білоцерківського району Київської області в особі державного реєстратора Науменко Олени Євгенівни, Головне управління Держгеокадастру у Київській області про скасування запису про реєстрацію права власності та встановлення часток у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, касаційна скарга ОСОБА_2 залишена без задоволення, постанова Київського апеляційного суду від 07.10.2021 року залишена без змін ( а. с.228-233 том 1 ).

У вказаній постанові зазначено, що постановою Київського апеляційного суду від 7.10.2021 року рішення суду першої інстанції скасовано і прийнято нову постанову про відмову в задоволенні позову.

Верховний Суд зазначив, що апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову про встановлення ( зміну ) часток сторін у праві власності на спірну земельну ділянку, оскільки задоволення позову буде означати неправомірне втручання у право власності відповідачки ОСОБА_1 на землю та протиправне позбавлення її цього права.

Вказане право власності у встановленому законом порядку зареєстровано на підставі рішення державного реєстратора Томилівської сільської ради Білоцерківського району Київської області від 18 березня 2020 року з індексним номером 51673981 про державну реєстрацію права спільної часткової власності ОСОБА_1 у розмірі 1/2 частини спірної земельної ділянки. З огляду на те, що частки сторін у праві власності на спірну земельну ділянку визначені по 1/2 частині, то підстави для їх зміни або визначення у іншому розмірі немає.

При цьому посилання позивача на те, що в цьому випадку йдеться не про зміну часток, а про їх первинне визначення, оскільки рішенням виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 31 серпня 2004 року спірна ділянка передана у спільну сумісну власність, суперечать виданому державному акту на землю серії КВ № 076432 від 02 листопада 2004 року, в якому визначено частки сторін у праві власності на ділянку, та не заслуговують на увагу, оскільки ні рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 31 серпня 2004 року ні державний акт про право власності на землю як правопосвідчувальний документ, який був виданий за заявою самого позивача, ні договір довічного утримання (догляду) не оспорені, не скасовані і не визнані недійсними, а тому є чинними.

Відповідно до частин першої, третьої статті 120 ЗК України (в редакції, що діла на час укладення договору довічного утримання), частини першої статті 377 ЦК України при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод. Таким чином, до відповідача право власності на 1/2 частки спірної земельної ділянки перейшла за цивільно-правовим договором довічного утримання від 07 вересня 2006 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту ї прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи вищенаведене, не заслуговують на увагу доводи відповідача, викладені у відзиві, що позивач не довела на підставі яких право на земельну ділянку зареєстроване за нею.

Отже, позивачу на праві власності належить 1/2 частка земельної ділянки, яка становить площею 500 кв.м ( 0,0500 га ) за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :05:011:0012, з цільовим призначенням будівництво та обслуговування житлового будинку та господарських споруд.

Позивач звертаючись до суду з вказаним позовом просила визначити порядок користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 , загальна площа ділянки 0,10 га, так як на даний час виник спір між співвласниками земельної ділянки, а саме між нею ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Відповідно ч.ч.1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення.

Частиною 5, 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частиною 2 ст.16 ЦК України встановлено способи здійснення захисту цивільних прав та інтересів судом. До них належать: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Отже, особа може скористатись не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, який здатен захистити інтереси власника суб`єктивного права та припинити їх порушення на майбутнє або усунути загрозу його порушення.

Відповідно до ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

За загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду, стає власником (користувачем) земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно з виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.

Частиною першою статті 88 ЗК України встановлено, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку.

Згідно з частинами третьою та четвертою статті 88 ЗК України учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки.

Відповідно до частини першої статті 318 ЦК України кожен власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Однак право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Зазначені положення щодо користування власністю повинні застосовуватись до права користування земельною ділянкою.

Право користування земельною ділянкою визначається відповідно до часток кожного з власників нерухомого майна, розташованого на цій земельній ділянці, якщо інше не було встановлено домовленістю між ними. Однак у будь-якому випадку наявне в однієї особи право не може порушувати права іншої особи (частина п`ята статті 319 ЦК України).

