Справа № 128/2856/20
Провадження № 6/127/148/23
УХВАЛА

02 травня 2023 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Іщук Т. П.,

за участі секретаря судового засідання Коваленко Д. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці подання старшого державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Остапенко В. В. про тимчасове обмеження особи (боржника) у праві виїзду за межі України до виконання своїх зобов`язань ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

Старший державний виконавець Другого відділу ДВС у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Остапенко В. В. звернулася до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 . Дане подання мотивоване тим, що на виконанні відділу знаходиться виконавче провадження №70805974 з примусового виконання виконавчого листа №128/2856/20, виданого 16.11.2022 Вінницьким районним судом Вінницької області про стягнення з ФО-П ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 коштів у загальному розмірі 129200 грн, які були сплачені за договором №32 від 15.05.2020, стягнення 10000 грн у відшкодування моральної шкоди, 13000 грн витрат на професійну правничу допомогу та 7032 грн судових витрат на проведення експертизи. Заявник повідомив, що боржник, маючи закордонний паспорт та фінансові можливості протягом тривалого періоду систематично здійсню виїзд за кордон. У той же час рішення суду не виконує, державним виконавцем вжиті заходи з примусового їх виконання, враховуючи наявні законодавчі обмеження щодо стягнення з доходів ФО-П на час воєнного стану, однак заборгованість за рішенням суду залишається непогашеною. У зв`язку із викладеним просить тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 .

У судове засідання заявник не з`явився, натомість просив розгляд справи провести у його відсутність, подання підтримав, просив його задовольнити.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою технічного звукозаписувального засобу не здійснювалося.

Відповідно до ст.441 ЦПК України, неявка державного виконавця не перешкоджає розгляду подання.

Дослідивши матеріали подання, суд дійшов висновку, що подання задоволенню не підлягає.

Судом установлено, що на виконанні в Другому відділі державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) знаходиться виконавче провадження №70805974 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Вінницьким районним судом Вінницької області про стягнення з ФО-П ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 коштів у загальному розмірі 129200 грн, які були сплачені за договором №32 від 15.05.2020, 10000 грн у відшкодування моральної шкоди, 13000 грн витрат на професійну правничу допомогу та 7032 грн судових витрат на проведення експертизи.

Виконавче провадження по вищевказаному виконавчому листу відкрите 20.01.2023.

В межах виконавчого провадження державним виконавцем здійснювалася перевірка майнового стану боржника з урахуванням внесених до АСВП змін щодо анкетних даних божника (виправлені відомості в частині РНОКПП боржника, згідно постанови державного виконавця від 12.04.2023). За повідомленням органів МВС, яке було надано станом на 12.04.2023, відносно боржника відсутні відомості про зареєстровані за ним будь-які транспортні засоби. Згідно отриманого державним виконавцем витягу від 12.04.2023 №328962535 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за боржником будь-яке нерухоме майно на речовому праві відсутнє.

Постановою державного виконавця від 12.04.2023 накладено арешт на все майно боржника в межах суми звернення стягнення (175100,87 грн), з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів.

Крім того, постановою державного виконавця від 13.04.2023 накладено арешт на кошти боржника, які містяться на усіх відритих рахунках або відкритих у майбутньому рахунках у фінансових установах, крім коштів, стягнення по яким заборонено законом, у межах суми звернення стягнення.

Також матеріали подання містять копію акту виходу державного виконавця 14.04.2023 за адресою боржника, зі змісту якого за даною адресою двері ніхто не відчиняв, виявити належного боржнику майна по місцю проживання для звернення стягнення не вбачалось можливим.

Як убачається з наданої державним виконавцем відповіді з Державної прикордонної служби України, отриманої станом на 27.04.2023, боржник ОСОБА_1 , датована закордонним паспортом серії НОМЕР_1 , та за період з 20.01.2023 по 27.04.2023 здійснювала перетин кордону України (28.01.2023 - напрямок «в`їзд», 06.02.2023 - напрямок «виїзд», 09.03.2023 - напрямок «в`їзд»).

06.03.2023 в межах даного виконавчого провадження державним виконавцем видано доручення Першому відділу ДВС у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) для проведення перевірки щодо наявності майна (опису та арешту), належного боржнику ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , де здійснюється підприємницька діяльність боржника.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, має право звертатися до суду, який видав виконавчий документ, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи чи керівника боржника юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішенням про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до ч.3 ст.441 ЦПК України, суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

За змістом п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України» підставою для тимчасового обмеження у праві виїзду громадянина України за кордон є не тільки наявність невиконаних зобов`язань, але і ухилення від їх виконання.

Виходячи з аналізу вказаних норм, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника судом можливе лише при встановленні умислу боржника на злісне ухилення від виконання ним свого обов`язку. Тобто, законом передбачені юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання, тобто за будь-які свідомі діяння боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини.

У справі «Гочев проти Болгарії» («Gochevv.Bulgaria» від 26.11.2009 року) Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості; проте навіть якщо зазначене обмеження свободи пересування було виправданим на самому початку, воно може стати непропорційним і таким, що порушує права людини, якщо воно автоматично продовжуватиметься протягом тривалого періоду. Тому застосування такого обмеження має періодично переглядатися судом (принаймні в останній інстанції) з метою з`ясування доцільності його подальшого застосування, причому обсяг судового розгляду повинен дозволити суду взяти до уваги всі фактори, й у тому числі ті, що стосуються пропорційності такого обмеження.

У справі «Хлюстов проти Росії» («Khlyustov v. Russia» від 11.07.2013 року) ЄСПЛ застосував указані стандарти при вирішенні питання щодо заборони виїзду боржника за кордон у зв`язку з невиконанням судового рішення про стягнення заборгованості. Зокрема, у цій справі ЄСПЛ визнав порушення ст.2 Протоколу №4 до Конвенції через те, що рішення про заборону виїзду за кордон було застосовано «автоматично», тобто лише у зв`язку з тим, що боржник добровільно не сплатив заборгованість, та без належного обґрунтування з урахуванням індивідуальної ситуації заявника.

Отже, право на звернення до суду із поданням про обмеження боржника в праві виїзду за межі України виникає в державного виконавця лише у випадку доведення і обґрунтування факту умисного ухилення останнього від виконання своїх зобов`язань.

Однак, в матеріалах справи відсутні докази, які б підтвердили факт ухилення ОСОБА_1 від виконання зобов`язань, покладених на боржника за рішенням суду. Сам факт відкриття виконавчого провадження та невиконання боржником зобов`язання самостійно не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього судовими рішеннями обов`язків. Не встановлення державним виконавцем наявності зареєстрованого за боржником майна, виявлені ним тимчасові виїзди боржника за кордон не свідчать про умисел останнього в ухиленні від невиконання рішення суду. Крім того, суд звертає увагу, що матеріали подання не містять доказів, щодо здійснення державним виконавцем усіх передбачених та можливих заходів, пов`язаних з виконанням рішення суду. Зокрема в матеріалах подання відсутні відомості щодо результатів виконання доручення державного виконавця від 06.03.2023 з перевірки майнового стану боржника по місцю здійснення підприємництва, перевірки наявності майна та його реєстрації за боржником, проведеної реєстраторами БТІ, інформації щодо отримання боржником виклику до державного виконавця від 12.04.2023, результатів виконання банками операцій з перерахунку коштів, в яких розміщені рахунки боржника, відповідно до оформлених державним виконавцем платіжних документів по їх стягненню (в усіх виявлених банках), а враховуючи акт державного виконавця від 14.04.2023 - доказів про вжиття заходів щодо розшуку та встановлення фактичного місця проживання боржника.

Тому, за поданої сукупності доказів та за відсутності належних доказів щодо умисного ухилення боржника від виконання обов`язків, не вбачається достатніх підстав для прийняття рішення про тимчасове обмеження в правах, передбачених ст. 33 Конституції України, ОСОБА_1 .

На підставі викладеного, керуючись ст. 33 Конституції України, ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», ст.260, 441 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні подання старшого державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Остапенко В. В. про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її складення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому повну ухвалу суду не було вручено у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: