ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

14 березня 2023 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/5383/22

Головуючий у першій інстанції Логвіна Т. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/379/23

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Висоцької Н.В.

суддів: Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.,

із секретарем Шкарупою Ю.В.,

учасники справи: позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - Державна казначейська служба України, Чернігівська обласна прокуратура, Головне управління національної поліції у Чернігівській області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційними скаргами Державної казначейської служби України та ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 25 листопада 2022 року (місце ухвалення м. Чернігів, дата складання повного рішення 05.12.2022) у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Чернігівської обласної прокуратури, Головного управління національної поліції у Чернігівській області про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, Чернігівської обласної прокуратури, Головного управління національної поліції у Чернігівській області про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позову посилався на те, що з 26.12.2015 щодо позивача було розпочато досудове розслідування кримінального провадження № 0000522 за ознаками злочину передбаченого ст. 246 КК України та тривало до набрання виправдувальним вироком суду законної сили - 14.11.2019, що склало повних 47 місяці. Посилаючись на ст. 13 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», ст. 8 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2021 рік» позивач обраховує мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди, яка має бути стягнута на його користь, в розмірі 305 500, 00 грн (47 х 6500 грн), при цьому зазначає, що суд, враховуючи обставини конкретної справи, може застосувати й більший розмір відшкодування. Враховуючи характер і обсяг душевних і психічних страждань позивача, тривалу неможливість самореалізації в сферах дружніх та робочих стосунків, утрудненість відновлення немайнових втрат, тяжкість вимушених змін у життєвих і суспільних стосунках, неможливість повного відновлення попереднього способу життя та, крім того, враховуючи факт проведення у помешканні позивача огляду і обшуку, велику кількість слідчих дій та судових засідань, вилучення майна належного позивачу та тривалий термін позбавлення волі, позивач у позові просить стягнути з державного бюджету України моральну шкоду в розмірі 1 000 000, 00 грн.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 25.11.2022 позов ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Чернігівської обласної прокуратури, Головного управління національної поліції у Чернігівській області про відшкодування моральної шкоди задоволено частково, стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 200 000 грн у відшкодування моральної шкоди. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції з врахуванням вимог розумності і справедливості, гарантований державою мінімум відшкодування такої шкоди, враховуючи період кримінального переслідування з 17.04.2017 (дня повідомлення про підозру) до 14.11.2019 (набрання законної сили виправдувальним вироком), що склало 2 роки 6 місяців 20 днів (6500 х 30 = 195 000 грн), прийшов до висновку про стягнення на користь позивача 200 000 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду в частині задоволення позову представник Державної казначейської служби України Ковбаса О.Г. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції від 25.11.2022, та ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову в повному обсязі.

За доводами апеляційної скарги оскаржуване рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, є незаконним та необґрунтованим, судом не з`ясовані всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Заявник посилається, що Казначейство, відповідно до наданих йому повноважень, взагалі не є учасником спірних правовідносин, жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачеві не завдавало, тому відповідно до вимог Конституції України, ЦК України та інших актів законодавства Казначейство не може нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу діями інших суб`єктів.

У скарзі зазначає, що необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факти неправомірних дій цього органу чи його посадових чи службових осіб, що призвели до завдання шкоди, проте позивач надав тільки виправдувальний вирок Деснянського районного суду міста Чернігова від 15.04.2019 та копію ухвали Чернігівського апеляційного суду від 14.11.2019, за яким вирок Деснянського районного суду міста Чернігова від 15.04.2019 залишено без змін, разом з тим, позивачем не надано жодного доказу щодо визнання незаконними або протиправними слідчих та процесуальних дій стосовно позивача, не звертався зі скаргами про оскарження дій та рішень посадових осіб прокуратури чи оскарження дій чи рішень слідчого органу, не надав доказів на підтвердження незаконності обшуків та інших слідчих дій у рамках кримінального провадження, а відтак судом не встановлено вчинення протиправних дій або бездіяльності органів досудового розслідування та прокуратури, що є обов`язковим елементом складу цивільного правопорушення та передумовою настання цивільно-правових наслідків від таких дій (бездіяльності).

За доводами скарги місцевий суд прийшов до помилкового висновку про стягнення моральної шкоди, заподіяної незаконними діями і рішеннями органів досудового розслідування і прокуратури у зв`язку з перебуванням позивача під слідством і судом протягом з 17.04.2017 до 14.11.2019, враховуючи, що стосовно позивача постановлено виправдувальний вирок, який набрав законної сили.

