КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 947/3697/23
Провадження № 2-з/947/212/23
УХВАЛА

02.02.2023 року Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Петренка В.С.

за участю секретаря Ратовської А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в м. Одесі заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову, подану по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: Приватний виконавець виконавчого округу Одеської області: Вельков Олег Віталійович, про зняття арешту з майна,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Київського районного суду м. Одеси перебуває цивільна справа № 947/3697/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: Приватний виконавець виконавчого округу Одеської області: Вельков Олег Віталійович, про зняття арешту з майна.

Разом з позовною заявою позивач надав до суду заяву про забезпечення позову в якій просить суд заборонити приватному виконавцю виконавчого округу Одеської області Велькову Олегу Віталійовичу та будь-яким іншим юридичним і фізичним особам вчиняти будь-які дії щодо майна, титульним власником якого зареєстровано ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ):

1)нежитлової будівлі, кафе, загальною площею 467,7 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ;

2)транспортного засобу автомобіль Toyota Fortuner, VIN: НОМЕР_2 , реєстраційний номер: НОМЕР_3 , 2006 року випуску;

3)коштів на банківських рахунках відкритих на ім`я ОСОБА_3 ;

4)квартири АДРЕСА_3 , загальною площею 86,8 кв.м, житловою площею 47,6 кв.м.

В обґрунтування наданої заяви позивач посилається на те, що 10.09.2020 року ухвалою Київського районного суду м. Одеси відкрито провадження у цивільній справі № 947/21017/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів за договором позики від 03.07.2018 року. В порядку забезпечення вказаного позову, ухвалою від 10.09.2020 року у справі № 947/21017/19, заборонено відповідачу ОСОБА_3 вчиняти будь-які пов`язані із відчуженням, передачею у користування, наданням в оренду третім особам належного їй майна - нежитлової будівлі, кафе, загальною площею 467, 7 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . 19.02.2020 року рішенням Київського районного суду м. Одеси у справі № 947/21017/19, з ОСОБА_3 стягнуто на користь ОСОБА_2 грошові кошти за договором позики від 03.07.2018 року у розмірі 18 000,00 доларів США, 3% річних у розмірі 533,00 долари США, заборгованості за договором позики від 03.07.2018 у розмірі 35 000, 00 доларів США, 3% річних у розмірі 164,00 долари США, та стягнуто судовий збір у розмірі 9 989,20 грн. 26.07.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Вельковим Олегом Віталійовичем відкрито виконавче провадження номер АСВП 66280820, яке постановою від 26.07.2021 року об`єднано у зведене виконавче провадження номер за АСВП 66284863 за виконавчими листами Київського районного суду м. Одеси від 26.07.2021 року виданими на виконання рішення суду від 19.02.2020 року у справі №947/21017/19 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики.

В забезпечення виконання вказаного рішення, приватним виконавцем арештовано майно, титульним власником якого зареєстровано боржника, в тому числі: нежитлова будівля, кафе, загальною площею 467, 7 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , реєстрація права власності 13.06.2006 за №15048584 проведена КП «ОМБТІ та РОН», номер запису: 2252 в книзі: 53неж-166; транспортний засіб - автомобіль Toyota Fortuner, VIN: НОМЕР_2 , реєстраційний номер: НОМЕР_3 , 2006 року випуску, реєстрація від 21.12.2013 року, квартира АДРЕСА_3 , загальною площею 86,8 кв. м, житловою площею 47,6 кв. м. Позивач зазначив, що з урахуванням того, що він не є боржником у виконавчому провадженні АСВП №66284863, арешт з належного йому майна підлягає скасуванню. ОСОБА_1 з 22.04.1989 року перебуває у шлюбі з ОСОБА_3 , на теперішній час шлюб не розірвано. Саме за час перебування у вказаному шлюбі, набуте у власність майно, яке арештовано приватним виконавцем, який не звертався до суду із поданням про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

Позивач вказує, що 07.09.2021 року о 08:20 год., нехтуючи приписами ст. 41 Конституції України, ст. 368 ЦК України, ст. ст. 60, 73 СК України, ч. 6 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» та усвідомлюючи, що діє протиправно, приватний виконавець Вельков О.В. без повідомлення співвласників, вилучив автомобіль Toyota Fortuner, VIN: НОМЕР_2 , реєстраційний номер: НОМЕР_3 , та передав його невідомим особам. При цьому, акт описи та арешту не складався та співвласникам автомобіля не вручався.

Позивач вважає, що у такий спосіб, приватний виконавець, усвідомлюючи протиправність власних дій, вилучив майно, що не підлягало арешту та вилученню, на загальну суму 16 000 доларів США (ринкова вартість автомобіля Toyota Fortuner, 2006 року випуску).

Одночасно, приватний виконавець вчиняє дії по протиправному, як на думку позивача, відчуженню нерухомого майна - нежитлової будівлі, кафе, загальною площею 467, 7 кв.м, розташованою за адресою: АДРЕСА_2 , ринковою вартістю 364 806 доларів США, та квартири АДРЕСА_3 , загальною площею 86,8 кв.м, житловою площею 47,6 кв.м. Отже, ОСОБА_1 не відповідає по особистих боргах своєї дружини та не є боржником у виконавчому провадженні.

При цьому, боржником ОСОБА_3 на адресу приватного виконавця було направлено заяву про зняття арешту та повернення майна власнику. Відповідь на вказану заяву до цього часу не надійшла, майно не повернуто, Отже з метою не допущення відчуження майна третім особам, на думку позивача потрібно невідкладно вжити заходи забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Суд, проаналізувавши матеріали справи, вважає, що заява про забезпечення заяви задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до положень ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутись до суду.

Отже, умовою застосування забезпечення позову як сукупності процесуальних дій є обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. Такі заходи гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Види забезпечення позову визначені частиною першою статті 150 ЦПК України.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» визначено, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості й адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

З матеріалів справи вбачається, що приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Вельковим О.В. було винесено постанову ВП № 66280820 від 26.07.2021 року про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження та об`єднано виконавчі провадження №№ 66280820, № 66281238, № 66282093, № 66282416, № 66282596 у зведене виконавче провадження № 66284863. Як видно з постанови про відкриття виконавчого провадження № ВП №66280820 від 26.07.2021 року, підставою для відкриття провадження стали виконавчі листи №947/21017/19, видані 23.07.2021 року Київським районним судом м. Одеси на виконання рішення суду від 19.02.2020 року у справі №947/21017/19 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики, яке набрало законної сили.

Стаття 129-1 Конституції України встановлює принцип обов`язковості судових рішень.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини одним з основних елементів верховенства права є принцип правової визначеності (правової певності), який передбачає, що рішення суду, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів.

За нормою ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Згідно із пунктом 2 частини першої та частини третьої статті 150 ЦПК України позов може бути забезпечено забороною вчиняти певні дії.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) з урахуванням доказів, наданих стороною для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема у тому, що між сторонами дійсно виник спір, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також співмірність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, що звернулася з таким клопотанням, заявленим позовним вимогам.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведене до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

Під час оцінки такої співмірності суду необхідно враховувати безпосередній зв`язок заяви про забезпечення позову з предметом позову, співвідношення заявленій вимозі, необхідність вжиття забезпечувальних заходів.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відмовляючи в забезпечені позову, суд виходить з того, що недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили (пункт 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01.10.2020 року у справі № 524/188/18 (провадження № 61-38051св18) та інших.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що позивач просить вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони приватному виконавцю виконавчого округу Одеської області Велькову О.В. та будь-яким іншим юридичним і фізичним особам вчиняти будь-які дії щодо арештованого майна, що фактично призведе до зупинення виконання рішення суду, яке набрало законної сили, що є неприпустимим при розгляді іншої справи.

Зважаючи на вищенаведене суд приходить до висновку, що вимоги заяви про забезпечення позову є очевидно необґрунтованими, а відтак правові підстави для задоволення заяви відсутні.

Керуючись ст.ст. 149-153, 293 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову, подану по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: Приватний виконавець виконавчого округу Одеської області: Вельков Олег Віталійович, про зняття арешту з майна відмовити.

Ухвала набирає законної сили в момент її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Петренко В. С.