Справа № 182/4067/22
Провадження № 2/0182/893/2023
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

15.02.2023 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Багрової А.Г. за участю секретаря судового засідання - Снєгульської В.М., представника позивача Лохмачової О.С. за довіреністю №6314-К-О від 03.08.2021 року (а.с.104), відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Нікополя в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк „ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Заяви по суті справи.

Представник позивача звернувся до суду з позовними вимогами до ОСОБА_1 та просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 31759,55 грн. за кредитним договором №244529-cred від 15.08.2008 року. Яка складається з наступного: 28006,31 грн. індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання; 3753,24 грн. 3% річних від простроченої суми (а.с.1-3)

В обґрунтування позовної заяви представник позивача зазначає, що 15.08.2008 року з ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №244529-cred. За умовами договору відповідач отримала в кредит 30000 грн. на термін до 13.08.2010 року. У зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 своїх зобов`язань по погашенню кредиту 04.11.2009 року банк звернувся до суду з позовними вимогами про стягнення боргу з відповідача. 19.10.2010 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області позовні вимоги були задоволені та з ОСОБА_1 стягнуто заборгованість за кредитним договором №244529-cred від 15.08.2008 року. Вказує, що на даний час рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19.10.2010 року не виконано боржником. Таким чином, у кредитора виникло право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за увесь час прострочення, а саме право на стягнення інфляційних втрат і 3% річних. Сума заборгованості за тілом кредиту станом на 19.11.2009 рік становить 28133,32 грн., у подальшому сума заборгованості змінювалась по періодам та станом на 06.10.2022 рік становить 10126,32 грн. За період з 19.11.2009 року по 06.10.2022 рік відповідач має заборгованість у розмірі 31759,55 грн., яка складається з наступного: 28006,31 грн. індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання; 3753,24 грн. 3% річних від простроченої суми, що підтверджується розрахунком заборгованості. Враховуючи викладене, просить суд позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача адвокат Прус О.О. подав до суду заяву про застосування строків позовної давності (а.с. 44-53) Зазначає, що за кредитним договором № 244529-cred від 15.08.2008 року банк надав позичальнику ОСОБА_1 кредит в розмірі 30000 грн.. які вона зобов`язалась повернути до 13.08.2010 року. П. 5.7. цього договору сторони збільшили строк позовної давності до 5 років. 19.10.2010 року рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області стягнуто за кредитним договором № 244529-cred від 15.08.28 року в розмірі 38612 грн. 24 коп., що включає в себе тіло кредиту, відсотки, штрафні санкції та судовий збір. 12.10.2011 року державним виконавцем Нікопольського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області Коряк Т.Л. було відкрито виконавче провадження № 23793586. 17.07.2012 року це провадження було закінчено у зв`язку з фактичним повним виконанням рішення згідно з виконавчим документом (п.8 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції, що діяла на момент вчинення виконавчих дій). Жодних вимог чи позовних заяв до цієї, що розглядається судом ОСОБА_1 не отримувала. Тому, вважає, що строки позовної давності за кредитним договором №244529-cred від 15.08.2008 року почали свій перебіг із закінченням строку кредитування 13.08.2010 року та закінчились 13.08.2015 року (за тілом кредиту, відсотками, штрафними санкціями). Стосовно інфляційних втрат та 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК, то встановлений строк позовної давності в три роки за ними почав свій перебіг з 17.07.2012 року (повне виконання рішення суду) і закінчився 17.07.2015 року, оскільки рішення виконане повністю, тобто сума кредиту, відсотки та штрафні санкції за договором погашені, таким чином, немає на що надалі нараховувати інфляційні втрати та 3% річних. Оскільки судове рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором виконано 17.07.2012 року і з цього дня зобов`язання відповідача перед банком за кредитним договором припинились в силу положень ст.599 ЦК України, то і підстави для задоволення позовних вимог банку про стягнення коштів, передбачених ст. 625 цього кодексу відсутні. Вказує, що така ж правова позиція викладена в постанові ВП/ВС від 08.11.2019 року у справі №127/15672/16-ц. На цих підставах просить суд прийняти заяву про застосування строку позовної давності, відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі з підстав пропущення позивачем строку позовної давності.

Представник позивача подала відзив - заперечення на заяву про застосування строків позовної давності (а.с. 57-59). Зазначає, що на даний час рішення суду не виконано боржником, що підтверджується випискою по рахунку відповідача Сума заборгованості за тілом кредиту станом на 19.11.2009 року становить 28133,32 грн., та яка в подальшому змінювалась за періодами, які зазначені в розрахунку заборгованості та станом на 06.10.2022 року становить у розмірі 10126,32 грн. Оскільки з відповідача було стягнуто заборгованість за кредитним договором за період з дати укладення кредитного договору до дати поточної заборгованості, яка була вказана в рішенні Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19.10.2010 року тобто за період з 15.08.2008 року по 27.09.2009 року, то за період після подання позовної заяви від 04.11.2009 року, з 09.11.2009 року по 06.10.2022 рік відповідач має заборгованість в розмірі 31759,55 грн. , яка складається з наступного: 28006,31 грн. індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання; 3753,24 грн. 3% річних від простроченої суми. Оскільки відповідач свої зобов`язання за договором не виконала, то договір не може вважатись виконаним і продовжує свою дію, а тому строки позовної давності позивачем при зверненні до суду дотримані.

Представник відповідача подав заперечення на відзив на заяву про застування строків представника позивача (а.с. 112-114). Зазначає, що сам відзив дублює змість позовної заяви. Представник позивача стверджує, що рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19.10.2010 року не виконане, хоча це твердження спростовано ним у заяві про застосування строків позовної давності, доказом чого є інформація про виконавче провадження з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень. Виписка по рахунку, що додана позивачем до відзиву підтверджує розрахунки відповідача з банком, останній з яких був 16.07.2012 року, тобто за день до закриття виконавчого провадження №.07.2012 року у зв`язку з повним виконанням рішення суду. Після цього жодних проплат на користь ОСОБА_2 не робила, жодних вимог, претензій та позовних заяв до 10.10.2022 року не отримувала, тому вважала, що кредит погашений і не зберегла до сьогодні квитанцій. Оскільки тіло по кредиту погашено, бо воно повністю входило в стягнуту суму за рішенням суду від 19.10.2010 року, а виконавче провадження закрито у зв`язку з повним виконанням рішення, то вважає, що бездіяльність банку більш як 10 років з моменту закриття виконавчого провадження з питання можливих якихось недоплат приводить до умисного збільшення заборгованості позичальника і суперечить принципам юридичної визначеності та права на справедливий суд. Сам в захисті цих принципів і полягає існування інституту строків позовної давності. Тож просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі з підстав пропущення строку позовної давності.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 15.11.2022 року по справі відкрито провадження та постановлено розглянути за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 32).

В судовому засіданні представник позивача на задоволенні позовних вимог наполягала, просила задовольнити.

Відповідач проти позову заперечувала, просила суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі з підстав пропущення строку позовної давності.

Судом встановлено.

Між сторонами виникли спірні правовідносини щодо стягнення інфляційних втрат і 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання відповідно до статті 625 ЦК України.

ОСОБА_1 належним чином не виконувала своїх зобов`язань за Кредитним договором №244529-cred від 15.08.2008 року, яким їй надано кредит строком до 13.08.2010 року. У зв`язку із цим банк 04.11.2009 року звернувся до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості за кредитом, штрафів і процентів за користування коштами з позичальниці та поручителів, які поручилися за виконання відповідачкою цього договору на підставі укладених із банком договорів поруки.

19.10.2010 року по справі № 2-2320/10 Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області позовні вимоги ПАТ «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 були задоволені та з ОСОБА_1 стягнуто заборгованість за кредитним договором №244529-cred від 15.08.2008 року в розмірі 38111,23 грн. та судові витрати в розмірі 501,11 грн., а всього 38612,34 грн. (а.с.4,13-16).

Вказаним рішенням суду встановлено, що заборгованість ОСОБА_1 станом на 27.09.2009 року складається з : - поточної заборгованості за кредитом 28133 грн.32, штраф (фіксована частина) 250 грн.00 коп., штраф ( процентна складова) 1829 грн 82 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом 7898 грн.09 коп.

Рішення суду набрало законної сили 30.10.2010 року.

12.01.2011 року державним виконавцем Коряк Т.Л. відділу державної виконавчої служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції було відкрито виконавче провадження ВП № 23793586 з примусового виконання виконавчого листа №2-2320 виданого 19.10.2010 року (а.с.5).

Відповідно до інформації про виконавче провадження ВП 23793586 з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень встановлено, що 17.07.2012 року виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ПриватБанк» заборгованості у розмірі 38612,34 грн. закінчене на підставі п.8 ч.1 ст.49 (фактичне повне виконання рішення) (а.с.47-48).

За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу.

Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі N 444/9519/12 (провадження N 14?10цс18), від 4 липня 2018 року у справі N 310/11534/13-ц (провадження N 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі N 202/4494/16-ц (провадження N 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Як вбачається з матеріалів справи, виписки по рахунку відповідача та розрахунку заборгованості АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту станом на 27.09.2009 рік становила 28133,32 грн. , яка була стягнута рішенням суду від 19.10.2010 року, тобто після звернення з позовом до суду 04.11.2009 року АТ КБ «ПриватБанк» втратив право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, однак продовжував нараховувати відсотки за прострочений кредит до 06.10.2022 року (а.с. 6,61-103).

Суд звертає увагу, що наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні, а отже, строк дії договору змінився . У такому разі положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі N 310/11534/13-ц (провадження N 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі N 916/190/18 (провадження N 12-302гс18).

Таким чином, з ухваленням рішення про стягнення боргу 19.10.2010 року зобов`язання відповідачів сплатити заборгованість за Кредитним договором не припинилося та тривало до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання 17.07.2012 року (дата закінчення виконавчого провадження у зв`язку з фактичним повним виконанням рішення).

Відтак кредитор мав право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення до 17.07.2012 року.

Разом з тим главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Статтями 256, 257 ЦК України передбачено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Статтею 261 ЦК України перебіг строку позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Судом встановлено, що рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19.10.2010 року про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №244529-cred від 15.08.2008 року виконано у повному обсязі 16.07.2012 року (останній платіж за рішення суду, що підтверджується випискою по рахунку відповідача (а.с.88) і виконавче провадження закінчено 17.07.2012 року у зв`язку фактичним повним виконанням рішення (а. с. 47-48), а Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» до суду звернувся лише 31.10.2022 року, тобто за межами позовної давності.

Згідно із статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у задоволенні позову.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_1 трьох процентів річних від простроченої суми заборгованості та інфляційні витрати, за період з 19.11.2009 року по 06.10.2022 рік, у сумі 31759,55 грн. задоволенню не підлягають, у зв`язку із спливом строку позовної давності для звернення до суду за захистом своїх прав.

Керуючись ст.ст. 10,11,12,13,18,62,64,76,81,89,141,263-265,268,354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовної заяви Акціонерного товариства Комерційний Банк „ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

На рішення може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його повного складення .

Повне рішення складено 17.02.2023.

Дані про учасників справи.

Позивач Акціонерне товариство Комерційний банк „ПриватБанк(скорочена назва ПАТ КБ „ПРИВАТБАНК) місце знаходження : 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд.1Д, .

Представник позивача Лохмачова О.С. за довіреністю №6314-К-О від 03.08.2021 року (а.с.104)

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Представник відповідача адвокат Прус О.О., що діє на підставі ордеру серія АЕ №1174024 від 16.01.2023 року (а.с.49-52)

Суддя: А. Г. Багрова