До суду не було надано жодних підтверджуючих документів, що саме повідомлення позивачу підозри та обвинувачення у вчиненні інкримінованих злочинів спричинило тривалу неможливість самореалізації в сферах дружніх та робочих стосунків та неможливість повного відновлення попереднього, раніше усталеного способу життя, вказані обставини позивачем не доведені, та суд в порушення норм ст. 263-265 ЦПК України, не з`ясував, у чому полягає моральна шкода, який характер та обсяг (глибина) фізичних чи душевних страждань або немайнових втрат (у разі їх спричинення позивачу), зниження престижу та утрудненості відновлення немайнових втрат, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках (у разі наявності моральної шкоди), зусилля, необхідні для відновлення у необхідному чи повному обсязі.

Апелянт посилається, що при здійсненні досудового розслідування до позивача не застосовувались незаконне взяття і тримання під вартою, відсторонення від роботи, незаконне засудження, на його майно не було накладено арешт. Немає жодних доказів підтвердження, що слідчі дії вплинули та заподіяли позивачу моральної шкоди.

Н погоджуючись з рішенням Деснянського районного суду від 25.11.2022 в частині незадоволених позовних вимог представник ОСОБА_1 адвокат Кінебас О.М. подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити судове рішення та стягнути з Державного бюджету України на користь позивача 1 000 000, 00 грн.

За доводами апеляційної скарги судом першої інстанції неправильно визначено мінімальний розмір моральної шкоди, оскільки на підставі ст. 13 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», тобто за час перебування під слідством чи судом провадиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Натомість місцевим судом помилково визначено період перебування позивача під слідством чи судом з 17.04.2017 по 14.11.2019, оскільки згідно ч. 2 ст. 214 КПК України досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань, і саме з цього моменту відносно особи можуть проводитися слідчі дії, що й мало місце в даній справі, тобто строк слід обраховувати з 26.12.2015 коли було розпочато досудове розслідування кримінального провадження.

Відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 подано Чернігівською обласною прокуратурою, проте він не може бути прийнятий судом апеляційної інстанції, оскільки відзив подано поза строком, встановленим судом для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 . Державна казначейська служба України просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 в повному обсязі. В обґрунтування посилається на необґрунтованість та незаконність апеляційної скарги.

На виконання вимог ст. 361 ЦПК України всім учасникам справи було надіслано копії апеляційних скарг та додані до них матеріалів справи, проте відзиви на апеляційні скарги від інших учасників справи до суду подано не було.

Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Вислухавши суддю-доповідача, учасників судового процесу, обговоривши доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи та матеріали кримінальної справи № 738/876/17, провадження 1-кп/750/20/19, до якої приєднані матеріали кримінального провадження № 0000522, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги Державної казначейської служби України без задоволення, задоволення частково апеляційної скарги ОСОБА_1 , враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Судом встановлено, що органом досудового розслідування ОСОБА_1 обвинувачувався у злочинах, передбачених ч.2 ст. 28, ст. 246 КК України (в першій редакції від 05.04.2001) (незаконна порубка дерев в лісі за попередньою змовою з ОСОБА_2 , що спричинило істотну шкоду), ч.5 ст. 27, ч.5 ст. 191 КК України пособництво ОСОБА_2 у заволодінні чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненим за попередньою змовою групою осіб, в особливо великих розмірах, ч.1 ст. 388 КК України (розтрата майна, яке описано, що здійснене особою, якій це майно ввірено).

Вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 15.04.2019 ОСОБА_1 визнано невинуватим та виправдано в пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст. 28, ст. 246 (в першій редакції від 05.04.2001), ч.5 ст. 191, ч. 1 ст. 388 КК Україна за недоведеності в його діянні даних складів злочинів (а.с. 21-48).

Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 14.11.2019 вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 15.04.2019 залишено без змін (а.с. 7-20).

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції з врахуванням вимог розумності і справедливості, гарантований державою мінімум відшкодування такої шкоди, враховуючи період кримінального переслідування з 17.04.2017 (дня повідомлення про підозру) до 14.11.2019 (набрання законної сили виправдувальним вироком), що склало 2 роки 6 місяців 20 днів (6500 х 30 = 195 000 грн), прийшов до висновку про стягнення на користь позивача 200 000 грн.

Проте з висновком суду першої інстанції в частині визначення розміру моральної шкоди не погоджується колегія суддів апеляційного суду, виходячи з наступного.

