справа № 367/1660/16-ц головуючий у суді І інстанції Оладько С.І.
провадження № 22-ц/824/4408/2023 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

12 травня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Фінагеєва В.О. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Мережко М.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 25 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Публічне акціонерне товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом та просив стягнути з ОСОБА_1 матеріальний збиток з урахуванням індексу інфляції у розмірі 125 263 грн. 32 коп., три відсотки річних у розмірі 4 007 грн. 25 коп., моральну шкоду у розмірі 2 000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 24 лютого 2014 року в м. Ірпінь по вул. К. Маркса відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю AUDI, д/р НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_3 , за кермом авто знаходився ОСОБА_2 , та автомобіля Hyundai Tucson, д/р НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 , за кермом якого знаходився власник особисто. Відповідно до постанови Ірпінського міського суду Київської області від 19 березня 2014 року, винним з даній ДТП визнано ОСОБА_1 . У зв`язку з тим, що відповідач застрахував свою цивільно-правову відповідальність у ПАТ «УСК «Гарант-Авто», позивач, як потерпіла особа, звернувся в дану страхову компанію із заявою про виплату страхового відшкодування. Позивач не отримав від ПАТ УСК «Гарант-Авто» виплату страхового відшкодування, у зв`язку з неплатоспроможністю страхової компанії та введення в ній тимчасової адміністрації. Для визначення вартості матеріального збитку ПАТ «УСК «Гарант-Авто» було замовлено розрахунок вартості збитку завданого власнику КТЗ №17522_Н від 12 березня 2014 року, згідно якого вартість відновлюваного ремонту становить 151 531 грн. 77 коп. Так як автомобіль для позивача є єдиним засобом пересування, автомобіль було відремонтовано за власні кошти на СТО ФОП ОСОБА_4 . Згідно Акту прийому передачі виконаних робіт № 020414/1 від 02 квітня 2014 року та квитанції до прибуткового касового ордеру №10 від 02 квітня 2014 року, дійсна вартість відновлюваного ремонту пошкодженого автомобіля становила 71 120 грн. Крім того, відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Так, три відсотки річних за період з 03 квітня 2014 року по 18 лютого 2016 року становить - 4 007 грн. 25 коп. Розмір збитку з урахуванням інфляційних нарахувань становить 125 263 грн. 32 коп. Позивач зазначає, що внаслідок ДТП йому було завдано моральну шкоди, оскільки, через ДТП він змушений був користуватися громадським транспортом, що спричинило незручності, додаткові затрати часу та негативно відзначилася на продуктивності в трудовій діяльності.

Заочним рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 25 квітня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальний збиток, заподіяний внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілю AUDI д.н. НОМЕР_1 у сумі 71 120 грн. та 2 000 грн. моральної шкоди, а всього - 73 120 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції через порушення норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач вказує про те, що суд в своєму рішенні не обґрунтував чому саме відповідач повинен відповідати за спричинену шкоду перед позивачем, враховуючи те, що відповідач застрахував цивільно-правову відповідальність транспортного засобу у ПАТ «УСК «Гарант-Авто». Також, судом не було враховано, що у разі ліквідації страховика за його власним рішенням визначені договором обов`язки цього страховика виконує ліквідаційна комісія. У разі ліквідації страховика за рішенням визначених законом органів обов`язки за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виконує ліквідаційна комісія. Обов`язки страховика за такими договорами, для виконання яких у страховика, що ліквідується, недостатньо коштів та/або майна, бере на себе МТСБУ. Виконання обов`язків у повному обсязі гарантується коштами відповідного централізованого страхового резервного фонду МТСБУ на умовах, визначених цим Законом. Крім того, покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на відповідача, який уклав відповідний договір страхування і сплатив страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, 24 лютого 2014 року в м. Ірпінь по вул. К. Маркса відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю AUDI, д/н НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_3 , за кермом якого знаходився ОСОБА_2 та автомобіля Hyundai Tucson, д/н НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 , за кермом якого знаходився власник особисто.

Відповідно до постанови Ірпінського міського суду Київської області від 19 березня 2014 року, винним у даній дорожньо-транспортній пригоді визнано ОСОБА_1 .

Відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортів №АС/8600451 на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована у ПАТ «УСК «Гарант-Авто». Ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну - 50 000 грн., франшиза 0 грн.

25 лютого 2014 року позивач, як потерпіла особа, звернувся в дану страхову компанію із заявою про виплату страхового відшкодування.

Для визначення вартості матеріального збитку ПАТ УСК «Гарант-Авто» було замовлено розрахунок вартості збитку завданого власнику КТЗ №17522_Н від 12 березня 2014 року, згідно якого вартість відновлюваного ремонту становить 151 531 грн. 77 коп.

Позивач свій автомобіль відремонтував за власні кошти на СТО ФОП ОСОБА_4 . Згідно Акту прийому передачі виконаних робіт №020414/1 від 02 квітня 2014 року та квитанції до прибуткового касового ордеру №10 від 02 квітня 2014 року, дійсна вартість відновлюваного ремонту пошкодженого автомобіля становила 71 120 грн.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач поніс матеріальні витрати на ремонт автомобіля у сумі 71 120 грн., які підлягали стягненню із відповідача на користь позивача. Суд також вважав, що неправомірними діями відповідача позивачу була спричинена моральна шкода, яка полягає у тому, що позивач у зв`язку із пошкодженням його автомобіля переніс душевні переживання, у його житті відбулись вимушені зміни, у зв`язку з чим він змушений був витрачати час та зусилля для їх відновлення. Враховуючи викладені обставини, суд дійшов висновку, що неправомірними діями відповідача позивачу була спричинена моральна шкода у сумі 2000 грн.

