Справа № 712/8870/22
Провадження № 2/712/607/22
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 січня 2023 року м. Черкаси
Соснівський районний суд м. Черкаси у складі:
головуючого судді Романенко В.А.
за участю секретаря Скринник А.В.
розглянувши в спрощеному позовному провадженні у судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей Черкаської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користуванням, -
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей Черкаської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користуванням, посилаючись на те, що вона із відповідачами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , є наймачами квартири АДРЕСА_1 яка є неприватизованою та перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Черкаси (державний житловий фонд).
Відповідачі ОСОБА_2 та її донька ОСОБА_3 хоча і зареєстровані у даній квартирі з 02.02.1994 року та 02.07.2014 року відповідно, натомість із вже понад десяти років та по теперішній час, (а відповідач ОСОБА_3 - протягом усього періоду її життя - з 2013 року ) в даній квартирі не проживають, її не утримують, власних речей у даній квартирі не мають. Будь-який зв`язок із даним житлом у відповідачів відстуній. Вказані особи є громадянами Росії, де постійно і проживають, мають там соціальні та майново-побутові зв`язки. З реєстраційного обліку за вказаною адресою не знялися та продовжують формально перебувати на такому обліку за вказаною адресою.
Вказане житло використовується нею та її сином - ОСОБА_4 для власного проживання, повністю утримується ними та обслуговується, вони зареєстровані за даною адресою як за місцем постійного проживання. Усі комунальні послуги за утримання вказаного житла сплачує за власні кошти. Особовий рахунок на вказану квартиру (о.р. № 60545019) було в минулому оформлено на відповідача - ОСОБА_2 , натомість остання будь-яких платежів на утримання вказаного майна не здійснює, та ним взагалі не цікавиться.
У справах про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, на позивача покладається обов`язок із доведення відсутності відповідача у спірному приміщенні понад строк, із яким законом пов`язана можливість збереження права користування житлом за відсутнім наймачем (користувачем), а на відповідача, відповідно, покладається обов`язок із доведення поважності причин відсутності у спірному приміщенні понад встановлений законом строк.
Таким чином, враховуючи, що відповідачі понад встановлені законодавством (ст. 71,107 ЖК України) строк не проживають (відсутні) у вказаній квартирі, поважності причин такої відсутності не має, не утримують вказане житло, не опікуються ним та не ставляться до нього, як до свого постійного місця проживання, а отже не мають з ним достатніх триваючих зв`язків, що є достатньою підставою для визнання їх такими що втратили право проживання у вказаному приміщенні.
Просить визнати ОСОБА_2 29.02.1976 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 03.06.2013 ІНФОРМАЦІЯ_1 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 . Судові витрати покласти на позивача.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, скерував до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує.
В судове засідання відповідачі по справі повторно не з`явилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлені в порядку передбаченому ст. 128 ЦПК України. Про причини неявки в судові засідання відповідачі суд не повідомили, своїм правом на надання відзиву на позов не скористалися, заяв про відкладення слухання справи чи розгляд справи за їх відсутності до суду не скеровували.
Представник третьої особи в судове засідання не з`явилась, скерувала до суду без її участі.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У зв`язку вищевикладеним, на підставі ст. ст. 223, 280, 281 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності позивача, відповідача, в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу.
Дослідивши матеріали справи, суд виходить з наступного.
У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК).
Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 із відповідачами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , є наймачами квартири АДРЕСА_1 , яка є неприватизованою та перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Черкаси (державний житловий фонд).
Відповідачі ОСОБА_2 та її донька ОСОБА_3 хоча і зареєстровані у даній квартирі з 02.02.1994 року та 02.07.2014 року відповідно, натомість вже понад десяти років та по теперішній час, (а відповідач ОСОБА_3 - протягом усього періоду її життя - з 2013 року ) в даній квартирі не проживають, її не утримують, власних речей у даній квартирі не мають. Будь-який зв`язок із даним житлом у відповідачів відсутній. Вказані особи є громадянами Росії, де постійно і проживають, мають там соціальні та майново-побутові зв`язки. З реєстраційного обліку за вказаною адресою не знялися та продовжують формально перебувати на такому обліку за вказаною адресою.
Вказане житло використовується позивачем та її сином - ОСОБА_4 для власного проживання, повністю утримується ними та обслуговується, вони зареєстровані за даною адресою як за місцем постійного проживання. Усі комунальні послуги за утримання вказаного житла сплачує за власні кошти. Особовий рахунок на вказану квартиру (о.р. № 60545019) було в минулому оформлено на відповідача - ОСОБА_2 , натомість остання будь-яких платежів на утримання вказаного майна не здійснює, та ним взагалі не цікавиться.
Перешкод в користуванні жилим приміщенням позивач відповідачам не чинила.
Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням є належним способом захисту порушених прав позивача.
Згідно з положеннями ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
Згідно з ч. 4 ст. 9 ЖК УРСР ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Абзацом 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Згідно ст. 71 Житлового Кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідачі відсутні за місцем своєї реєстрації без поважної причини більше восьми років. Відповідачі виїхали зі спірної квартири у 2013 році, шість місяців за ними зберігалось право на житло.
Відповідно до ст. 72 Житлового Кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться у судовому порядку.
Відповідно з наведеною нормою та п. 11 постанови Пленуму Верховного суду України «Про деякі питання, що виникли з практики застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року за № 2, наймач або член його сім`ї втрачає право користування жилим приміщенням якщо він вибув на інше постійне місце проживання. Доказами вибуття можуть бути будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресація кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення іншого договору на невизначений строк, тощо).
У відповідності з вимогами ст. 107 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.
Судом встановлено, що відповідачі самостійно покинули квартиру, квартирою не цікавляться, комунальні послуги не сплачують, особистих речей в кімнаті не має.
Відповідачі дане житло покинули самостійно, за весь час житлом не цікавилися. Доказів про те, що відповідачі з поважних причин тимчасово не проживали в спірній кімнаті, останніми не надано.
Як роз`яснено у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року, вирішення питання про зняття особи з реєстрації обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. (ст.ст. 71, 72, 116, 156, ЖК УРСР; ст. 405 ЦК України). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Право на реєстрацію у житловому приміщенні є похідним від наявності права на користування житлом.
Відповідно до норм ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
З урахуванням встановлених обставин суд вважає доведеним, що перебування відповідачів на реєстраційному обліку у квартирі перешкоджає позивачу в повній мірі користуватися та розпоряджатися майном, а відтак вбачає підстави для захисту порушеного права позивача в обраний ним спосіб - шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 19, 76, 81 89, 141, 244, 263-265, 280-285, 352, 354 ЦПК України, ст. 317, 321, 391, 405 ЦК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей Черкаської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користуванням, задовольнити.
Визнати визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 .
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Головуючий: В.А. Романенко