Справа № 344/7973/23
Провадження № 2-н/344/985/23
У Х В А Л А

про відмову у видачі судового наказу

12 травня 2023 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області Бабій О.М., вивчивши матеріали заяви товариства з обмеженою відповідальністю «Прикарпатенерготрейд» про видачу судового наказу про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за спожиту електричну енергію,-

В С Т А Н О В И В:

ТОВ «Прикарпатенерготрейд» звернулось з заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію з ОСОБА_1 .

Так, у поданій заяві заявник зазначає, що боржник зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Судом, в порядку частини 5 статті 165 Цивільного процесуального кодексу України, враховуючи, що в заяві боржником вказано фізичну особу, яка не має статусу підприємця, було з застосуванням підсистеми Електронний Суд отримано відомості з Єдиного державного демографічного реєстру.

Згідно відомостей боржник в дійсності зареєстрована за вказаною адресою.

В заяві про видачу судового наказу вказано, що договір на постачання електричної енергії укладено за адресою: АДРЕСА_2 . Таким чином послуги надаються за вказаною адресою.

Згідно ч. 1 ст. 160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 160 ЦПК України, із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, у разі якщо: заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

Відповідно до п.п. 1, 2 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Так, згідно з п. 3 ч. 3 ст.163 ЦПК України до заяви про видачу судового наказу додається копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості.

Згідно частини 1 статті 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.

З системного аналізу зазначених норм законодавства слідує, що судовий наказ може бути виданий за умови, що боржником є індивідуальний споживач фізична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, з яким повинен бути укладений договір про надання житлово-комунальної послуги; або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Відповідно до ст. 162 ЦПК України заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Між сторонами виникли відносини щодо наявності заборгованості за послуги з теплопостачання та у даному випадку, при визначенні підсудності заяви про видачу судового наказу слід виходити з того, що вимоги стягувача виникли з приводу надання послуг з постачання електричної енергії до відповідного нерухомого майна, а тому підлягають застосуванню відповідні положення ч.1ст.30 ЦПК України, які регулюють правила виключної підсудності у цивільних справах щодо нерухомого майна.

Частина перша статті 30 ЦПК України передбачає, що позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Так, згідно з висновком, що викладений у постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №638/1988/17, позов про стягнення заборгованості за надання послуг з утримання нерухомого майна має пред`являтися за місцем знаходження цього майна, за правилами виключної підсудності.

Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 лютого 2021 року у справі № 911/2390/18 провадження № 12-73гс20 висловила наступні правові позиції: п. 7.15. приписами цивільного судочинства (частина першастатті 114 Цивільного процесуального кодексу України(далі -ЦПК України; в редакції, чинній до 14 грудня 2017 року, частина першастатті 30 ЦПК Українив чинній редакції) передбачено виключну підсудність позовів, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцем знаходження майна або його основної частини. В пункті 7.25. Велика Палата Верховного Суду вважає, що словосполучення «з приводу нерухомого майна» у частині третій статті 30 ГПК України необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення.

З урахуванням наведеного, заява про стягнення заборгованості за надання послуг з електропостачання має пред`являтися за місцем знаходження цього майна, за правилами виключної підсудності.

Разом з тим, відповідно до п.5 ч.2 ст.163 ЦПК України у заяві повинно бути зазначено перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

До заяви додаються, інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги (п. 4 ч. 3 ст. 163 ЦПК України).

Суддя відмовляє у видачі судового наказу, зокрема якщо заява подана з порушеннями вимог статті 163 ЦПК України ( п.1 ч.1 ст. 165ЦПК України).

За наведених обставин, враховуючи, що стягувач просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за послуги з електропостачання, які надавались до будинку в м. Микуличин, який знаходиться на території Надвірнянського району, тобто поза межами територіальної підсудності Івано-Франківського міського суду, на дану категорію справ поширюється дія правила про виключну підсудність, а відтак справа територіально не підсудна Івано-Франківському міському суду Івано-Франківської області, та підлягає розгляду Надвірнянським районним судом Івано-Франківської області, за місцем знаходження нерухомого майна.

Також, суд звертає увагу заявника на те, що відмова у видачі судового наказу не є перешкодою для повторного звернення з відповідними вимогами у порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.

Керуючись ст. 165, 166, 260 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Відмовити у видачі судового наказу за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Прикарпатенерготрейд» про видачу судового наказу про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за спожиту електричну енергію.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Суддя Бабій О.М.