При вирішенні спору, визначаючи варіанти користування земельною ділянкою, суд повинен виходити з розміру часток кожного зі співвласників на нерухоме майно, наявності порядку користування земельною ділянкою, погодженого власниками та визначеного на підставі відповідного договору, оформленого у встановленому законом порядку. Якщо суд установить, що співвласники визначили порядок користування й розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого підстав немає, він ухвалює рішення про встановлення саме такого порядку. Якщо ж погодженого або встановленого порядку користування земельною ділянкою немає, то суд установлює порядок користування земельною ділянкою з дотриманням часток кожного співвласника у нерухомому майні та забезпеченням вільного користування кожним зі співвласників належним йому майном.

Зазначений правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 15 травня 2017 року у справі № 6-841цс16 та від 01 листопада 2017 року у справі № 6-2454цс16.

Так, з наявних матеріалів справи встановлено та зазначено вище, позивачу ОСОБА_1 на праві власності належить 1/2 частка земельної ділянки, яка становить площею 500 кв.м ( 0,0500 га ) за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :05:011:0012, з цільовим призначенням будівництво та обслуговування житлового будинку та господарських споруд.

Як встановлено в судовому засіданні сторони у справі визначили порядок користування житловим будинком та господарськими будівлями відповідно до належних їм часток, однак між сторонами виник спір щодо порядку користування земельною ділянкою, на якій розташований житловий будинок з господарськими будівлями, який належить сторонам на праві спільної часткової власності.

Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушень не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

При ухвалені рішення, суд враховує роз`яснення, викладені в п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» у справах за позовами учасників спільної часткової власності на землю про встановлення порядку володіння та користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм: жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з`ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ними, розташування господарських будівель, споруд, необхідністю зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір`я тощо. Враховуються також вимоги санітарних правил та правил протипожежної безпеки. В разі неможливості перенесення співвласником господарських будівель і насаджень на надану в його користування частину ділянки суд може обговорити питання про грошову компенсацію.

З метою вирішення питання щодо можливості визначення порядку користування спірною земельною ділянкою, суд призначив у справі судову земельно-технічну експертизу, оскільки у сторін виникали суперечки.

Суд вважає необхідним встановити порядок користування спірною земельною ділянкою відповідно до частки позивача в будинку, згідно з єдиним можливим варіантом визначення порядку користування сторонами спірною земельною ділянкою, запропонованого висновком експерта.

Згідно з висновком судової земельно-технічної експертизи № 9506 від 15.05.2020 року, експертом запропоновано варіанти визначення та відокремлення проходу до частини житлового будинку, надвірних споруд: Варіант № А-1, Варіант № А -2, Варіант № Б-1, Варіант № Б-2.

В свою чергу, позивач просила суд прийняти Варіант № А-1 експертизи, який сприятиме уникненню спірних питань, оскільки більш наближений до фактичного користування співвласниками земельною ділянкою.

Проаналізувавши варіанти розподілу земельної ділянки, запропоновані експертом, суд погоджується з тим, що найбільш доцільним є запропонований експертом Варіант № А-1 розподілу земельної ділянки, який передбачає встановлення сервітуту та найбільше відповідає принципу балансу інтересів сторін, відповідно до якого: ОСОБА_1 користується земельною ділянкою площею 500,0 кв.м. (0,0500 га); що має фору неправильного багатокутника і обмежена лініями розподілу, які проходять через точки 1-2-3-4-5-6-7-8-9-Г-А-1, а саме: від точки 1, що розташована на фасадній межі ділянки на відстані 1,79 м від точки Б (лівий фасадний кут земельної ділянки) до точки 2 (лівий фасадний кут житлового будинку; від точки 2 вздовж лівого фасаду будинку до точки 3 (точка розподілу будинку); від точки 3 вздовж лінії розподілу будинку до точки 4 (точка розподілу будинку); від точки 4 вздовж головного та правого фасаду будинку через точку 5 (правий фасадний кут будинку) до точки 6; від точки 6 під кутом 90 градусів до лінії 6-6а на відстань 10,0 м в напрямку тильної меж; до точки 7; від точки 7 під кутом 90 градусів до лінії 6-7 в напрямку лівої межі на 1 відстань 5,0 м до точки 8; від точки 8 в напрямку тильної межі на відстань 35,48 м де точки 9, що розташована на тильній межі ділянки на відстані 6,15 м від точки В*; від точки 9 вздовж тильної межі в напрямку правої межі ділянки на відстань 9,8 м до точки Г (правий тильний кут земельної ділянки); від точки Г вздовж правої межі в напрямку фасадної межі на відстань 56,13 м (7,27м + 17,24 м +7,03 м+ 4,87м +З,76м+6,71 м+5,10м+4,15м) до точки А (правий фасадний кут земельної ділянки); від точки А вздовж фасадної межі в напрямку лівої межі на відстань 18,23 м (11,47м+6,76м) до точки І, а ОСОБА_2 користується земельною ділянкою площею 500,0 кв.м. (0,0500 га), що має фору неправильного багатокутника і обмежена лініями розподілу, які проходять через точки 1-2-3-4-5-6-7-8-9-В-Б-1, а саме: від точки 1, що розташована на фасадній межі ділянки на відстані 1,79 м від точки Б (лівий фасадний кут земельне ділянки) до точки 2 (лівий фасадний кут житлового будинку); від точки 2 вздовж лівого фасаду будинку до точки 3 (точка розподілу будинку); від точки 3 вздовж лінії розподілу будинку до точки 4 (точка розподілу будинку); від точки 4 вздовж головного та правого фасаду будинку через точку 5 (правий фасадний кут будинку) до точки 6; від точки 6 під кутом 90 градусів до лінії 6-6а на відстань 10,0 м в напрямку тильної межі до точки 7; від точки 7 під кутом 90 градусів до лінії 6-7 в напрямку лівої межі на її відстань 5,0м до точки 8; від точки 8 в напрямку тильної межі на відстань 35,48 м до точки 9, що розташована на тильній межі ділянки на відстані 9,8 м від точки Г (правий; тильний кут земельної ділянки); від точки 9 вздовж тильної межі в напрямку лівої межі ділянки на відстань 6,15 м до точки В*; від точки В* на відстань 28,32м(22,86м+5,46м і до точки В (лівий тильний кут ділянки); від точки В вздовж лінії межі в напрямку фасадної межі на відстань 31,34 м (6,47м+3,49м+2,31м+4,98м+14,09м) до точки Б (лівий фасадний кут земельної ділянки); від точки Б вздовж фасадної межі в напрямку правої межі на відстань 1,79м до точки І. Доступ до частини житлового будинку та надвірних споруд, що належать ОСОБА_2 здійснювати із земель загального користування, АДРЕСА_3 на схемі в Додатку №1 та з земель загального користування - проїзд, лінія 9-В* на схемі в Додатку №1.

Додаток №1 (варіант № А-1) до висновку судової земельно-технічної експертизи № 9506 від 15 травня 2020 року, проведеної судовим експертом Голубенко І.М. Незалежного інституту судових експертиз, є невід`ємною частиною рішення суду.

Крім того, суд врахував, що при такому варіанті користування земельною ділянкою права співвласників житлового будинку не будуть порушені.

При цьому суд зазначає про неможливість вирішення питання про виділення у користування частини земельної ділянки пропорційно до їхніх часток у будинку, оскільки такі позовні вимоги у визначеному законом порядку до суду не заявлялися, зустрічний позов не подавався.

Також, під час розгляду справи судом не встановлено обставин, які б свідчили про порушення прав відповідача у зв`язку з визначенням такого порядку користування земельною ділянкою, і таких відповідачем не наведено.

Реалізація позивачем права на встановлення порядку користування не обмежує права відповідача у їх правомочностях щодо спірної земельної ділянки та не позбавляє їх права дійти згоди між собою щодо визначення порядку користування іншими частинами земельної ділянки або звернутися із цього питання до суду в загальному порядку.

Така правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2019 року у справі № 734/3785/15-ц, провадження № 61-33455св18.

Аналогічної позиції дотримується і Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 13 березня 2019 року у справі № 734/3785/15-ц, провадження № 61-33455св18.

В зазначеній постанові Верховний Суд вказав, що суд першої інстанції правильно зазначив, про неможливість вирішення питання про виділення відповідачам у користування частини земельної ділянки пропорційно до їхніх часток у будинку, оскільки такі позовні вимоги останніми у визначеному законом порядку до суду не заявлялися, зустрічні позови відповідачами не подавалися.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції скасовуючи рішення місцевого суду про встановлення порядку користування ОСОБА_1 спірною земельною ділянкою, дійшов помилкового висновку про відсутність можливості для встановлення такого порядку.

Апеляційний суд вважав, що відсутність факту виділення часток у праві власності на житловий будинок в натурі перешкоджає визначенню часток у вартості домоволодіння. Вказаного висновку апеляційний суд дійшов без встановлення всіх обставин справи, зокрема не звернув уваги, що експертом враховано існуючий між сторонами порядок користування будинком та господарськими спорудами.

Апеляційний суд не навів вмотивованих обґрунтувань на спростування встановлених судом першої інстанції обставин по суті спору. При цьому суд апеляційної інстанції не врахував, що скасовуючи рішення місцевого суду та відмовляючи у позові, фактично залишив спір не вирішеним.

Такої позиції дотримується і Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 лютого 2020 року у справі № 497/1137/17, провадження № 61-11517 св 19.

У вказаній постанові Верховний Суд зазначив, що залишаючи без змін рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову щодо встановлення порядку користування земельною ділянкою, апеляційний суд залишив поза увагою, що спір між сторонами у цій частині фактично не вирішено.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи вищенаведене та позиції, викладені Верховним Судом, не заслуговують на увагу і доводи відповідача у відзиві, що поки між співвласниками не будуть встановлені частки у спільній сумісній власності на земельну ділянку, лише тоді можливо проводити виділ частки в натурі, поділ земельної ділянки між співвласниками або встановити конкретне користування земельною ділянкою.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з врахуванням досліджених обставин справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є цілком обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Частиною 1 статті 131 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача. У разі відмови в позові - на позивача.

При зверненні до суду з позовною заявою позивач ОСОБА_1 була звільнена від сплати судового збору на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір», наявність у справі відповідного посвідчення ( а. с. 9 том 1 ).

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України ( ч. 6 ст. 141 ЦПК України ).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарг подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Так, позивач звернулася до суду з вказаною позовною заявою у жовтні 2019 року.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб, відповідно Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік», станом на 01 січня 2019 року встановлений в розмірі 1921 грн.

Отже, позовна заява немайнового характеру, яка подана фізичною особою у 2019 році становила 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та складала у розмірі 768,40 грн.

Оскільки позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на косить держави підлягає стягненню судовий збір у вищевказаному розмірі, ставка судового збору яка діяла на час звернення позивача до суду.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 88, 120, 152 ЗК України, ст. ст. 16, 318, 319 Цивільного кодексу України, ст. ст. 2, 5, 12, 13, 19, 76, 77, 81, 82, 131, 141, 211, 247, 263-265, 273, 353-355 ЦПК України, п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», Законом України «Про судовий збір», Законом України «Про державний бюджет України на 2019 рік», суд,

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення порядку користування земельною ділянкою, - задовольнити.

Встановити порядок користування земельною ділянкою загальною площею 0,10 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, що розташована по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :05:011:0012, між співвласниками земельної ділянки, відповідно до варіанту А-1 (Додаток №1) висновку судового експерта Голубенко І.М. Незалежного інституту судових експертиз за результатами судової земельно-технічної експертизи № 9506 від 15 травня 2020 року, відповідно до якого:

ОСОБА_1 користується земельною ділянкою площею 500,0 кв.м. (0,0500 га); що має фору неправильного багатокутника і обмежена лініями розподілу, які проходять через точки 1-2-3-4-5-6-7-8-9-Г-А-1, а саме: від точки 1, що розташована на фасадній межі ділянки на відстані 1,79 м від точки Б (лівий фасадний кут земельної ділянки) до точки 2 (лівий фасадний кут житлового будинку; від точки 2 вздовж лівого фасаду будинку до точки 3 (точка розподілу будинку); від точки 3 вздовж лінії розподілу будинку до точки 4 (точка розподілу будинку); від точки 4 вздовж головного та правого фасаду будинку через точку 5 (правий фасадний кут будинку) до точки 6; від точки 6 під кутом 90 градусів до лінії 6-6а на відстань 10,0 м в напрямку тильної меж; до точки 7; від точки 7 під кутом 90 градусів до лінії 6-7 в напрямку лівої межі на 1 відстань 5,0 м до точки 8; від точки 8 в напрямку тильної межі на відстань 35,48 м де точки 9, що розташована на тильній межі ділянки на відстані 6,15 м від точки В*; від точки 9 вздовж тильної межі в напрямку правої межі ділянки на відстань 9,8 м до точки Г (правий тильний кут земельної ділянки); від точки Г вздовж правої межі в напрямку фасадної межі на відстань 56,13 м (7,27м + 17,24 м +7,03 м+ 4,87м +З,76м+6,71 м+5,10м+4,15м) до точки А (правий фасадний кут земельної ділянки); від точки А вздовж фасадної межі в напрямку лівої межі на відстань 18,23 м (11,47м+6,76м) до точки І.

ОСОБА_2 користується земельною ділянкою площею 500,0 кв.м. (0,0500 га), що має фору неправильного багатокутника і обмежена лініями розподілу, які проходять через точки 1-2-3-4-5-6-7-8-9-В-Б-1, а саме: від точки 1, що розташована на фасадній межі ділянки на відстані 1,79 м від точки Б (лівий фасадний кут земельне ділянки) до точки 2 (лівий фасадний кут житлового будинку); від точки 2 вздовж лівого фасаду будинку до точки 3 (точка розподілу будинку); від точки 3 вздовж лінії розподілу будинку до точки 4 (точка розподілу будинку); від точки 4 вздовж головного та правого фасаду будинку через точку 5 (правий фасадний кут будинку) до точки 6; від точки 6 під кутом 90 градусів до лінії 6-6а на відстань 10,0 м в напрямку тильної межі до точки 7; від точки 7 під кутом 90 градусів до лінії 6-7 в напрямку лівої межі на її відстань 5,0м до точки 8; від точки 8 в напрямку тильної межі на відстань 35,48 м до точки 9, що розташована на тильній межі ділянки на відстані 9,8 м від точки Г (правий; тильний кут земельної ділянки); від точки 9 вздовж тильної межі в напрямку лівої межі ділянки на відстань 6,15 м до точки В*; від точки В* на відстань 28,32м(22,86м+5,46м і до точки В (лівий тильний кут ділянки); від точки В вздовж лінії межі в напрямку фасадної межі на відстань 31,34 м (6,47м+3,49м+2,31м+4,98м+14,09м) до точки Б (лівий фасадний кут земельної ділянки); від точки Б вздовж фасадної межі в напрямку правої межі на відстань 1,79м до точки І.

Доступ до частини житлового будинку та надвірних споруд, що належать ОСОБА_2 здійснювати із земель загального користування, АДРЕСА_3 на схемі в Додатку №1 та з земель загального користування - проїзд, лінія 9-В* на схемі в Додатку №1.

Додаток № 1 (варіант № А-1) до висновку судової земельно-технічної експертизи № 9506 від 15 травня 2020 року, проведеної судовим експертом Голубенко І.М. Незалежного інституту судових експертиз, є невід`ємною частиною рішення суду.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 гривень ( сімсот шістдесят вісім гривень сорок копійок ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 );

Відповідач: ОСОБА_2 ( адреса реєстрації: АДРЕСА_5 , адреса проживання: АДРЕСА_6 , РНОКПП: НОМЕР_3 ).

Повний текст рішення складено 20 лютого 2023 року.

Рішення надруковане в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Суддя О. І. Орєхов