Справа № 135/49/23
Провадження № 2/135/72/23
РІШЕННЯ

іменем України

13.03.2023 Ладижинський міський суд Вінницької області

в складі: судді Корнієнка О.М.,

з участю секретаря судових засідань Богачевської О.Д.,

позивача ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ладижин цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Ладижинської міської ради Вінницької області, ОСОБА_3 , про визнання права власності на майно.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд із позовною заявою до Ладижинської міської ради Вінницької області, ОСОБА_3 , про визнання права власності на майно. В уточненій позовній заяві зазначив, що після смерті його матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , було заведено спадкову справу за № 99/2019 від 23.07.2019 року та спадкоємцем за законом до майна померлої є ОСОБА_1 . Відомостей про інших спадкоємців, які б подали заяви про прийняття спадщини та претендувати б на видачу свідоцтва про право на спадщину за законом немає.

Після смерті матері він вчасно звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом. Тобто в розумінні ст. 1269 Цивільного кодексу України вважається таким, що прийняв спадщину. Проте свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок АДРЕСА_1 та господарські будівлі і споруди він не отримав, так як у спадкодавця ОСОБА_4 та інших членів її сім`ї був відсутній правовстановлюючий документ про право власності та не було державної реєстрації права власності на це майно. При житті ОСОБА_4 зверталась до КП "Тульчинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації" за виготовленням технічного паспорту на житловий будинок АДРЕСА_1 . Згідно технічного паспорту КП «Тульчинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» від 03 грудня 2018 року, інвентарна справа 826, реєстровий 430, правоустановчий документ про право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 - відсутній.

Він зі своєю сім`єю весь тривалий час проживає в будинку АДРЕСА_1 . На даний час в будинку зареєстровані та проживають члени його сім`ї: ОСОБА_3 - батько; ОСОБА_5 - дружина; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - дочка; ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - син.

В 1992 році у зв`язку з трудовими відносинами технікум надав житло сім`ї його батьків для проживання та постійного користування. Тобто його батьки є добросовісними набувачами, а вселись в житло з дозволу керівництва технікуму, а не самовільно. У керівництва технікуму ніколи, також після звільнення його батьків з технікуму не поставало питання про виселення сім`ї батьків з житлового будинку АДРЕСА_1 . До цього часу жодна установа чи підприємство не оспорює право сім`ї батьків та його право на користування житловим будинком АДРЕСА_1 . Згідно інформації з Державного реєстру право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 на інших осіб не оформлено. Сім`я ОСОБА_8 з 1992 року по даній час відкрито проживає в цьому будинку.

Його батьки: мати ОСОБА_4 та батько ОСОБА_3 з 27.11.1992 року разом з дітьми були зареєстровані в житловому будинку АДРЕСА_1 . За весь час проживання в будинку його батьки утримували будинок, робили ремонт та сплачували всі платежі по його утриманню.

Після смерті матері він утримує житловий будинок АДРЕСА_1 , а саме: проводить ремонтні роботи, проводить всі необхідні платежі по утриманню будинку. Батько є інвалідом через ампутовану ногу. За станом здоров`я він потребує стороннього догляду, який йому він надає та інші члени сім`ї. Його сім`я, тобто дружина та його діти створили для батька нормальні умови життя в будинку. Батько не заперечує проти оформлення права власності на цілий житловий будинок на нього.

Він вважає, що він більше 10 років відкрито, безперервно володіє вищевказаним нерухомим майном, а тому він дійсно набув право власності за набувальною давністю на буд. АДРЕСА_1 .

Тому він звернувся до суду та просив визнати за ним право власності на право власності в порядку спадкування за законом та набувальною давністю на житловий будинок АДРЕСА_1 після смерті матері.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Орець Н.І. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Представник позивача доповнила, що на даний час будинок нікому не належить, оскільки він належав Радгоспу-технікуму, який і поселив в будинок сім?ю батьків позивача, із якими жив і позивач. Однак, на даний час вказане підприємство припинило своє існування.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, згідно якої просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнає.

Представник відповідача Ладижинської міської ради Вінницької області подав заяву в якій просить розглянути справу за відсутності представника, при розгляді справи покладається на розсуд суду.

Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до змісту ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). (п. 9 Постанови)

Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду.

Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року.

При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. (п. 11 Постанови)

Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 . Батьками ОСОБА_1 , записано ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .. Після смерті ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , було заведено спадкову справу за № 99/2019 від 23.07.2019 року та спадкоємцем за законом до майна померлої є її син ОСОБА_1 , що вбачається з повідомлення завідувача Другої Тростянецької державної нотаріальної контори Кощеєвої Г.С. №235/01-16 від 03.06.2020. Відомостей про інших спадкоємців, які б подали заяви про прийняття спадщини та претендувати б на видачу свідоцтва про право на спадщину за законом немає.

ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок АДРЕСА_1 та господарські будівлі і споруди не отримав, так як у спадкодавця ОСОБА_4 та інших членів її сім`ї був відсутній правовстановлюючий документ про право власності так як не було державної реєстрації права власності на це майно. Згідно технічного паспорту КП «Тульчинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» від 03 грудня 2018 року, інвентарна справа 826, реєстровий 430, зазначено, що правоустановчий документ про право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 - відсутній.

Батьки ОСОБА_1 - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 працювали в Ладижинському радгоспі-технікумі, що підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_2 виданої ОСОБА_3 та копією трудової книжки серії НОМЕР_3 виданої ОСОБА_4 .. В 1992 році у зв`язку з трудовими відносинами технікум надав житло сім`ї батьків позивача для проживання та постійного користування. Тобто, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є добросовісними набувачами, а вселились в житло, а саме: в будинок АДРЕСА_1 з дозволу керівництва технікуму, а не самовільно.

Згідно інформації з Державного реєстру право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 на інших осіб не оформлено.

Сім`я ОСОБА_8 з 1992 року по даний час відкрито проживає в будинку. ОСОБА_4 та ОСОБА_3 з 27.11.1992 року разом з дітьми були зареєстровані в житловому будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується копією домової книги №203 виданої КСП «Ладижинське».

Відповідно до технічного паспорту дане домоволодіння має площу основи 65 кв.м, та складається із будинку, що в технічному паспорті позначається літерою «А»; веранда літера «а» - площею 8,6 кв.м; ганок літера «а1» - площею 2,2 кв.м; господарських будівель та споруд: сарай - літера «Б»; погріб - літера «Б/п»; убиральня - літера «У»; огорожа - 1-2.

З тексту рішення винесеного 13.10.1996 Тростянецьким районним судом Вінницької області вбачається, що радгосп-технікум поселив у будинок сім`ю ОСОБА_8 в 1992 році і утримував з них квартплату. Рішенням було відмовлено у виселенні з даного будинку ОСОБА_4 та ОСОБА_9 , та встановлено, що вони мають право на проживання у житловому будинку.

За час проживання в будинку сім`я ОСОБА_8 утримувала будинок, робила ремонт та сплачувала всі платежі по його утриманню, проводили до будинку газ та центральне водопостачання, що підтверджується копіями квитанцій про оплату комунальних платежів, копією проекту газопостачання житлового будинку, копіями товарних чеків, копією договору про надання послуг з централізованого постачання холодної води, фотокартками.

З відповіді наданої 17.12.2018 директором Ладижинського коледжу ВНАУ зазначено, що відповідно до наказу Міністерства агропромислового комплексу України №120 від 25.12.1997 відбулась реорганізація Ладижинського радгоспу-технікуму шляхом від?єднання Ладижинського технікуму від радгоспу. Після чого відбувся розподіл майна між державним сільськогосподарським підприємством «Ладижинське» та Ладижинським аграрним технікумом. Житловий будинок АДРЕСА_1 відійшов до державного сільськогосподарського підприємства «Ладижинське». Коледж не володіє інформацією щодо будинку.

Перехід будинку до ДСП Ладижинське при реорганізації радгоспу-технікуму підтверджується також копією акту розподілу майна, проведеного при реорганізації.

В подальшому ДСП «Ладижинське» перетворено в колективне сільськогосподарське підприємство «Ладижинське», яке реорганізовано в АКПП «Ладижинське».

З Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 09.01.2023 вбачається, що Агрокооператив приватних пайовиків «Ладижинський», як юридична особа, припинив діяльність.

З повідомлення наданого директором державного архіву Вінницької області від 12.12.2018 вбачається, що документів про підтвердження факту купівель Ладижинським радгоспом-технікумом будинку у ОСОБА_10 , Ладижинської міської ради від 1986 про визнання державної власності на будинок, копії рішення правління Ладижинського радгоспу-технікуму за 1992 рік про розгляд заяви ОСОБА_4 про передачу їй та її сім`ї житлового будинку АДРЕСА_1 до архіву не надходило.

Після смерті ОСОБА_4 її син ОСОБА_1 утримує житловий будинок АДРЕСА_1 , а саме: проводить ремонтні роботи, проводить всі необхідні платежі по утриманню будинку. В даному будинку зареєстровані та проживають: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , що підтверджується довідками про реєстрацію місця проживання особи виданими 25.02.2020 начальником відділу ведення реєстру Ладижинської територіальної громади та витягами з реєстру територіальної громади від 10.01.2023.

ОСОБА_3 , який теж тривалий час проживає в будинку та користується ним, не заперечує проти оформлення права власності на цілий житловий будинок на свого сина ОСОБА_1 ..

В судовому засіданні свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 повідомили, що вони знають сім`ю ОСОБА_8 . Батьки ОСОБА_1 працювали в колишньому колгоспі, в подальшому який перейменували на Ладижинський радгосп-технікум. Їм колгосп надав будинок, в якому вони приблизно з 1990 року проживали. З того часу сім`я доглядає за будинком, облаштовує його, ремонтує. Після смерті матері ОСОБА_1 доглядає за батьком-інвалідом та утримує будинок. Заселили сім?ю ОСОБА_8 в будинок від колгоспу. До цього в тому будинку жив ОСОБА_11 , який працював агрономом в радгоспі-технікумі.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 більше 10 років відкрито, безперервно володіє будинком АДРЕСА_1 , а тому він дійсно набув право власності за набувальною давністю на дане нерухоме майно.

Виходячи зі змісту частини першої статті 344ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Позивач ОСОБА_1 в позасудовому порядку не може оформити право власності на будинок, в якому він проживав з батьками, та яким відкрито користується тривалий час і щодо якого не встановлено наявність правовстановлюючих документів.

Отже, враховуючи, що позивач добросовісно заволодів чужим майном і понад 10 років продовжує відкрито, безперервно користуватися житловим будинком, суд вважає за можливе визнати за ним право власності за набувальною давністю.

Виходячи із наведеного, суд вважає, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, відтак, підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 15, 16, 328, 1216, 1218, 1268 ЦК України, ст. ст. 12, 81, 89, 263-265 ЦПК, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) право власності за набувальною давністю на житловий будинок АДРЕСА_1 , площею основи 65 кв.м, що в технічному паспорті позначається літерою «А»; веранда літера «а» - площею 8,6 кв.м; ганок літера «а1» - площею 2,2 кв.м; господарських будівель та споруд: сарай - літера «Б»; погріб - літера «Б/п»; убиральня - літера «У»; огорожа - 1-2.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Вінницького апеляційного суду.

Повний текст рішення складено 23.03.2023.

Суддя