Справа № 466/855/23 Головуючий у 1 інстанції: Луців-Шумська Н.Л.
Провадження № 22-ц/811/1740/23 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Ванівського О.М.

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 05 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «ПЗУ Україна», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП,-

В С Т А Н О В И В:

В січні 2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «ПЗУ Україна», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що він є власником автомобіля марки Hyundai Tucson, д.н.з. НОМЕР_1 . Відповідач ОСОБА_2 09.07.2022 року в м. Львові по вул. Лінкольна, 10А, керуючи автомобілем марки Toyota Avensis, д.н.з. НОМЕР_2 , здійснюючи рух заднім ходом не був уважним та здійснив зіткнення з автомобілем позивача Hyundai Tucson, д.н.з. НОМЕР_1 , який був припаркований. Внаслідок ДТП автомобіль позивача зазнав механічних пошкоджень, що спричинило йому матеріальні збитки. Винуватість відповідача у порушенні ПДР України доведена постановою Яворівського районного суду Львівської області від 01.09.2022р., якою відповідача визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на момент вчинення ДТП була застрахована в ПАТ СК «ПЗУ Україна» з лімітом відповідальності 130000грн. та франшизою 0.

11.07.2022 року він звернувся до страховика із заявою про виплату йому страхового відшкодування. Позивач отримав страхове відшкодування від ПАТ СК «ПЗУ Україна» в сумі 17 465,57грн.

З цією сумою ОСОБА_1 не погодився. Тому замовив у ФОП ОСОБА_3 звіт №1148/22 від 12.12.2022 року про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу. За цим звітом вартість збитків, завданих йому внаслідок ДТП у виді пошкоджень його автомобіля, складає 44 200,52грн., а з урахуванням зносу 24 652,04грн. На основі висновків цього звіту позивач просить суд стягнути з відповідача ПАТ СК «ПЗУ Україна» 7 186,47грн. в якості різниці між вартістю відновлювального ремонту з врахуванням зносу та фактично виплаченою сумою страхового відшкодування (24 652,04грн. 17 465,57грн). Крім цього, позивач вважає, що страхова зобов`язана відшкодувати йому розмір пені та інфляційні втрати за прострочення виконання зобов`язання. Крім цього, позивач зазначає, що винуватець ДТП має відшкодувати йому вартість відновлювального ремонту автомобіля, так як страхова компанія покриває лише розмір матеріального збитку. Відтак, з відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_1 просить стягнути різницю між розміром відновлюваного ремонту (44 200,52грн.) та розміром відновлюваного ремонту з врахуванням зносу (24 652,04грн.), що становить 19 548,48грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 05 квітня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «ПЗУ Україна» (м. Київ, вул. Дегтярівська, 62), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП відмовлено.

Вказане рішення суду оскаржив ОСОБА_1 .

Вважає, що при ухваленні рішення не були з`ясовані усі обставин, що мають значення для справи та неправильно застосовано норми матеріального права, а тому воно є незаконним та необґрунтованим.

Зокрема покликається на те, що звіт № 15-D/11/10 від 19 серпня 2022 року не суперечить вимогам Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої 24.07.2009 р. за № 1335/5/1159. Однак, протокол огляду, на основі якого здійснювались розрахунки був складений оцінювачем ОСОБА_4 , а оцінку пошкоджень (звіт) виготовляв ФОП ОСОБА_5 . Цей факт свідчить про те, що оцінювач ФОП ОСОБА_5 не здійснював особисто огляд пошкодженого транспортного засобу, відтак, не міг провести об`єктивні розрахунки по фотографіях пошкоджень та прийти до правильних висновків.

Так, в протоколі огляду та в описовій частині звіту № 15-D/11/10 від 19 серпня 2022 року відсутній детальний опис пошкоджених деталей автомобіля, зокрема в звіті про оцінку занижено вартість витратних матеріалів, запчастин та вартість робіт, що грубо суперечить вимогам п. 5.1. Методики.

Щодо відмови в частині позовних вимог до ОСОБА_6 , то покликається на те, що СК ПЗУ Україна, яка діє в межах ст. 29 Закону виплатила відшкодування з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу та зменшила його на розмір ПДВ. Тобто, в даному випадку, Відповідач 1 був обмежений вимогами вказаної вище статті, а тому твердження суду про застосування ліміту відповідальності Страховика в розмірі 130.000,00 гривень, який в даному випадку не був перевищений є безпідставним.

Просить скасувати рішення ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК України).

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З матеріалів справи вбачається, що предметом судового розгляду є стягнення суми, яка не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи наведене, справа призначена для розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Виключно бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які вже висловлені, зокрема, у позові заяві та апеляційній скарзі, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі № 668/13907/13-ц).

