Справа № 500/1666/18
Провадження № 6/946/45/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2023 року

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області

в складі: головуючого судді Баннікової Н.В.

при секретарі Сивакові В.О.,

розглянувши у судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про відстрочку виконання рішення суду,-

В С Т А Н О В И В:

01.03.2023 року відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою, якою просив відстрочити на один рік виконання рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27.11.2019 року по справі № 500/1666/18 про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» заборгованості за послуги з централізованого опалення у розмірі 16 761,10 грн.

Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27.11.2019 року з нього та ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» стягнуто заборгованість за послуги з централізованого опалення у розмірі 16 761,10 грн. Постановою Одеського апеляційного суду від 21.11.2022 року зазначене рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області залишено без змін. Перший Приморський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на підставі виданого Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області виконавчого листа відкрив виконавче провадження. Постановою старшого державного виконавця Жорнового П.В. від 28.02.2023 року про арешт коштів за виконавчим провадженням ВП № 71013071 від 28.02.2023 року накладено арешт на грошові кошти заявника у розмірі 17 821,59 грн. Арештовано його пенсійні виплати у повному розмірі. Розмір пенсії заявника складає 2 300 грн на місяць. Фактичний прожитковий мінімум у цінах на січень попереднього 2022 року, згідно до розрахунків Міністерства соціальної політики складає 5 343,57 грн. Інфляція за 2022 рік склала, згідно до відомостей Міністерства фінансів, 126,6%. Законодавством не визначено порядок та строки добровільного виконання набувшого чинності рішення суду, що порушує принцип рівності та змагальності сторін, погіршує правовий стан однієї сторони на користь іншої та може спричинити додаткові матеріальні витрати. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. У зв`язку з чим, просить вирішити питання про відстрочку виконання рішення суду від 27.112019 року по цій справі та надати відстрочку в межах, які визначені нормами ст. 435 ЦПК України, - на один рік.

ОСОБА_2 подала до суду заяву про розгляд заяви у її відсутність.

У судовому засіданні заявник ОСОБА_1 заяву про відстрочку виконання рішення суду підтримав та просив її задовольнити, зазначивши, що достатньо буде відстрочки виконання рішення суду і на три місяці.

Представник стягувача (позивача) Комунального підприємства «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» - Прокопишина Н.Ю. у судовому засіданні щодо задоволення заяви ОСОБА_1 про відстрочку виконання рішення суду заперечувала.

Заслухавши заявника, представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку щодо задоволення заяви частково.

Відповідно до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із ч.5 ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У п.9 ч.3 ст.129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Зазначене конституційне положення відображено і у статті 18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини право на виконання рішення, яке виніс суд, є невід`ємною частиною «права на суд», а ефективний захист сторони у справі, а отже, і відновлення справедливості, передбачає зобов`язання адміністративних органів виконувати рішення (наприклад, пункт 41 рішення у справі «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року).

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах.

У рішенні у справі «Шмалько проти України» Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт перший статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати до суду позов з приводу цивільно-правових питань. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і, водночас, не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави, ратифікуючи Конвенцію, зобов`язалися поважати. Отже для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду». У справі «Войтенко проти України» суд знову повторює, що ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок ( рішення у справі «Іммобільяре Саффі проти Італії»).

Судом встановлено, що рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27.11.2019 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» заборгованість за послуги з централізованого опалення у розмірі 16 761,10 грн.

Постановою Одеського апеляційного суду від 21.11.2022 року рішення Ізмаїльського міськрайонного суду одеської області від 27.11.2019 року залишено без змін.

Таким чином рішення Ізмаїльського міськрайонного суду одеської області від 27.11.2019 року набрало чинності 21.11.2022 року.

Рішення суду вступило в законну силу та є обов`язковим для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягає виконанню на всій території України.

Закон України «Про виконавче провадження» у статтях 1, 5, 18 визначає, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів ( посадових осіб ) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів ( посадових осіб ), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби ( державних виконавців ) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів». Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно із положеннями ч. ч. 1, 2 статті 33 ЗУ «Про виконавче провадження», за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням. За заявою стягувача виконавець може відстрочити або розстрочити виконання рішення (крім судового рішення), за наявності обставин, передбачених частиною першою цієї статті, про що виносить відповідну постанову.

Разом з тим, відповідно до ст.435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Згідно ч. 3 ст. 435 ЦПК України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Відповідно до ч.4 ст.435 ЦПК України вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Частиною 5 ст.435 ЦПК України розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Відповідно до ч.7 ст.435 ЦПК України про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, встановлення чи зміну способу та порядку його виконання або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена. У необхідних випадках ухвала надсилається установі банку за місцезнаходженням боржника або державному виконавцю, приватному виконавцю.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 10 Постанови від 26 грудня 2003 року №14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», задоволення заяви про розстрочку виконання рішення суду можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи із особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення суду (хвороба боржника або членів його сім`ї, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

При цьому, виконання судового рішення має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (справа «Горнсбі проти Греції»). Термін, протягом якого судове рішення залишається невиконаним, може ставити під сумнів розумність строків судового захисту.

При вирішенні питання про затримку виконання судового рішення, слід враховувати інтереси обох сторін, як стягувача так і боржника, та дотримуватися їх балансу.

З аналізу наведених норм слідує, що відстрочка виконання рішення можливе лише у виключних випадках за наявності обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Під час вирішення питання про відстрочення виконання рішення суду обов`язково мають враховуватись також інтереси сторони, на користь якої ухвалене рішення, тобто стягувача.

Відповідно до ч 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

У свою чергу судом приймаються до уваги мінімальний розмір пенсії заявника (відповідача) ОСОБА_1 , з врахуванням чого та з метою недопущення порушень прав, як позивача так відповідача, приходить до висновку щодо часткового задоволення заяви ОСОБА_1 про відстрочку виконання рішення суду, а саме на один місяць.

Керуючись ст. ст. 258 - 261, 353, 435 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про відстрочку виконання рішення суду на один рік задовольнити частково.

Відстрочити виконання рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27.11.2019 р. по справі за позовом Комунального підприємства «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та за обслуговування внутрішньо будинкових мереж централізованого опалення на один місяць.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: /підпис/

З оригіналом згідно:

Суддя: Н.В.Баннікова