Житомирський апеляційний суд
Категорія 39 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Талько О.Б, Шевчук А.М.

з участю секретаря

судового засідання Франчука В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №295/10777/21 за позовом Акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 , як правонаступника ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором

за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 04 листопада 2021 року, ухвалене під головуванням судді Лєдньова Д.М.

в с т а н о в и в:

У серпні 2021 року Акціонерне товариство «Кредобанк» (далі - АТ «Кредобанк») звернулось до суду із вказаним позовом, у якому просило стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь АТ «Кредобанк» суму заборгованості за кредитним договором №CL-217318 від 02 вересня 2019 року у розмірі 85190,48 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом - 49015,38 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом - 36175,10 грн., а також стягнути солідарно суму сплаченого судового збору у розмірі 2 270, 00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмір 1% від ціни позову, а саме - 8 519, 08 грн.

На обґрунтування позову зазначає, що 02 вересня 2019 року між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №CL-217318. За умовами договору банк видає позичальнику кредит у розмірі 50 100, 00 грн. з терміном повернення до 30 серпня 2024 року на поточні потреби, зі сплатою за користування кредитом відсотків в розмірі 55% річних. Банк свої зобов`язання по видачі відповідних сум кредиту виконав в повному обсязі. Однак позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість, яка згідно розрахунку становить 85 190,48 грн, що складається із: заборгованості за кредитом - 49015,38 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом - 36175,10 грн.

Позивач вважає за необхідне стягнути заборгованість за кредитним договором також із іншого з подружжя, а саме: дружини ОСОБА_2 - ОСОБА_4 , оскільки одержані за договором кошти використані чоловіком ОСОБА_2 в інтересах сім`ї. Окрім того, у Анкеті-заяві №CL-217318 про отримання кредиту зазначено про фактичні сімейні відносини відповідачів, факт їх спільного проживання однією сім`єю, а також те, що позичальник підтверджує своїм підписом, що сума отриманого ним кредиту є дрібним побутовим правочином та є такою, що не потребує згоди другого із подружжя.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 04 листопада 2021 рокупозов задоволено частково. Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь АТ «Кредобанк» заборгованість за договором від 02 вересня 2019 року, що виникла станом на 04 червня 2021 року, в сумі 85 190,48 грн., з них: 49 015,38 грн. - заборгованість за кредитом, 36 175,10 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом та по 1135,00 грн. судового збору з кожного. У задоволені інших вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції у частині задоволених позовних вимог щодо стягнення із неї у солідарному порядку заборгованості за кредитним договором та судового збору, відповідач - ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповноту з`ясування обставин справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким стягнути з ОСОБА_2 заборгованість в сумі 85 190,48 грн. та судовий збір у розмірі 2270,00 грн.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не встановлено, а матеріали справи не містять доказів, що кошти у розмірі 50 100,00 грн., одержані за кредитним договором її колишнім чоловіком ОСОБА_2 , використані в інтересах сім`ї. На час одержання кредиту вони з чоловіком проживали окремо, не вели спільного господарства, про укладення з банком кредитного договору він не повідомляв і про це їй не було відомо. Від банку вона як дружина позичальника не отримувала будь-яких повідомлень про те, що її чоловік отримав кредит. Жодних доказів про надання ОСОБА_3 згоди на отримання кредиту, позивач під час розгляду справи не надав.

Відповідач зазначає, що на час подання позову та розгляду справи вона розірвала шлюб із ОСОБА_2 , змінила прізвище на « ОСОБА_5 », що підтверджується копією рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 02 квітня 2021 року. За місцем вказаним у позовній заяві не проживала, а тому ні позовної заяви, ні викликів в суд не отримувала.

Ухвалою від 08 лютого 2022 року провадження у справі було зупинено у зв`язку із смертю відповідача ОСОБА_2 .

Ухвалою від 15 грудня 2022 року залучено до участі у справі правонаступника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_1 .

Правом подати відзив на апеляційну скаргу позивач та правонаступник відповідача - ОСОБА_1 не скористалися.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 - адвокат Костенко Г.В. доводи апеляційної скарги підтримав, просив задовольнити вимоги та скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення із ОСОБА_3 у солідарному порядку заборгованості за кредитним договором та судового збору.

Позивач та правонаступник відповідача - ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилися, з невідомих суду причин. Про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та її вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Судом під час розгляду справи встановлено, що 02 вересня 2019 року між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №CL-217318 на суму - 50 100, 00 грн. на поточні потреби, а саме у сумі 13 136, 61 грн. на поточний рахунок позичальника № НОМЕР_1 , відкритий у відділенні: вул. Київська, 116 АТ «Кредобанк» у м. Житомирі (МФО 325365) та 36 963,39 грн. на погашення кредитної заборгованості позичальника перед ПАТ КБ «Приватбанк» по кредитному договору SAMDNWFC9 від 02 липня 2014 року. Строк кредитування - 60 місяців терміном до 30 серпня 2024 року. Відсотки за користування кредитом - 55% річних (а.с.11-13).

Як вбачається із Анкети-заявки №CL-217318 від 02 вересня 2019 року, сімейний стан позичальника - ОСОБА_2 - перебуває у зареєстрованому шлюбі, дружина - ОСОБА_4 (а.с.14).

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором кредиту №CL-217318 від 02 вересня 2019 щодо позичальника ОСОБА_2 , станом на 04 червня 2021 року загальна заборгованість складає 85 190,48 грн., з них: сума заборгованості за кредитом - 49 015,38 грн., сума заборгованості за відсотками - 36 175, 10 грн. (а.с.6).

18 травня 2021 року АТ «Кредобанк» направив досудову вимогу ОСОБА_2 про необхідність усунути порушення умов по кредитному договору та сплатити заборгованість у розмірі 82 796,88 грн. протягом 30 днів із дня отримання такого повідомлення, яка позичальником не була отримана (а.с.15).

Згідно копії паспорта ОСОБА_2 серії НОМЕР_2 , останній 30 липня 2016 року зареєстрував шлюб із ОСОБА_6 , 1995 року народження (а.с.21-25).

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 02 квітня 2021 року шлюб між ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований 30.07.2016 року Житомирським міським відділом держаної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, актовий запис №1200 - було розірвано (а.с.64).

Відповідно до відповіді на запит, наданої Відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС в Житомирській області, від 26 серпня 2021 року та довідки про реєстрацію місця проживання, виданої Управлінням ведення реєстру територіальної громади Житомирської міської ради №10-14/11951 від 25 серпня 2021 року, ОСОБА_6 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 15 лютого 2012 року по теперішній час (а.с.42,104).

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачами під час розгляду справи не спростовано належними доказами презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Таким чином, оскільки за наслідками розгляду справи судом отримане підтвердження факту укладення договору одним з подружжя в інтересах сім`ї, цивільні права та обов`язки за цим договором слід поширювати відносно обох з подружжя, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність.

Такий висновок суду є помилковим виходячи з наступного.

Відповідно до ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Якщо договором встановлено обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Вимогами ст.1056 ЦК України визначено, що у разі невиконання позичальником обов`язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов`язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ст.526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як вбачається з матеріалів справи, банк виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши ОСОБА_2 грошові кошти у загальному розмірі 50 100,00 грн., що підтверджується меморіальними ордерами №50962062 від 02 вересня 2019 року та №50962024 від 02 вересня 2019 року.

З наданого АТ «Кредобанк» розрахунку заборгованості вбачається, що позичальник ОСОБА_2 не виконував свої зобов`язання, не здійснював щомісячно необхідні платежі по тілу кредиту та по відсотках, що призвело до виникнення заборгованості в сумі 85 190,48 грн.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги до відповідача ОСОБА_3 , позивач посилався на положення ч.3 ст.61, ч.4 ст.65 СК України.

Відповідно до вимог ч.ч.1-3 статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно вимог ч.ч.1, 2 ,4 статі 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

У пункті 25 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз`яснено, що при оспорюванні кредитного договору чи договору поруки, застави/іпотеки іншим із подружжя суди мають виходити з того, що положення статті 65 СК України щодо порядку розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, регулюють відносини, які стосуються розпорядження майном, яке є у спільній сумісній власності подружжя, і не стосуються права одного із подружжя на отримання кредиту, оскільки кредитний договір є правочином щодо отримання у власність грошових коштів.

Позивач, як на підтвердження того, що ОСОБА_3 є дружиною ОСОБА_2 посилається на штамп у паспорті останнього.

З умов договору кредиту №CL-217318 від 02 вересня 2019 року, укладеного між банком та ОСОБА_2 , анкети-заяви №CL-217318 вбачається, що кредит в сумі 50 100, 00 грн. грн. наданий на поточні потреби позичальника, тобто є споживчим.

Шляхом підписання анкети-заяви № CL-217318 від 02 вересня 2019 року ОСОБА_2 підтвердив, що суму отриманого кредиту просить вважати дрібним побутовим правочином, який не потребує згоди другого з подружжя.

Окрім того, відповідач ОСОБА_2 під час розгляду справи у суді першої інстанції підтвердив, що подружжя вже досить тривалий час не проживає разом, вони розірвали шлюб у квітні 2021 року, кредитний договір він укладав не в інтересах та не для потреб сім`ї, а для вирішення фінансових проблем із іншими фінансовими установами та фізичними особами. Вказані обставини також підтверджується рішенням Корольовського суду м. Житомира про розірвання шлюбу від 02 квітня 2021 року у справі №296/10152/20 (а.с.64).

Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України).

Колегія суддів приходить до висновку, що позивачем не доведено належними доказами, що отримані в кредит кошти були використані ОСОБА_2 в інтересах сім`ї, а відтак, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для солідарного стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором CL-217318 від 02 вересня 2019 року.

Оцінивши в сукупності надані суду докази з урахуванням вимог ч.3 ст.61, ч.4 ст.65 СК України, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість доводів позивача про те, що отримані відповідачем ОСОБА_2 грошові кошти за кредитним договором були використані в інтересах сім`ї, а тому вказаний договір не створює будь-яких обов`язків для другого з подружжя.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для покладення на ОСОБА_3 солідарного обов`язку щодо виконання зобов`язання за договором, а тому рішення суду в частині стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_3 на користь АТ «Кредобанк»заборгованості за договором від 02.09.2019 року в сумі 85190,48 грн підлягає скасуванню, з ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову у задоволенні цих вимог з вищевказаних підстав.

Відповідно до п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст. 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

В іншій частині рішення районного суду в апеляційному порядку не оскаржено, тому не перевіряється судом апеляційної інстанції.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 04 листопада 2021 року в частині стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства «Кредобанк»заборгованості за договором від 02.09.2019 року, що виникла станом на 04.06.2021 року, в сумі 85190,48 грн, з них: 49015,38 грн. - заборгованість за кредитом, 36175,10 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом та в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства «Кредобанк» 1135,00 грн. судового збору скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні вказаних вимог.

Стягнути з Акціонерного товариства «Кредобанк»на користь держави судовий збір в розмірі 3405,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 30 січня 2023 року.

Головуючий Судді