При цьому, згідно із ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, відтак колегія суддів інформувала учасників справи про час і день розгляду справи, шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам.

Відмовляючи в задоволенні позову про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, суд першої інстанції виходив з того, що страховик належним чином виконав свої зобов`язання перед позивачем, виплатив йому суму страхового відшкодування у порядку та в спосіб, передбачений ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Щодо вимоги про стягнення з відповідача ОСОБА_2 19548,48грн. - різниці між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням, то відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а такий перевищений не був.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.

Матеріалами справи та судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником автомобіля марки Hyundai Tucson, д.н.з. НОМЕР_1 , що стверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 .

Постановою Яворівського районного суду Львівської області від 01.09.2022р. ОСОБА_2 визнано винуватим у тому, що він 09.07.2022 року в м. Львові по вул. Лінкольна, 10А, керуючи автомобілем марки Toyota Avensis, д.н.з. НОМЕР_2 , здійснюючи рух заднім ходом не був уважним та здійснив зіткнення з припаркованим автомобілем Hyundai Tucson, д.н.з. НОМЕР_1 . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Його притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.

Частиною 6 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) встановлено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 , як власника автомобіля марки Toyota Avensis, д.н.з. НОМЕР_2 , була застрахована юридичною особою ПАТ СК «ПЗУ Україна» за полісом ЕР.205315313 з лімітом відповідальності 130 000,00 грн., франшиза - 0,00 грн.,що стверджується копією такого полісу.

Відповідно до копії повідомлення позивача від 11.07.2022р., адресованого відповідачеві ПАТ СК «ПЗУ Україна», позивач повідомив страховика про ДТП, про її обставини, вказавши, що інформація щодо взаєморозрахунків не проводилось.

ДТП визнано страховим випадком.

28 липня 2022 року було проведено огляд автомобіля Hyundai Tucson, д.н.з. НОМЕР_1 , та складено протокол технічного огляду автомобіля, який був підписаний позивачем без зауважень та застережень.

Згідно звіту №15-D/11/10 від 19.08.2022 року складеного ФОП « ОСОБА_5 » на замовлення ПАТ СК «ПЗУ Україна», вартість відновлювального ремонту автомобіля Hyundai Tucson, д.н.з. НОМЕР_1 , з врахуванням ПДВ на запасні частини та матеріали становила 35617,18грн. Вартість відновлювального ремонту автомобіля з врахуванням його фізичного зносу становила 19 814,68грн. з врахуванням ПДВ на запасні частини та матеріали.

Як слідує з копії страхового акта 20388/1, Розпорядження № 20388/1/1 на виплату страхового відшкодування, Платіжної інструкції від 24.08.2022р. страховиком було виплачено на банківський рахунок позивача ОСОБА_1 суму страхового відшкодування в розмірі 17 465,57 грн. (без врахування ПДВ на запасні частини та матеріли).

Предметом розгляду даної справи є недостатність, на думку позивача, суми страхового відшкодування для відновлення належного йому автомобіля.

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (ст. 1 Закону України «Про страхування»).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України).

Згідно з ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язковий ліміт відповідальності страховика - це грошова сума, в межах якої страховик зобов`язаний провести виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

За змістом ч. 1 ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана зокрема з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Відповідно до ст. 29 Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Визначення розміру матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого транспортного засобу, здійснюється відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України № 142/5/2092 від 24.11.2003 року.

Згідно пунктів 1.6, 8.1 та 8.3 Методики відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісного транспортного засобу чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, застосовуються витратний підхід і метод калькуляції вартості відновлювального ремонту. Вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників колісного транспортного засобу та величини втрати товарної вартості. Тому вартість відновлювального ремонту пошкодженого у ДТП транспортного засобу більша за вартість матеріального збитку, а вартість матеріального збитку це та сума, яку за Законом має сплатити страховик як страхове відшкодування.

Згідно п. 36.1 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик, керуючись нормами цього Закону приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

З метою встановлення розміру заподіяння шкоди та врегулювання справи Пат СК «ПЗУ Україна» залучило суб`єкта оціночної діяльності, а саме 28.07.2022 року експертом(оцінювачем) Федорченко В.С. у присутності ОСОБА_1 було проведено огляд його автомобіля та складено протокол технічного огляду КТЗ. З цим протоколом ОСОБА_1 погодився та підписав його.

На підставі протоколу технічного огляду КТЗ за замовленням ПрАТ Страхова компанія «ПЗУ Україна» ФОП « ОСОБА_5 » склав звіт № 15-D/11/10 від 19.08.2022 року про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу Hyundai Tucson, д.н.з. НОМЕР_1 , згідно якого вартість матеріального збитку становить 19 814,68 грн. з ПДВ.

З врахуванням положення п. 36.2 ст. 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком 24.08.2022р. було виплачено позивачеві суму страхового відшкодування в розмірі 17 465,57 грн. (19 814,68 грн. 2349,11грн. ПДВ).

Судом першої інстанції вірно встановлено, що відсутні підстави для неприйняття до уваги звіту № 15-D/11/10 від 19.08.2022 року про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, складеного ФОП « ОСОБА_5 », визнання його таким, що суперечить вимогам Методики, позивач ОСОБА_1 погодився з вказаним розміром страхового відшкодування, заперечень щодо звіту № 15-D/11/10 від 19.08.2022 року та вимог про проведення експертизи не заявляв.

Разом з тим, ОСОБА_1 в подальшому не погодився з виплаченим йому розміром страхового відшкодування та через 5 місяців після ДТП, 07.12.2022р. уклав договір 31148/22 з ФОП ОСОБА_3 , на виконання якого проведено оцінку вартості збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу та складено Звіт №1148/22 від 12.12.2022 року. За цим звітом вартість збитків, завданих позивачу внаслідок ДТП у виді пошкоджень його автомобіля складає 44 200,52грн., а з урахуванням зносу 24 652,04грн.

Відповідно до п. 36.7. ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» рішення страховика (МТСБУ) про здійснення або відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) може бути оскаржено страхувальником чи особою, яка має право на відшкодування, у судовому порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, після отримання страхового відшкодування у вищевказаному розмірі позивач рішення страхової компанії про виплату страхової суми не оскаржив в порядку, передбаченому п. 36.7 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

При цьому, клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи в суді першої інстанції сторони не заявляли.

Відтак, суд першої інстанції вірно визнав неналежним доказом у справі звіт №1148/22 від 12.12.2022 року про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу, виконаний ФОП ОСОБА_3 .

Враховуючи наведене суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, дійшов обґрунтованого висновку, що страховик належним чином виконав свої зобов`язання перед позивачем, виплатив йому суму страхового відшкодування у порядку та в спосіб, передбачений ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Щодо позовних вимог до ОСОБА_2 , то слід вказати наступне.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

В свою чергу, регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Колегія суддів виходить з того, що деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди, натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок.

Якщо потерпілий одержав відшкодування від завдавача шкоди у розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов`язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином.

В свою чергу, страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування».

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу України).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»).

Відповідно до ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» дорожньо-транспортна пригода - подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки (п. 1.12 ст. 1 цього закону).

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за цим законом є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону).

Стаття 4 цього закону визначає суб`єктів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Згідно із статтею 6 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого.

Настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми, в порядку визначеному законом.

Відповідно до ст. 22.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Таким чином, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом № 1961-IVпорядку.

Аналогічного висновку дійшов ВС у постанові від 23.09.2020, справа № 199/1100/19.

Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.12.2021 (справа № 147/66/17) підтвердила попередні правові висновки, зазначивши, що відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961 IV).

Відтак Закон, який спрямований насамперед на захист прав осіб потерпілих внаслідок ДТП, також забезпечує майнові інтереси винної особи, які полягають у відшкодуванні спричиненої шкоду не нею, а страховиком (страховою компанією) за певні страхові внески. Отже винна особа має право розраховувати на відшкодування спричиненої нею шкоди страховиком, у якого застрахована її відповідальність, а тому, розглядаючи такі спори, судам слід уважно дотримуватись балансу інтересів як потерпілої особи, так і особи, яка застрахувала свою відповідальність та переклала тягар відшкодування шкоди на страховика (п.п. 87,88 постанови ВП ВС від 14.12.2021).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для стягнення із ОСОБА_2 , оскільки ліміт відповідальності останнього за завдану майну шкоду 130 000грн., що повністю покриває визначений у даному випадку розмір страхового відшкодування.

Будь-яких інших доводів та доказів на їх підтвердження, що є правовою підставою для скасування або зміни рішення суду першої інстанції апелянтом надано не було, у зв`язку з чим, апеляційний суд не вбачає правових підстав для зміни або скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення, або змінити рішення.

Згідно статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що оскаржуване рішення слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідно до статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

З урахуванням висновків суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги, а саме те, що оскаржуване рішення залишено без змін, підстави для здійснення розподілу судових витрат, відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 05 квітня 2023 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 11.12.2023 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді: Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.