Провадження 2/127/3920/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2023 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі головуючого судді Борисюк І.Е., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулосьКомунальне підприємство Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачі проживають за адресою: АДРЕСА_1 , та забезпечуються послугами з централізованого теплопостачання. За надані послуги за період з листопада місяця 2018 року по серпень місяць 2021 року (включно) відповідачі заборгували 9 229, 45 гривень, що підтверджується оборотною відомістю по особовому рахунку № НОМЕР_1 . Крім того, на підставі ст. 625 ЦК України з відповідачів підлягають стягненню 3% річних та інфляційні втрати.

Вищевикладене й стало підставою для звернення позивача до суду із вимогами про солідарне стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості в сумі 9 419, 58 гривень, з яких: 9 229, 45 гривень - заборгованість за спожиті послуги з централізованого теплопостачання; 105, 55 гривень - 3 % річних; 84, 58 гривень - інфляційні втрати.

Ухвалою суду від 10.01.2023 вищевказану заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Також, даною ухвалою запропоновано учасникам справи надати суду заяви по суті справи та докази у строк, встановлений судом.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалу суду від 10.01.2023 та копію позовної заяви із доданими до неї документами відповідачі особисто отримали 25.01.2023. (а.с. 28-29)

16.01.2023 на адресу суду надійшла заява про уточнення позовних вимог, у якій позивач повідомив про допущену ним описку в прохальній частині позовної заяви в частині періоду виникнення заборгованості, а саме: замість «з 01.11.2019 по 31.08.2021 включно» вважати правильним «з 01.11.2018 по 31.08.2021 включно».

Вищевказана заява була направлена позивачем відповідачам рекомендованим поштовим повідомленням, що підтверджується інформацією про відправлення та описом вкладення. (а.с. 25а-27)

Судом встановлено, що вищевказані уточнення стосуються виключно періоду заборгованості, в даті виникнення якої лише у прохальній частині позову допущено описку, що вбачається зі змісту позову та матеріалів справи. Тому, враховуючи вищевикладене, суд приймає дані уточнення до розгляду.

У строк, визначений ухвалою суду від 10.01.2023, 07.02.2023 від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на позов із запереченнями щодо задоволення позовних вимог. Відповідач вказав, що між ним та позивачем договірних відносин не існує. В 2016 році КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» вже позивалось до ОСОБА_1 і рішенням від 18.05.2017 по справі № 127/17229/16-ц було відмовлено в задоволені позовних вимог. В 2021 році позивач повторно звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за спожиті послуги з централізованого теплопостачання, однак судовий наказ було скасовано судом. Одні й ті самі підстави були предметом спору. Також відповідач вказав, що заборгованість за послуги з централізованого теплопостачання відсутня, оскільки ним в повному обсязі дані послуги оплачені.

У строк, визначений ухвалою суду від 10.01.2023, позивачем подано відповідь на відзив, в якій позивач виклав свої пояснення, міркування і аргументи щодо наведених відповідачем ОСОБА_1 у відзиві заперечень і мотиви їх відхилення. Представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги та просила їх задовольнити в повному обсязі.

15.02.2023 на адресу суду, у строк встановлений судом, від відповідача ОСОБА_1 надійшли заперечення на відповідь на відзив із викладеними у них поясненнями, міркуваннями і аргументами щодо наведених позивачем у відповіді на відзив пояснень, міркувань і аргументів і мотиви їх відхилення. Відповідач ОСОБА_1 просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Від співвідповідача ОСОБА_2 відзив на позов та заперечення на відповідь на відзив не надходили. При цьому судом враховано, що подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Будь-які докази по справі, крім тих, що надані разом із заявами по суті справи, чи інші клопотання від учасників справи на адресу суду не надійшли.

Ухвалою суду від 10.03.2023 відмолено у задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_1 у розгляді справи з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи вищевикладене та положення ст. 279 ЦПК, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами.

При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно витягу з реєстру особових рахунків житлового фонду КП ОЦ Житлово-комунального господарства м. Вінниця та довідок про реєстрацію місця проживання особи, наданих Департаментом адміністративних послуг Вінницької міської ради, за адресою: АДРЕСА_1 , проживають та зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (особовий рахунок № НОМЕР_1 ). (а.с. 5, 18, 20)

Згідно із п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до ч. 1 і ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Згідно із ст. 24 Закону України «Про теплопостачання» основними обов`язками споживача теплової енергії, зокрема є: своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії; додержання вимог договору та нормативно-правових актів. Споживач теплової енергії несе відповідальність за порушення умов договору з теплопостачальною організацією, відповідних нормативно-правових актів та виконання приписів органів, уповноважених здійснювати державний нагляд за режимами споживання теплової енергії згідно із законом.