Апеляційний суд частково не погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» визначено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

У відповідності до ст. 22.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

В редакції Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» на день дорожньо-транспортної пригоди розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого.

Як вбачається з полісу №АС/8600451 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «УСК «Гарант-Авто» ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну складає 50 000 грн.

Велика палата Верховного Суду постановою від 04 липня 2018 року (справа №755/18006/15-ц, провадження №14-176цс18) зазначила, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно, якщо такої різниці немає та шкода покрита в повному обсязі страховою виплатою, в такому випадку відсутні підстави для покладення відповідальності на страхувальника. Іншої норми, яка визначала б особливості відповідальності осіб, що застрахували свою цивільну відповідальність, у главі 82 ЦК України немає. Тому частка відповідальності особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 вказував про те, що постановою Ірпінського міського суду Київської області від 19 березня 2003 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Своїми діями ОСОБА_1 завдав майнову шкоду позивачу в розмірі 151 531 грн. 77 коп., що підтверджується розрахунком вартості збитку завданого власнику КТЗ №17522_Н від 12 березня 2014 року.

Так як автомобіль для позивача був єдиним засобом пересування, автомобіль було відремонтовано за власні кошти на СТО ТОВ ОСОБА_4 . Вартість відновлювального ремонту склав 71 120 грн., що підтверджується актом прийому передачі виконаних робіт №020414/1 від 02 квітня 2014 року та квитанції до прибуткового касового ордеру №10 від 02 квітня 2014 року

Позивач вказує, що оскільки відповідач застрахував свою цивільно-правову відповідальність у ПАТ «УСК «Гарант-Авто», позивач як потерпіла особа, звернувся в дану страхову компанію із заявою про страхове відшкодування. Однак, позивач не отримав від ПАТ «УСК «Гарант-Авто» виплату страхового відшкодування, у зв`язку з неплатоспроможністю страхової компанії та введення в ній тимчасової адміністрації.

Разом з тим, доказів на підтвердження зазначених доводів позивачем не надано ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції.

З наявного у матеріалах справи витягу вбачається, що 26 жовтня 2016 року було порушено справу про банкруцтво ПАТ «УСК «Гарант-Авто». Лише з 30 січня 2018 року товариство перебувало в стані припинення. Як вбачається з витягу з веб-сайту ІНФОРМАЦІЯ_1 діяльність юридичної особи ПАТ «УСК «Гарант-Авто» припинено 12 липня 2021 року, у зв`язку з визнанням її банкрутом.

Разом з тим, дорожньо-транспортна пригода сталася 24 лютого 2014 року і ОСОБА_2 мав можливість до припинення діяльності юридичної особи та визнання її банкрутом подати заяву про виплату страхового відшкодування та надати необхідні документи, а у разі відмови страхової компанії від його виплати звернутися до суду за захистом своїх прав.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_2 звернувся до ПАТ «УСК «Гарант-Авто» із заявою про виплату страхового відшкодування. Однак, докази відмови у виплаті такого відшкодування матеріали справи не містять. З позовом до зазначеної компанії позивач не звертався.

У відповідності до вимог ст. 52 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик членство якого припинено, зобов`язаний виконати свої зобов`язання згідно з укладеним ним договором з відповідачем.

Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована, вимоги позивача про стягнення матеріальної шкоди з відповідача в межах ліміту відповідальності страховика не можуть бути задоволені, оскільки відсутні підстави для покладення відповідальності на страхувальника.

Доводи позивача, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки таке право на відшкодування виникає лише за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика (постанова Великої Палата Верховного Суду від 04 липня 2018 року, справа №755/18006/15-ц, провадження №14-176цс18).

Доводи ОСОБА_2 щодо неплатоспроможності страхової компанії, а, відтак, і неможливості виплати страхового відшкодування також є необґрунтованими та не підтверджуються жодними наданими суду доказами.

З урахуванням зазначеного, вимоги позивача щодо відшкодування ОСОБА_1 завданої ним шкоди у повному обсязі, тобто в сумі, що не перевищує ліміт відповідальності страхової компанії задоволені бути не можуть.

Оскільки у відповідності до наданого суду полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортів №АС/8600451, ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну - 50 000 грн., франшиза 0 грн. апеляційний суд приходить до висновку, що відсутні підстави до задоволення позову в цій частині.

Оскільки позивач, відповідно до акту прийому передачі виконаних робіт № 020414/1 від 02 квітня 2014 року та квитанції до прибуткового касового ордеру №10 від 02 квітня 2014 року, відремонтував пошкоджений автомобіль і дійсна вартість відновлюваного ремонту становила 71 120 грн., з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 21 120 грн., тобто, різниця між дійсною вартістю відновлювального ремонту та лімітом відповідальності страховика.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційна скарга не містить доводів в частині не обґрунтованості чи незаконності оскаржуваного рішення що стягнення з відповідача відшкодування за спричинену моральну шкоду.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав до зміни по суті рішення в цій частині.

Враховуючи зазначене, висновки суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог не відповідають фактичним обставинам справи, судом не повно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, що у відповідності до ст. 376 ЦПК України є підставою скасування судового рішення в частині задоволених позовних вимог з прийняттям постанови по суті вимог позивача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 25 квітня 2016 року в частині задоволених позовних вимог про стягнення відшкодування за спричинену матеріальну шкоду скасувати та прийняти в цій частині постанову.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Публічне акціонерне товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто», про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути ОСОБА_1 , зареєстрованого по АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_2 , проживаючого по АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_4 , відшкодування за спричинену матеріальну шкоду у розмірі 21 120 (двадцять одна тисяча сто двадцять) гривень.

В іншій частині заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 25 квітня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді Фінагеєв В.О.

Кашперська Т.Ц.

Мережко М.В.