Справа №346/230/23
Провадження №2/346/567/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2023 р.м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого судді: Валігурської Л.В.

за участю секретаря: Вербіщук О.Д.

в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Коломия позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

в с т а н о в и в:

І. Виклад позиції позивача.

13.01.2023 представник позивача звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 40200 гривень страхового відшкодування, заподіяної моральної шкоди, та 120600 гривень страхового відшкодування у зв`язку зі смертю потерпілого.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 07.11.2022 близько 22:56 години в м. Запоріжжя по вул. Демократичній відбулась дорожньо-транспортна пригода, в якій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «BMW 116 I», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 . Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3 від отриманих травм помер у лікарні 14.11.2022. Внаслідок вказаної події позивачу (батькові загиблого) було заподіяно моральну шкоду та шкоду, пов`язану із втратою годувальника.

Відповідальність водія автомобіля «BMW 116 I», реєстраційний номер НОМЕР_1 , була застрахована у ПАТ «Страхова група «ТАС» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АТ3185244, який діяв на момент настання ДТП. За фактом ДТП до ЄРДР було внесено відомості про вказану подію з попередньою кваліфікацією події за ст. 286 КК України та розпочато досудове розслідування під час якого проведено судово-медичну експертизу трупа ОСОБА_3 , за змістом якої морфологічна характеристика та локалізація тілесних ушкоджень не виключає можливість їх утворення в умовах дорожньо-транспортної пригоди у пішохода при наїзді легковим авто.

Зазначає, що позивачем не вживалось жодного досудового врегулювання, навпаки прийнято рішення про звернення безпосередньо до суду з позовом про стягнення страхового відшкодування зі страхової компанії без досудового врегулювання спору.

Вважає, що цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «BMW 116 I», реєстраційний номер НОМЕР_1 , настає незалежно від його вини, а надані суду докази свідчать, що шкоду було завдано саме джерелом підвищеної небезпеки, а не внаслідок непереборної сили чи умислу потерпілого. Зауважила, що відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не можу бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи її батькам. Станом на момент ДТП до складу сім`ї загиблого входили його мати ОСОБА_4 та батько ОСОБА_1 . На момент смерті ОСОБА_3 одружений не був, дітей не мав, отже особами, які мають право на отримання страхового відшкодування моральної шкоди є батьки загиблого. На день настання страхового випадку мінімальна заробітна плата становила 6700 гривень, а тому розмір страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи становить 80400 гривен (12 мінімальних заробітних плат), отже розмір страхового відшкодування моральної шкоди, що належить позивачу складає 40200 гривень (1/2 частина від загального розміру, що підлягає відшкодуванню.

Зазначає, що до осіб, що мають право на відшкодування шкоди, завданою смертю годувальника слід віднести непрацездатних осіб, які були на утриманні, а також непрацездатних осіб, які мали на день смерті потерпілого право на одержання від нього утримання. Такими умовами є перебування на утриманні загиблого або наявність права на одержання від нього утримання. Для наявності права на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, батькам достатньо лише наявності права на одержання утримання від померлого. Позивач є особою, який за життя свого сина мав право на утримання, оскільки досяг пенсійного віку та відносився до непрацездатних осіб, а тому має право на одержання від нього утримання. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати_ утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановленій на день настання страхового випадку, проте позивач просить стягнути суму регламентної виплати у зв?язку зі смертю потерпілого в мінімальному розмірі. На день настання страхового випадку визначено мінімальну заробітну плату в розмірі 6700 гривень, отже загальний розмір страхового відшкодування пов`язаного зі смертю потерпілого становить 241200 гривень, а тому позивач претендує лише на частину вказаної суми, оскільки іншим стягувачем може бути мати померлого.

В обґрунтування заявлених вимог представник позивача посилається на норми ст. ст. 979, 999, 1187, 1193, 1200 ЦК України, постанову Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», ст. ст. 1, 6, 21, 27, 35-37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 №1961-ІV.

У поданій відповіді на відзив представник позивача зазначила, що законом не передбачено, що встановлено досудовий порядок врегулювання спору, не зазначено про обов`язок особи, яка заявляє вимогу про виплату страхового відшкодування спочатку звернутись до страховика, та не пов`язано дотримання такого порядку з правом чи можливістю цієї особи звернутися до суду з вимогою про стягнення страхового відшкодування.

Закон містить вказівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом з тим шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.

Відповідач у відзиві посилається на умови для отримання пенсії по втраті годувальника, які жодним чином не стосуються отримання потерпілим страхового відшкодування у зв?язку зі смертю потерпілого, оскільки норми Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не поширюються на правовідносини, що виникли із завдання шкоди, а виключно визначають принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел. Основною ж метою обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових прав інтересів страхувальника. Крім того норми ст. 1200 ЦК України розмежовують відшкодування шкоди, пов`язаної із втратою годувальника від пенсії призначеної внаслідок втрати годувальника. Також зауважила, що такої підстави для невиплати страхового відшкодування у зв?язку зі смертю потерпілого як не доказування факту утримання відсутній.

ІІ. Виклад позиції відповідача.

Відповідач у своєму відзиві просив відмовити позивачу у задоволенні позову, оскільки відсутній причино-наслідковий зв`язок між дорожньо-транспортною пригодою та смертю ОСОБА_3 .

Також зазначали, що для отримання страхового відшкодування позивачу необхідно звернутися до ПАТ «СГ «ТАС» в передбаченому законодавством порядку та надати необхідні документи для визначення розміру шкоди. У разі звернення позивачем у передбаченому законом порядку до ПАТ «СГ «ТАС» було б розглянуте дане питання при наявності необхідних документів та прийняте рішення про здійснення виплати страхового відшкодування або про відмову у виплаті страхового відшкодування. Позивач станом на 28.02.2023 не звертався до відповідача для отримання страхового відшкодування в порядку, передбаченому законодавством, внаслідок чого питання про виплату страхового відшкодування не розглядалося, а отже звернення позивача до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів з боку відповідача не було.

Факт перебування особи на утриманні померлого має значення для відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів для існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Непрацездатні члени сім`ї загиблого, які мали самостійний заробіток або одержували пенсію на час його смерті, можуть бути визнані утриманцями потерпілого, якщо частка заробітку останнього, що припадала на кожного з них, була основним та постійним джерелом їх існування. Позивачем не надано жодних доказів, що він перебував на утриманні свого сина, адже отримував пенсію, яка є більшою ніж прожитковий мінімум для непрацездатних осіб, встановлений на 2022 рік. Окрім того позивачем не доведено потребу у матеріальній допомозі, так і те, що син надавав таку допомогу, яка була основним і постійним джерелом його існування. Відсутні і докази того, що позивач перебував на утриманні свого сина, відсутні докази того, що загиблий отримував дохід та мав можливість надавати допомогу своєму батькові.

Страхове відшкодування виплачується, якщо смерть потерпілого наступила внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до наданих суду доказів тілесні ушкодження, виявлені у ОСОБА_3 не перебувають у причинно-наслідковому зв`язку з настанням його смерті, яка мала місце ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку дружині), батькам та дітям. Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Таким чином відповідач може відшкодувати моральну шкоду заподіяну смертю фізичної особи батькам, розмір якої не перевищує 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами батькам загиблої особи. Таким чином відповідач відшкодує моральну шкоду позивачу після розгляду кримінальної справи та після звернення позивача до них у встановленому законом порядку.

Відповідачем був укладений договір страхування у формі полісу, згідно якого відповідач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити виплату страхового відшкодування в межах страхової суми за шкоду, заподіяну життю, що становить 320 тисяч гривень, а саме: витрати на поховання, моральну шкоду, та шкода у зв`язку з втратою годувальника, в разі якщо померлий був годувальником, але не більше 320 тисяч гривень на одного померлого, а тому загальна сума заявлена позивачем до відшкодування перевищує визначений ліміт.

ІІІ. Процесуальні дії суду у справі.

Суд ухвалою від 23.01.2023 прийняв позовну заяву ОСОБА_1 до ПАТ «Страхова група «ТАС» до розгляду та відкрив провадження в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання. За клопотанням представника позивача витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області належним чином оформлену довідку про розмір пенсії ОСОБА_3 та належним чином завірену довідку форми ОК5 відносно ОСОБА_3 . Крім того витребувано у слідчого управління ГУНП в Запорізькій області інформацію щодо ходу та результатів розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР під №0001951 07.11.2022.

Представник позивача подала заяву, в якій просить проводити судовий розгляд за їх відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, про причини своєї неявки не повідомили, заяв та клопотань у зв?язку з судовим розглядом не подавали.

Оскільки відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно правил п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки .

Отже, суд вважає за можливе провести судовий розгляд за відсутності представника відповідача, на підставі наявних у справі доказів.

За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІV. Фактичні обставини справи, встановлені судом та зміст правовідносин.

Відповідно до Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 07.11.2022 №0001951 водій ОСОБА_2 07.11.2022 керуючи автомобілем «BMW 116 I», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснюючи рух по проїжджій частині вул. Демократичної з боку вул. Радіаторної в бік вул. Передової в м. Запоріжжі, в районі будинку №69-А, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , який перетинав проїжджу частину з ліва направо за ходом руху автомобіля під керуванням ОСОБА_2 в результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3 отримав тілесне ушкодження, з яким був доставлений до лікарні. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер у лікарні під наглядом лікарів. Попередня правова кваліфікація події ч. 2 ст. 286 КК України.

З висновку експерта №5936 від 29.11.2022 судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_3 вбачається наступне. Смерть ОСОБА_3 настала від енцефалопатії змішаного генезу, при явищах полі органної недостатності. При експертизі трупа виявлені тілесні ушкодження: закрита тупа травма лівої нижньої кінцівки: закритий без уламковий перелом лівої стегнової кістки у середній третині зі зміщенням фрагментів, синець та крововилив у м?які тканини лівої нижньої кінцівки. Вона утворилась від одноразової ударної травматичної дії тупим предметом у задньо зовнішню поверхню лівої нижньої кінцівки, незадовго до шпиталізації, в прямому причинному зв`язку зі смертю не знаходиться, має ознаки тілесних ушкоджень середньої тяжкості. Синець грудної клітки зліва утворився від одноразової ударної травматичної дії тупим предметом у задньо-зовнішню поверхню грудної клітини зліва, незадовго до шпиталізації, в прямому причинному зв?язку зі смертю не знаходиться, має ознаки легких тілесних ушкоджень.

Морфологічна характеристика та локалізація тілесних ушкоджень у ОСОБА_3 не виключає можливість їх утворення в умовах дорожньо-транспортної пригоди у пішохода при наїзді легковим авто. При цьому основний вектор травмуючої сили був направлений зліва направо та ззаду наперед, щодо вертикально розташованого тіла людини.

Відповідно до постанови про закриття кримінального провадження від 27.12.2022 кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0001951 від 07.11.2022 за фактом дорожньо-транспортної пригоди за участю водія ОСОБА_2 та пішохода ОСОБА_3 закрито у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення. За змістом постанови встановлено, що внаслідок ДТП ОСОБА_3 було спричинено тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, які не перебувають у причинному зв`язку із настанням його смерті. Також було проведено судову інженерно-транспортну експертизу, відповідно до якої ОСОБА_2 не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_3 . Зазначено про те, що є підстави вважати, що саме пішохід ОСОБА_3 проігнорував вимоги ПДР, тим самим поставивши себе в небезпечне для життя і здоров`я положення, а тому саме його дії перебувають в прямому причинному зв`язку з подією ДТП та наслідками, що настали.

Згідно свідоцтва про смерть від 16.11.2022 серія НОМЕР_2 ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Запоріжжі 16.11.2022 зроблено відповідний актовий запис №2997.

З відповіді Шевченківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Запоріжжі від 10.01.2023 №01/32.25-24 вбачається, що проведена перевірка наявності актових записів про шлюб, розірвання шлюбу та народження дітей у ОСОБА_3 , в ході якої відповідних актових записів по відділу не виявлено.

Відповідно до свідоцтва про народження від 07.07.1988 серія НОМЕР_3 , виданого Матеївецькою сільською радою Коломийського району батьками ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_1 (позивач) та ОСОБА_4 .

Поліс №АТ3185244, відповідно до якого застраховано транспортний засіб «BMW 116 I», реєстраційний номер НОМЕР_1 , станом на 07.11.2022 є діючим. Страховик АТ «СГ «ТАС». Так відповідно до вказаного вище полісу забезпеченим транспортним засобом є «BMW 116 I», реєстраційний номер НОМЕР_1 , а страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю становить 320 тисяч гривень

З відповіді Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 07.02.2023 №152 вбачається, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та отримує пенсію за віком. Середній розмір пенсійних виплат за період з листопада 2021 року по листопад 2022 року склав 4254,63 гривні на місяць.

Лікарське свідоцтво про смерть ОСОБА_3 від 16.11.2022 №5936 суд до уваги не приймає, оскільки останнє було подано з порушенням строків визначених ЦПК України, тоді як представником позивача не обґрунтовано причини пропуску процесуального строку і клопотання про його поновлення не заявлено. Крім того для визначення причин смерті обов`язковим є проведення відповідної експертизи (п. 1 ст. 105 ЦПК України та п. 1 ч. 2 ст. 242 КПК України), а тому зміст вказаного документа не має визначального значення для встановлення причини смерті ОСОБА_3

V. Нормативно-правове обґрунтування суду.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом (ч. ч. 1-3 ст. 1166 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов?язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5 ст. 1187 ЦК України).

Згідно зі ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів, визначена спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 №1961-IV (далі по тексту Закон про ОСЦПВВНТЗ).

У ст. 3 Закону про ОСЦПВВНТЗ визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Згідно зі ст. 6 Закону про ОСЦПВВНТЗ страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Частиною 1 ст. 22 Закону про ОСЦПВВНТЗ передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 23 Закону про ОСЦПВВНТЗ шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, є шкода, пов`язана зі смертю потерпілого.

Страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди (п. 27.1 ст. 27 Закону про ОСЦПВВНТЗ)

Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст. ст. 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини (п. 4 постанови №4 від 01.03.2013 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ « Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки»).

VІ. Оцінка Суду.

Аналіз положень ст. 1166 ЦК України дозволяє зробити висновок, що підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі. Зобов`язання про відшкодування шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, що завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди та її результатом шкодою; вина особи, яка завдала шкоди.

Аналіз положень ст. 1187 ЦК України дозволяє зробити висновок, що шкода, заподіяна джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується навіть за відсутності вини її заподіювача, проте за наявності вищезазначених складових цивільно-правового делікту.

Таким чином, зобов`язання у зв`язку з заподіянням шкоди виникає при наявності трьох умов (крім наявності підстави виникнення завдання шкоди), з яких дві носять об`єктивний характер і одна суб`єктивний. У сукупності всі вони складають «генеральний делікт», формула якого наступна: хто заподіяв іншому шкоду, зобов`язаний її відшкодувати.

У той же час як свідчить аналіз вищезазначених норм, так і роз`яснення надані Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справи, а також положення спеціального Закону про ОСЦПВВНТЗ, яким і врегульовано безпосередньо здійснення страхових виплат, шкода у виді смерті потерпілого має бути спричинена та має бути наслідком дій (не залежно від наявності вини або відсутності вини) особи, відповідальність якої застрахована. Наведена ж обставина серед іншого підлягає першочерговому з`ясуванню з метою подальшого визначення розмірів не тільки можливого страхового відшкодування, а також і визначення умов для відшкодування завданої шкоди винною особою.

Досліджений судом обсяг доказів свідчить про те, що смерть потерпілого ОСОБА_1 наступила не внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, учасником якої був водій ОСОБА_2 , цивільно-правова відповідальність якого була зареєстрована у відповідача, а внаслідок захворювання, не обумовленого дорожньо-транспортною пригодою. Жодних доказів того, що захворювання потерпілого було обумовлено або набуло загострення або стало наслідком дорожньо-транспортної пригоди суду надано не було, як і не заявлено відповідних клопотань для їх отримання.

Тілесні ж ушкодження, які безпосередньо утворились внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки не перебувають у прямому причинному зв?язку зі смертю потерпілого.

З урахуванням викладеного у відповідача не виникає обов`язку, передбаченого ст. 27 Закону про ОСЦПВВНТЗ, як і відсутні підстави для відшкодування шкоди в порядку та на умовах, визначених ст. ст. 1166, 1187 ЦК України, оскільки дії ОСОБА_2 не були передумовою та причиною смерті потерпілого ОСОБА_3 , а тому відсутні підстави для задоволення заявлених позовних вимог.

Оскільки судом під час судового розгляду не було встановлено всі обов`язкові ознаки цивільного правопорушення, це на переконання суду виключає можливість подальшого вирішення питань пов`язаних з розміром та обґрунтованістю заявлених до відшкодування моральної шкоди та шкоди, спричиненою смертю потерпілого.

VІІ. Заходи забезпечення позову (заяви).

Заходи забезпечення позову (заяви) судом не застосовувалися.

VІIІ. Розподіл судових витрат між сторонами.

Від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи (п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 №3674-VI.

Згідно ч. 7 ст. 141 ЦПК України якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином підстав для вирішення питання щодо стягнення судового збору з відповідача на користь держави не вбачається.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 141, 259, 263, 265, 274-284, 354-355 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 (тридцяти) днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 цього Кодексу.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційну скаргу може бути подано до Івано-Франківського апеляційного суду через Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС», зареєстроване місце знаходження: пр. Перемоги, 65, м. Київ, .

Суддя: Л.В. Валігурська