У відповідності до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Положеннями частини третьої статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду (частина друга зазначеної статті).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду.

Згідно з пунктом п`ятим статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 Закону випадках громадянинові підлягає відшкодуванню моральна шкода.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частина п`ята та шоста статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Згідно з частинами другою, третьою статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Наведене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування.

З урахуванням засад виваженості, розумності та справедливості суд може збільшити розмір відшкодування, обмеження максимального розміру моральної шкоди Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не передбачено.

У постанові Великої Палати Верховного суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) зроблено висновок, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до набрання виправдувальним вироком законної сили або ухвалою про закриття кримінального провадження. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі.

Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Вирішуючи спір, встановивши, що позивач ОСОБА_1 незаконно перебував під слідством та судом, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди, проте прийшов до помилково висновку щодо визначення розміру моральної шкоди.

Як вбачається з матеріалів справи, Менським відділом поліції ГУ НП в Чернігівській області 26.12.2015 розпочато досудове розслідування кримінального провадження № 0000522 за ознаками злочину, передбаченого ст. 246 КК України.

Відповідно до матеріалів кримінальної справи № 738/876/17, провадження 1-кп/750/20/19, до якої приєднані матеріали кримінального провадження № 0000522, досліджених судом апеляційної інстанції вбачається, що до ЄРДР 26.12.2015 відносно ОСОБА_1 було внесено відомості про проведення спеціального досудового розслідування (а.с. 30-31 т. 2).

27.12.2015 у ході досудового розслідування слідчим Менського ВП ГУНП в Чернігівській області проведено огляд пилорами, яка належить ОСОБА_1 , під час якого вилучено згідно опису 92 колоди деревини породи «дуб звичайний» (а.с. 35-36 т. 2); 17.02.2016 проведено обшук пилорами, яка належить ФОП ОСОБА_1 , під час якого вилучено ті ж самі 92 колоди деревини породи «дуб звичайний» (а.с. 39-42 т. 2); 19.09.20216 надано дозвіл на проведення обшуку в господарстві ОСОБА_1 за різними адресами (а.с. 44-50 т. 2), 30.09.20216 здійснено впізнання за участю ОСОБА_1 (а.с. 68-69 т. 2).

Як вбачається, звертаючись до суду з вимогами про відшкодування моральної шкоди, позивач посилався на завдання йому проведенням органом досудового розслідування інших процесуальних та слідчих дій у кримінальному провадженні № 0000522 за ознаками злочину, передбаченого ст. 246 КК України, внаслідок яких порушувались його конституційні права, майнові та немайнові права, а також з підстав перебування під слідством та судом чи незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 1, п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду від 01 грудня 1994 року за N 266/94-ВР з наступними змінами і доповненнями відшкодуванню підлягає шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

При цьому, ч. ч. 5, 6 ст. 4 зазначеного Закону передбачають, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 9 своєї постанови N 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.95 року з відповідними змінами та доповненнями, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

З врахуванням наведеного, доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1 адвоката Кінебаса О.М. заслуговують на увагу суду апеляційної інстанції, оскільки досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань, що відповідає нормам ст. 214 КПК України, і саме з цього моменту відносно особи можуть проводитися слідчі дії, тобто строк слід обраховувати з 26.12.2015, коли було розпочато досудове розслідування кримінального провадження, а тому позивач має право на відшкодування моральної шкоди за повних 47 місяці (з 26.12.2015 до 14.11.2019 - набрання законної сили виправдувальним вироком), виходячи з розміру мінімальної заробітної плати встановленої на час розгляду справи, що становить 305 500, 00 грн (47 місяці х 6 500 грн (мінімальна заробітна плата станом на 01 січня 2022 року).

Разом з тим, є необґрунтованими доводи щодо не врахування мінімального розміру заробітної плати, оскільки відповідно до статті 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" розмір мінімальної заробітної плати з 01 січня 2022 року був встановлений у розмірі 6 500,00 грн.

Суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що розмір моральної шкоди за кожен місяць перебування ОСОБА_1 під слідством та судом необхідно визначити, приймаючи за розрахункову величину розмір мінімальної заробітної плати, який діяв на час розгляду справи у суді, встановлений з 01 січня 2022 року Законом України "Про державний бюджет на 2022 рік", що узгоджується з відповідними роз`ясненнями, викладеними Пленумом Верховного Суду України в п. 9 своєї постанови N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.95 року з наступними змінами та доповненнями.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовної вимоги ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди підлягає зміні шляхом збільшення її розміру.