Відповідно до пп. 1 п. 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року за № 630 (із змінами), в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки.

Також, 21.08.2019 Кабінет Міністрів України видав постанову № 830, якою затвердив Правила надання послуг з постачання теплової енергії, які вступили в дію з 04.09.2019. Так, згідно із п. 13 цих Правил, надання послуги здійснюється виключно на договірних засадах. Послуга надається споживачеві згідно з умовами договору, що укладається відповідно до типових договорів про надання послуги відповідно до ст.ст. 13 і 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Індивідуальний договір вважається укладеним із споживачем, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем. Фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуги. Споживачі у багатоквартирному будинку, які отримують послугу за іншою моделлю договірних відносин, у разі прийняття рішення про припинення такого договору можуть приєднатися до індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії, вчинивши дії, що засвідчують їх бажання укласти такий договір, відповідно до абзацу шостого цього пункту.

Згідно із Законом України «Про захист прав споживачів» споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Продукція - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб.

Судом встановлено, що письмовий договір на постачання теплової енергії до квартири відповідачів між сторонами не укладався.

Однак, надання послуг позивачем відповідачам підтверджується тим, що квартира АДРЕСА_2 належить до централізованої системи теплопостачання. Судом прийнято до уваги, що користування квартирою у багатоповерховому житловому будинку без отримання послуг з централізованого теплопостачання, в даному випадку, є неможливим.

Крім того, як вбачається із відзиву на позов, відповідач ОСОБА_1 не заперечує факт надання позивачем послуг і, відповідно, їх використання за адресою: АДРЕСА_1 , що зокрема підтверджується їх оплатою, що вбачається з наданих відповідачем квитанцій. (а.с. 33-66 )

Отже, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Згідно із п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року за № 630 (із змінами), в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Система (щомісячна або авансова) та форма (готівкова або безготівкова) оплати послуг визначається у договорі між споживачем і виконавцем.

Відповідно до Правил надання послуг з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 830, чинних з 04.09.2019, розрахунковим періодом для оплати спожитої послуги є календарний місяць. Оплата послуги здійснюється не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом (граничний строк внесення плати за спожиту послугу), якщо інший порядок та строки не визначені договором. За бажанням споживача оплата послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів (п. 35). Споживач здійснює оплату спожитої послуги щомісяця в порядку та строки, визначені договором (п. 36). Споживач не звільняється від оплати послуги, отриманої ним до укладення відповідного договору. Споживач не звільняється від оплати послуги за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (на іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб (п. 37).

Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), відповідно до ст. 610 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Посилання відповідача ОСОБА_1 на те, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 18.05.2017 по справі № 127/17229/16-ц було відмовлено в задоволенні аналогічних позовних вимог, є безпідставним. По-перше, даним судовим рішенням вимоги КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» були задоволені частково. По-друге, дане судове рішення стосується іншого періоду користування послугами позивача.

Також, посилання відповідача ОСОБА_1 на те, що за аналогічними вимогами 15.11.2021 було видано судовий наказ № 127/29777/21, який в подальшому було скасовано ухвалою суду від 28.12.2021, а тому дані вимоги вже були предметом розгляду, є безпідставним. По-перше, під час розгляду вимог у порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті (п. 7 ч. 1 ст. 168 ЦПК України). По друге, скасування судового наказу у відповідності до положень ч. 3 ст. 171 ЦПК України, не перешкоджає заявнику (стягувачеві) звернутися до суду із такими самими вимогами в порядку спрощеного позовного провадження.

Судом не встановлено, що є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або судовий наказ, що набрав законної сили, за тими самими вимогами.

З оборотної відомості за період з 01.11.2018 по 01.09.2021 вбачається неналежне виконання відповідачами обов`язків щодо оплати послуг з постачання теплової енергії (централізованого опалення). (а.с. 6)

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про теплопостачання» та п. 2 ч. 3 ст. 4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері теплопостачання належить встановлення тарифів на теплову енергію і тарифів на виробництво теплової енергії (крім тарифів на теплову енергію, вироблену на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях та когенераційних установках) у порядку і межах, визначених законодавством.

Судом встановлено нарахування плати відповідачам за відпущену теплову енергію за затвердженими в установленому порядку тарифами відповідно до постанов НКРЕ України.

Так, з оборотної відомості, наданої позивачем разом із позовом, вбачається:

1)за період з 01.11.2018 по 01.09.2021 заборгованість за послуги постачання теплової енергії по особовому рахунку № НОМЕР_1 становить 9 229, 45 гривень;

2) сальдо на початок листопада місяця 2018 року (період виникнення спірної заборгованості) - «-», тобто станом на 01.11.2018 заборгованість за спожиті послуги - відсутня;

3)за період з 01.11.2018 по 01.09.2021 відсутня жодна оплата послуг споживачами. (а.с. 6)

Однак, вищевказана інформація спростовується наданими відповідачем квитанціями про оплату послуг з постачання теплової енергії (централізованого опалення). (а.с. 33-66)

Судом встановлено, що здійснені оплати за послуги по особовому рахунку № НОМЕР_1 в період з 01.11.2018 по 01.09.2021 відповідають нарахуванням позивача, відображеним в оборотній відомості. (а.с. 6, 33-66)

Твердження представника позивача про те, що оплати, здійснені споживачами в період з 01.11.2018 по 01.09.2021 зараховані в погашення попередньої заборгованості, висловлені у відповіді на відзив, суд вважає безпідставними й необґрунтованими, виходячи з наступного.

По-перше, як вже зазначав суд, сальдо на початок листопада місяця 2018 року, тобто станом на 01.11.2018, має від`ємне значення станом на момент пред`явлення позову, що свідчить про відсутність заборгованості станом на 01.11.2018 за спожиті послуги.

По-друге, звертаючись до суду позивач визначив період виникнення заборгованості. Отже, предметом спору у дані справі є заборгованість за конкретно визначений період. Виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). При цьому учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 3 ст. 13 ЦПК України).

Доводів про те, що відповідачами здійснювались у період з 01.11.2018 по 01.09.2021 розрахунки за послуги з постачання теплової енергії (централізованого опалення), однак проведені оплати було зараховано в рахунок погашення заборгованості за попередній період, позивачем в позові зазначено не було. Позивачем взагалі не повідомлено суду про здійснення відповідачами будь-яких оплат за спожиті послуги. Дана інформація не була відображена позивачем ні у оборотній відомості, наданій разом із позовом, ні у розрахунку заборгованості.

Також судом звернуто увагу на те, що звертаючись до суду і надаючи докази в обґрунтування своїх позовних вимог, позивач надав одну оборотну відомість, а надаючи відповідь на відзив, вже змінену. Тобто відомості, відображені у цих оборотних відомостях - різняться. (а.с. 6, 71) За даних обставин у суду виникають обґрунтовані сумніви щодо достовірності зазначеної в оборотній відомості, наданій разом із відповіддю на відзив, заборгованості в сумі 12 570, 58 гривень станом на 01.11.2018.

З наданого позивачем розрахунку спірної заборгованості чітко вбачається, що сальдо на початок розрахункового періоду - станом на 01.11.2018 має від`ємне значення, нарахування здійснені виключно за період з 01.11.2018 по 01.09.202, що відповідає оборотній відомості, наданій разом із позовом. (а.с. 6-7)

Як вбачається з наданих відповідачем квитанцій про оплату комунальних послуг за період з 01.11.2018 по 01.09.2021 за послуги з постачання теплової енергії (централізованого опалення) на рахунок позивача було сплачено 9 229, 45 гривень. (а.с. 33-66)

Зі змісту платіжних документів (квитанцій), наданих відповідачем ОСОБА_1 , чітко вбачається: за який саме термін (місяць), за який саме календарний рік здійснена оплата послуг і за які саме послуги (призначення платежу).

Можливість застосування положень ст. 534 ЦК безпосередньо залежить від змісту реквізиту «призначення платежу» платіжного доручення, згідно з яким боржник здійснював платіж кредиторові на виконання грошового зобов`язання. Це означає, що якщо платник (боржник) здійснює переказ коштів, чітко зазначаючи призначення платежу - погашення основного боргу (оплата товару, робіт, послуг), черговість, встановлена ст. 534 цього Кодексу застосовуватися не може.

З огляду на вищевказане позивач не міг самостійно встановлювати, що саме має бути погашено відповідно до платіжних документів (квитанцій).

Доказів, які б свідчили про оплату наданих позивачем послуг по особовому рахунку № НОМЕР_1 за попередній період, тобто період, що передує тому, заборгованість за яким є предметом спору, і, відповідно, визнання відповідачами заборгованості за той період, матеріали справи не містять. Також надані відповідачем квитанції не містять посилань на те, що споживачі, вносячи місячні платежі, компенсують і борг. При цьому слід врахувати, що визнання боргу повинно бути усвідомленим та свідчити про те, що особа згодна з його наявністю. Коли особа вносить плату за комунальні послуги, вона вказує відповідний місяць, і виконавець зобов`язаний зарахувати кошти саме за місяць, указаний у платіжному документі. Якщо особа не вказує місяць оплати або вносить суму більшу, ніж нараховано, виконавець на власний розсуд може віднести надлишок та непозначену суму до сплати заборгованості за попередні періоди. В цьому випадку суду потрібно встановлювати, зокрема намір особи: чи хотіла вона сплатити попередню заборгованість. Усвідомлена оплата за попередній період є підставою для зарахування її за такий період. Однак, судом не встановлено, що відповідачі, здійснюючи оплату послуг в період з 01.11.2018 по 01.09.2021, мали намір погасити саме попередню заборгованість, якщо така мала місце, і, відповідно, усвідомлювали оплату за попередній період.

Виходячи з вищевикладеного і приймаючи до уваги нижче наведене, безпідставним є й посилання позивача на п. 3.4. договору приєднання.

Так, споживач має право без додаткової оплати одержувати від виконавця житлово-комунальних послуг інформацію про ціни/тарифи, загальну вартість місячного платежу, структуру ціни/тарифу, норми споживання та порядок надання відповідної послуги, а також про її споживчі властивості (п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Виконавець комунальної послуги, в свою чергу, зобов`язаний без додаткової оплати надавати в установленому законодавством порядку необхідну інформацію про ціни/тарифи, загальну вартість місячного платежу, структуру ціни/тарифу, норми споживання та порядок надання відповідної послуги, а також про її споживчі властивості та іншу інформацію, передбачену законодавством (п. 3 ч. 2 ст. 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Структура плати виконавцю комунальної послуги визначається згідно з договором про надання відповідної комунальної послуги, укладеним за вимогами цього Закону. При цьому виконавці комунальних послуг забезпечують деталізацію інформації щодо складових плати у рахунках споживачів (ч. 4 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Таким чином, у разі самостійного зарахування здійснених відповідачами оплат у період з 01.11.2018 по 01.09.2021 на погашення попередньої заборгованості, якщо така мала місце, ненадавши при цьому відповідачам, як споживачам, усієї необхідної інформації чітко визначеної законодавчо, оскільки протилежне матеріали справи не містять, позивач міг спровокувати виникнення простроченої заборгованості за інший період, а також виникнення відповідальності за порушення грошового зобов`язання, що є неприпустимим й протиправним. При цьому, суд повторно звертає увагу на те, що наявність/відсутність заборгованості за період до 01.11.2018, правомірність нарахувань за той період, проведення розрахунків за період до 01.11.2018 тощо, не є предметом спору у даній справі, що унеможливлює дослідження цих обставин. Враховуючи зокрема, відсутність повідомлення даних обставин при зверненні до суду із даним позовом, хоча позивач у відповідності до п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України зобов`язаний викласти у позові обставини, якими він обґрунтовує свої вимоги, у відповідності до п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України навести обґрунтований розрахунок сум, що стягуються і в подальшому довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Таким чином, посилання позивача на зарахування здійснених відповідачами оплат за надані послуги з централізованого теплопостачання в період з 01.11.2018 по 01.09.2021 на погашення заборгованості за попередній період, тобто до 01.11.2018, є безпідставним. Отримувач не вправі самостійно визначати порядок зарахування коштів, зважаючи на те, що платник чітко визначив призначення платежу.

Вищевказане узгоджується із правовими висновками, висловленими Верховним Судом в постановах від 26.12.2019 у справі № 911/2630/18, від 22.06.2022 у справі № 904/5429/18.

Отже, судом встановлено належне виконання відповідачами своїх обов`язків щодо оплати послуг з постачання теплової енергії (централізованого опалення).

Таким чином, судом встановлено, відсутність заборгованості відповідачів перед позивачем за спожиті послуги з постачання теплової енергії (централізованого опалення) за період з 01.11.2018 по 01.09.2021.

Враховуючи те, що позивачем не доведено належними і допустимими доказами невиконання або виконання з порушенням умов договору про надання послуг з постачання теплової енергії (централізованого опалення) та/або вимог чинного законодавства в галузі житлово-комунальних послуг відповідачами, відсутні й підстави для застосування правових наслідків порушення зобов`язання.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно ч. 1 - ч. 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву.

Сторонами по справі у відповідності до ч. 4 ст. 83 ЦПК України не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. Крім того, будь-які інші докази, ніж ті, що були надані позивачем і відповідачем разом із заявами по суті справи, подані не були. Заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, до суду не надходили.

Будь-які клопотання про витребування доказів по справі в зв`язку з неможливістю їх самостійного надання та заяви про забезпечення доказів до суду сторонами по справі не подавалися.

Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи.

Також, судом в ухвалі суду від 10.01.2023 було роз`яснено сторонам по справі наслідки ненадання суду доказів по справі, дії в разі неможливості надання доказів, а також право і порядок звернення до суду із заявами та клопотаннями.

Отже, кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд.

Згідно із ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

В даному випадку, суд позбавлений права на збирання доказів по справі з власної ініціативи, що було б порушенням рівності прав учасників судового процесу.

Відповідно до ч. 2 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з п. 2, п. 4, п. 6 і п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Таким чином, враховуючи вищевикладене та положення ч. 8 ст. 279 ЦПК України, судом досліджуються докази і письмові пояснення, викладені в заявах по суті, в даному випадку - пояснення, викладені в позовній заяві, у відзиві, відповіді на відзив та запереченнях на відповідь і докази, надані разом із ними.

Суд, дослідивши письмові пояснення, викладені позивачем у позові та у відповіді на відзив, а також відповідачем у відзиві та запереченнях на відповідь, оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов не підлягає задоволенню.

Суд прийшов до висновку, що в даному випадку, відсутні підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом солідарного стягнення з відповідачів на його користь заборгованості за період з 01.11.2018 до 31.08.2021 в сумі 9 419, 58, оскільки такі вимоги є необґрунтованими і недоведеними належними, допустимими та достовірними доказами в розумінні ст.ст. 77-79 ЦПК України, які б були достатніми, в розумінні ст. 80 ЦПК України, для задоволення позову.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено сплату позивачем при зверненні до суду судового збору в сумі 2 481, 00 гривень (за подачу заяви в порядку наказного провадження - 227, 00 гривень і при подачі позову - 2 254, 00 гривень), що підтверджується платіжним дорученням від 22.12.2022 і судовим наказом № 127/29777/21 від 15.11.2021, приймаючи до уваги положення ч. 2 ст. 164 ЦПК України. (а.с. 4)

Враховуючи положення ст. 141 ЦПК України судовий збір слід залишити за позивачем.

Доказів понесення сторонами по справі інших судових витрат суду не надано.

Враховуючи наведене, керуючись Законом України «Про теплопостачання», Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, Правилами надання послуг з постачання теплової енергії, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 830, ст.ст. 11, 15, 16, 525, 526, ч. 1 ст. 530, ст.ст. 610, 611, ч. 1 ст. 612, ч. 2 ст. 625 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 10-13, 76-83, 89, 133, 141, 229, 258, 259, 263-266, 279, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволені позовних вимог Комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за період з 01.11.2018 до 31.08.2021 в сумі 9 419, 58 гривень - відмовити.

Судовий збір в сумі 2 481, 00 гривень залишити за Комунальним підприємством Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго».

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення до Вінницького апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

ОСОБА_1 : ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ; місце проживання зареєстроване у встановленому законом порядку: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 : ІНФОРМАЦІЯ_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 ; місце проживання зареєстроване у встановленому законом порядку: АДРЕСА_1 .

Комунальне підприємство Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго»: ; місцезнаходження: м. Вінниця, вул. 600-річчя, буд. 13.

Рішення суду складено 13.03.2022.

Суддя: