Провадження № 2-з/201/197/2023
УХВАЛА

про забезпечення позову

16 листопада 2023 року суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Наумова О.С., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування вартості купівлі-продажу майна, стягнення компенсації та відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИВ:

13.11.2023 до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування вартості купівлі-продажу майна, стягнення компенсації та відшкодування шкоди.

Ухвалою судді від 15.11.2023 відкрито провадження у справі.

Також 13.11.2023 від ОСОБА_1 надійшла заява про забезпечення позову по даній цивільній справі, яка бла передана судді на розгляд 15.11.2023.

На обґрунтування заяви про забезпечення позову позивачкою зазначено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11.07.2023 по справі № 201/1515/22 частково задоволені позовні вимоги Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , треті особи - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про витребування майна з чужого незаконного володіння та виселення осіб, що самовільно зайняли житлове приміщення.

Витребувано з незаконного володіння ОСОБА_1 на користь територіальної громади м. Дніпро в особі Дніпровської міської ради квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 50.6 кв.м., житловою площею 28.6 кв.м.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 31.10.2023 рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Предметом спору по даній справі є стягнення з відповідача шкоди, завданої набувачеві спірного майна внаслідок повернення його власникові, в сумі вартості придбаної квартири 986400,00 гривень, відшкодування шкоди, заподіяної набувачеві спірного майна внаслідок повернення майна власникові (у вигляді сплачених боргів за житлово-комунальні послуги у розмірі 80000,00 грн.), шкоди, заподіяної набувачеві спірного майна внаслідок повернення майна власникові (у вигляді витрат на ремонт квартири, вартість яких перевищує 100000,00 грн.).

Невжиття заходів до забезпечення позову у вигляді накладення арешту на рухоме та нерухоме майно може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову, оскільки майно, яке належить відповідачеві на праві приватної власності на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути (бути відчуженим), зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Заявником виявлено, що у відповідача, відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових пав на нерухоме майно наявний у власності єдиний об`єкт нерухомого майна: квартира за адресою: АДРЕСА_2 . Отже, якщо відповідач відчужить свій єдиний актив - об`єкт нерухомого майна, позивач буде позбавлений можливості виконання судове рішення про стягнення грошової суми понад 1166400 грн. та судових витрат.

На підставі викладеного, просила накласти арешту на квартиру, розташовану за адресою: за адресою АДРЕСА_2 , також заборонити іншим особам вчиняти буд-які дії щодо вказаної квартири, заборонити будь-яким особам будь-які реєстраційні дії, внесення у статутний капітал будь-яких юридичних осіб, реконструкцію, передачу в іпотеку.

Ознайомившись із заявою, розглянувши матеріали справи, суд дійшов до такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 152 ЦПК України заява про забезпечення позову подається до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо;

Згідно зі ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 153 ЦПК України суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, або для з`ясування питань, пов`язаних із зустрічним забезпеченням. У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Положеннями ст. 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується: зокрема: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

За змістом ст. 151 ЦПК України забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача. Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. У заяві про забезпечення позову обов`язково зазначаються: причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, тобто обґрунтування, чому невжиття заходів забезпечення може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду і як саме, захід забезпечення позову, який належить застосовувати, з обґрунтуванням його необхідності, тобто вказівка на спосіб забезпечення позову, який на думку заявника, є найбільш адекватним, інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову повинні відповідати заявленим вимогам, тобто повинні бути безпосередньо пов`язаними з предметом спору, бути співмірними заявленим вимогам, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 4 своєї постанови від 22.12.2006р. № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Встановлено судом з матеріалів справи, що Дніпровська міська рада подала позов в якому виклала вимоги до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про витребування на користь територіальної громади квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 50,6м2 і виселення відповідачів з цієї квартири, без надання іншого жилого приміщення.

Існування таких вимог Дніпровська міська рада пов`язувала із тим, що власником квартири АДРЕСА_1 були ОСОБА_4 та її покійна матір ОСОБА_6 на підставі Обмінного ордеру №03453 від 22 жовтня 1987року.

ОСОБА_5 , якому право власності на цю квартиру не належало, за фактичної відсутності договору купівлі-продажу квартири від 26 липня 2006року, розпорядився нею, продав за договором купівлі-продажу від 11 червня 2021року ОСОБА_2 , який в свою чергу продав квартиру ОСОБА_1 на підставі іншого договору купівлі-продажу від 20 липня 2021року не маючи на те жодних правових підстав, та оскільки на час укладення цих договорів купівлі-продажу продавцям фактично не належало право власності,- вони не мали права спірну квартиру відчужувати, то право власності зареєстроване за ОСОБА_1 без належних правових підстав.

Правові підстави для витребування квартири АДРЕСА_1 , позивач вбачав у тім, що ця квартира вибула із володіння власника за відсутності волевиявлення, фактично була відчужена особою, яка не мала права її відчужувати та відповідачі заволоділи нею без відповідної правової підстави, що має своїм правовим наслідком їх виселення.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11.07.2023 позов задоволено частково. Суд витребував з незаконного володіння ОСОБА_1 на користь територіальної громади м. Дніпро в особі Дніпровської міської ради () квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 50,6м2, житловою площею 28,6м2, (реєстраційний номер об`єкта нерухома майна 101).

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 31.10.2023 рішення суду першої інстанції залишено без змін.

При цьому, апеляційним судом зауважено, що навіть у випадку витребування Спірного майна від кінцевого набувача законодавство України надає йому додаткові ефективні засоби юридичного захисту. Кінцевий набувач не позбавлений можливості відновити своє право, зокрема, пред`явивши вимогу до проміжного набувача, в якого придбала квартиру АДРЕСА_1 , про відшкодування збитків. Законодавство України гарантує право ОСОБА_1 заявити до ОСОБА_2 позов про відшкодування шкоди, якщо така була заподіяна набувачу Спірного майна внаслідок повернення майна власникові.

Позивачка ОСОБА_1 , у якої рішенням суду витребувано з незаконного володіння ОСОБА_1 квартиру, звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , який, як встановлено судом, відчужив квартиру ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 20.07.2021 без достатніх правових підстав, із позовом про є стягнення з ОСОБА_2 , шкоди, завданої набувачеві спірного майна.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових пав на нерухоме майно наявний у власності єдиний об`єкт нерухомого майна: квартира за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 67,2 кв.м.

Перевіривши матеріали справи і заяву про забезпечення позову та оцінивши надані докази, а також, враховуючи, що заява подана з додержанням вимог статті 151 ЦПК України, а заходи забезпечення позову у вигляді заборони вчиняти будь-які дії щодо відчуження будь-яким способом майна, яке належить відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб є видом забезпечення позову, передбаченими ст. 150 ЦПК України і відповідає предмету позову та, водночас, вжиття таких заходів не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямовані лише на збереження існуючого становища до завершення розгляду справи, з урахуванням чого суд вважає можливим задовольнити заяву про забезпечення позову, в зв`язку з чим накласти заборону, зокрема вчиняти будь-які дії (в т.ч. реєстраційні) щодо майна, яке належить відповідачеві.

З урахуванням вищевикладеного, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, з урахуванням розумності, обґрунтованості вимог заявника про забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, які заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, суд дійшов висновку, що існує реальна загроза невиконання судового рішення у випадку прийняття його на користь позивача, тому заявлені вимоги про забезпечення позову є обґрунтованими та співмірними позовним вимогам в частині заборони вчиняти реєстраційні дії щодо квартири, вносити у статутні фонди будь-яких юридичних осіб, передавати в іпотеку квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 67,2 кв.м, яка належить ОСОБА_2 .

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, не порушує речове право володіння особи майном, оскільки мета забезпечення позову - це негайні, проте, тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового рішення, а також перешкоджання завдавання значної шкоди позивачам.

Цивільній процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено виконання рішення при задоволенні позову. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав та законних інтересів. При цьому ухвалою про забезпечення позову не може вирішуватися спір по суті.

Згідно з положеннями ч. 6 ст. 153 ЦПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

Процесуальний порядок арешту майна полягає у виявленні майна, його опису, опечатуванні та передачі його на зберігання.

Заявником не обґрунтовано необхідність обрання саме арешту, як виду забезпечення позову, оскільки застосування заходу забезпечення позову у вигляді накладення арешту на спірне майно може призвести до негативних незворотних наслідків для власника цього майна.

Арешт є крайнім заходом забезпечення позову та полягає у проведенні його опису, оголошенні заборони розпоряджатися ним, обмеженні права користування майном або його вилученні у власника.

За викладеного, суд дійшов висновку про неспівмірність заявлених вимог про накладення арешту на майно, як заходу забезпечення позову, позовним вимогам, тому заява про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 149, 150, 151, 153, 260, 353 ЦПК України, суддя,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування вартості купівлі-продажу майна, стягнення компенсації та відшкодування шкоди задовольнити частково.

Заборонити будь-яким особам вчиняти реєстраційні дії, вносити у статутні фонди будь-яких юридичних осіб, передавати в іпотеку квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 67,2 кв.м, яка належить на праві власності ОСОБА_2 - до набрання законної сили рішення по даній справі.

В задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження, але може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

В залежності від результатів вирішення спору по суті, ухвала про вжиття заходів забезпечення позову діє у строки, встановлені ч.ч. 7-10 ст. 158 ЦПК України.

Копії ухвали надіслати сторонам для відома та для виконання відповідним органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими чи службовими особами, в тому числі щодо внесення записів до відповідних реєстрів.

Строк пред`явлення ухвали до виконання, як виконавчого листа, три роки.

Адреси сторін:

Позивач:

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 );

Відповідач:

ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 ).

Суддя О.С. Наумова