З огляду на викладене, враховуючи фактичні обставини справи, тривалість моральних страждань позивача та негативні наслідки, які для нього настали у зв`язку із порушенням його прав, беручи до уваги тривалість вимушених змін у житті позивача, колегія суддів, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, вважає за необхідне збільшити розмір морального відшкодування з 200 000 грн до 320 000,00 грн, що в повній мірі є пропорційним та достатнім для компенсації позивачу спричинених негативних наслідків морального характеру.

Визначення розміру моральної шкоди не в мінімальному розмірі є правом суду, однак розмір грошового відшкодування визначається судом не лише від обсягу страждань, а й залежить від характеру порушення, глибини страждань, погіршення здібностей потерпілого та інших істотних обставин.

Колегія суддів зауважує, що законодавством не встановлено чіткого розміру відшкодування моральної шкоди у цій категорії справ, а зазначено тільки мінімальний розмір, з якого необхідно виходити при її визначенні.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її надмірного збагачення за рахунок держави.

Доводи апеляційної скарги представника Державної казначейської служби України Ковбаса О.Г. про те, що Казначейство, відповідно до наданих йому повноважень, взагалі не є учасником спірних правовідносин, жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачеві не завдавало, тому відповідно до вимог Конституції України, ЦК України та інших актів законодавства Казначейство не може нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу діями інших суб`єктів не є підставою для відмови у задоволенні позову враховуючи наступне.

Належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав.

Позов у справі, яка переглядається, заявлено до Державної казначейської служби України, як одного з відповідачів, з урахуванням того, що саме до повноважень зазначеного органу входить безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11 (провадження № 12-161гс18) (пункт 6.22), від 21 серпня 2019 року у справі № 761/35803/16-ц (провадження № 14-316цс19) (пункт 33), від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц (провадження № 14-447цс19) (пункт 28)), зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 641/8857/17 (провадження № 14-514цс19)).

Посилання Державної казначейської служби України в апеляційній скарзі на те, що позивачем не доведено спричинення йому моральної шкоди, оскільки щодо позивача постановлено виправдовувальний вирок, який набрав законної сили, щодо нього немає жодних доказів підтвердження, що слідчі дії вплинули та заподіяли позивачу моральної шкоди, не можуть бути прийняті апеляційним судом, оскільки Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено безумовне право на відшкодування моральної шкоди у розмірах і порядку, встановленому в ньому, у випадку постановлення виправдувального вироку суду.

Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачає відшкодування шкоди, завданої громадянинові не лише внаслідок незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення чи незаконного застосування запобіжних заходів, але й внаслідок вчинення інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, що й мало місце в даному випадку.

Відхиляються колегією суддів також доводи апеляційної скарги відповідача в частині відсутності в матеріалах справи переконливих доказів, які б свідчили про причинно - наслідковий зв`язок між діями органу досудового розслідування та завданою позивачу шкодою, таких як висновків медичних установ, які би підтверджували факт погіршення стану здоров`я внаслідок проведення відносно нього досудового розслідування; оскільки суд при прийнятті рішення в даній справі не обґрунтовував своїх висновків про наявність підстав для стягнення моральної шкоди фактами погіршення стану здоров`я позивача, в той час реакція позивача навіть у вигляді переживань (що безумовно впливали на якість життя, роботи, відносин тощо), як у нормальної особи, відносно якої мали місце незаконні дії органу досудового розслідування впродовж більш як двох років без оголошення піздозри, сумнівів у колегії суддів не викликає.

Інші доводи апеляційної скарги Державної казначейської служби України не дають підстав для висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх недоведеністю, а зводяться лише до переоцінки доказів.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

З урахуванням викладеного вище апеляційну скаргу Державної казначейської служби України слід залишити без задоволення, апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково, рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 25.11.2022 змінити в частині визначення суми відшкодування моральної шкоди, збільшивши стягнуту з Державного бюджету України на користь позивача моральну шкоду з 200 000,00 грн до 320 000,00 грн.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376 ч. 1 п. 3, 381-384, 389,390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 25 листопада 2022 року змінити в частині визначення суми відшкодування моральної шкоди, збільшивши стягнуту з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду з 200 000,00 грн. до 320 000,00 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 16.03.2023.

Головуючий Судді: