РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2023 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Кочко В.К.,

за участю секретаря судового засідання Савченко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у смт.Овідіополь цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Київського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових кошті в розмірі 1773921,69 гривень. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 13.11.2020 р. справу було передано на розгляд до Овідіопольського районного суду Одеської області.

В обґрунтування позовних вимог, представник позивачки зазначив, що 11.10.2018 р. між сторонами було укладено договір купівлі продажу 1/2 земельної ділянки, відповідно до п.1.1 якого ОСОБА_1 , передала у власність (продала), а ОСОБА_2 прийняв у власність (купив) 1/2 частку земельної ділянки, за що відповідно до графіку зобов`язується сплати відповідну вартість. Крім того умовами договору було передбачено, що у випадку порушення графіку сплати, відповідач також зобов`язується сплати відсотки на прострочення сплати. У зв`язку з тим, що ОСОБА_2 порушив умови договору, тому станом на 30.10.2020 р. у нього виникла заборгованість у розмірі 1773921,69 грн., що еквівалентно 62396,12 доларам США, та складається з: 55246,25 доларів США платежі згідно графіку по сплаті вартості майна та 7149,87 доларів США відсотки за прострочення оплати, що і послугувало підставою для звернення до суду з відповідним позовом.

25.05.2021 р. на адресу суду з боку представника позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, де в останній редакції просили стягнути з відповідача 3391078,93 грн. що складається з: основного борг у розмірі 2038059,56 грн., відсотки за прострочення оплат по договору у розмірі 410149,67 грн. та штраф у розмірі 942869,7 грн. за порушення умов Іпотечний договір. В обґрунтування стягнення штрафу позивачем зазначалося, що в забезпечення виконання зобов`язань по договору купівлі-продажу 17.12.2019р. між сторонами також було укладено Іпотечний договір, умовами якого було передбачено, що за кожне його порушення ОСОБА_2 зобов`язується сплатити штрафу у розмірі 10% від вартості залогового майна у розмірі 3 142 899 грн., що становить 314289,9 грн., тому враховуючи що було допущено три порушення, розмір штрафу склав 942869,7 грн.

Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, про дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином, проте надали суду клопотання, якими підтримали позовні вимоги, просили суд розгляд справи проводити без їх участі.

Відповідач та його представники у судове засідання не з`явилися, про дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином, надіслали до суду заяву про проведення судового засідання 22.02.2023 р. без участі відповідача та його представника.

Враховуючи вимоги ч.1 ст.223 ЦПК України, обізнаність представника відповідача про судове засідання, клопотання представника Позивача про розгляд без їх участі, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представників сторін на підставі наявних в справі доказів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, вважає що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 11.10.2018 р. між ОСОБА_1 , як продавцем та ОСОБА_2 , як покупець, було укладено Договір купівлі продажу 1/2 земельної ділянки площею 0,10 га, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :02:006:0250.

Відповідно до п.1.1 умов цього Договору ОСОБА_1 , передала у власність (продала), а ОСОБА_2 прийняв у власність (купив) 1/2 частку земельної ділянки.

Згідно п.2.1 Договору сторони обумовили, що ціна Нерухомого майна, що купується Покупцем, за цим Договором, становить 2104095,00 грн., що по офіційному курсу НБУ на дату укладання цього договору є еквівалентом 75246,25 доларів США. Крім того, сторони перебачили, що покупець зобов`язується сплатити Продавцю ціну Нерухомого майна наступним чином: - Суму, еквівалентну 25246,25 доларам США, по офіційному курсу НБУ на дату платежу до «01» листопада 2019р.; - Суму, еквівалентну 30 000 доларам США, по офіційному курсу НБУ на дату платежу до «01» серпня 2020р.; - Суму, еквівалентну 19 900 доларам США, по офіційному курсу НБУ на дату платежу до «01» березня 2021р.

У зв`язку з тим, що на дату подання позовних вимог в останній редакції, а саме на 25.05.21р. Відповідач не сплатив жодних платежів по договору, Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення 74246,25 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 24.05.2021р. становить 2038059,56 (два мільйони тридцять вісім тисяч п`ятдесят дев`ять гривень 56 коп.), відсотків річних у розмірі.

Суд звертає увагу, що вартість майна по договору становить 75246,25 доларів США, а позивач просить стягнути 74246,25 доларів США, тобто на 900 доларів США менше ніж повна вартість майна по договору, проте в порядку ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених вимог.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Зазначене положення кореспондується з частиною 3 статтею 12 ЦПК України.

Враховуючи відсутність доказів щодо спростування не здійснення виплати по договору купівлі-продажу, суд доходить висновку, що позовні вимоги про стягнення 2038059,56 грн. як еквівалент 74246,25 доларів США виходячи з курсу НБУ станом на 24.05.2021р. підлягають задоволенню.

Судом встановлено, що згідно п. 5.2.9 Договору сторони зазначили, що у відповідності до ст.694 ЦК України, у випадку прострочки платежів, передбачених п.2.1. цього Договору, Покупець зобов`язується сплачувати відсотки на прострочені суми з розрахунку 21,9% річних. Позивачем заявлена вимога про стягнення відсотків станом на 24.05.2021 р. у розмірі 410149,67 грн., що еквівалентно 14941,7 доларів США, з урахуванням офіційного курсу НБУ станом на 24.05.2021р., виходячи з наступних розрахунків: - на 25246,25 доларів США за період з 01/11/2019р. по 24/05/2021р. у розмірі 8634,22 доларів США; - на 30 000 доларів США за період з 01/08/2020р. по 24/05/2021р. у розмірі 5 338,48 доларів США; - на 19 000 доларів США за період з 01/03/2021р. по 24/05/2021р. у розмірі 969 доларів США; Враховуючи, що позовні вимоги про стягнення відсотків є похідними від вимог про стягнення основної заборгованості, які суд задовольнив, вказані вимоги також підлягають задоволенню в повному обсязі. Щодо позовних вимог про стягнення штрафу за порушення умов Іпотечного договору. Судом встановлено, що в забезпечення виконання зобов`язань по Договору купівліпродажу земельної ділянки, між Сторонами 17.12.2019р. було укладено Іпотечний договір, згідно умов якого (п.1.2) Іпотекодавець ( ОСОБА_2 ) надав Іпотекодержателю в іпотеку належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме - земельну ділянку площею 0,1 гектарів, кадастровий номер :02:006:0250, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (двадцять сім).

У п. 3.5 Іпотечного договору сторони передбачили, що в день укладення цього Договору Іпотекодавець зобов`язаний застрахувати Предмет іпотеки на узгоджену п. 2.1. цього Договору вартість та надати Іпотекодержателю договір страхування та докази сплати страхового платежу. Страхування здійснюється протягом всього строку дії цього Договору в одній з узгоджених Іпотекодержателем страхових компаній та від страхових ризиків, узгоджених з Іпотекодержателем.

Також в п. 3.5 Договору також сторонами було обумовлено, що не пізніше ніж за один місяць до закінчення строку дії зазначеного договору страхування Іпотекодавець зобов`язаний продовжити строк його дії або укласти новий договір страхування та надати Іпотекодержателю докази цього та сплати страхового платежу протягом всього строку дії цього Договору.

Крім того, п. 3.7 Іпотечного договору сторони передбачили, що Іпотекодавець зобов`язаний повідомити Іпотекодержателя про зміну адреси реєстрації місця проживання.

Пунктом 5.2 Договору Іпотеки Сторонами було передбачено, що у разі порушення Іпотекодавцем будь-якого із зобов`язань, передбачених цим Договором, за виключенням зобов`язань, передбачених п. 3.1.1. цього Договору, Іпотекодержатель має право нарахувати, а Іпотекодавець зобов`язаний сплатити на користь Іпотекодержателя штраф у розмірі 10 % (десять відсотків) від вартості Предмету іпотеки, зазначеної в п. 2.1. цього Договору за кожний випадок порушення зобов`язань, передбачених цим Договором».

Згідно п.2.1 за згодою Сторін Предмет іпотеки оцінено в 3 142 899 грн.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 у позові зазначає про допущення Відповідачем двох порушення п. 3.5 Іпотечного договору 17.12.2019р., оскільки ним не було надано доказів продовження строку дії або укладання нового договору страхування та не надано доказів сплати наступного страхового платежу на наступний період. Також Позивач посилається на те, що порушення умов Договору Іпотеки в частині не надання доказів укладання договору Страхування та здійснення страхового платежу, вже були предметом спору у іншій цивільній справі, по якій було прийнято Рішення Київським районним судом м. Одеси від 22.12.2020р. по справі №947/25567/19. Крім Того Позивач наполягає на тому, що Відповідачем було порушено п. 3.7 Іпотечного договору, тобто загалом було вчинено три порушення.

З метою повноти та об`єктивності розгляду справи, судом було вивчено зміст рішення Київського районного суду м. Одеси від 22.12.2020р. по справі №947/25567/19 внаслідок чого було встановлено наступні обставини.

11.10.2018 року між ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія" та ОСОБА_2 був укладений договір добровільного страхування майна серії 212/01 N 044/000/180000054-1, за умовами якого здійснено страхування об`єкту нерухомого майна житлового будинку, загальною площею 320,1 кв. м та земельної ділянки, площею 0,1 га, кадастровий номер :02:006:0250, яка виступає предметом залогу за Договору Іпотеки від 17.12.2019р. Як вбачається з договору страхування (п. 10), сторонами договору обумовлено його строк дії, продовження та розмір страхових платежів:

- страховий платіж за період з 12.10.2018 року по 11.10.2019 року у розмірі 6600,00 грн., підлягає сплаті в строк до 12.10.2018 року;

- страховий платіж за період з 12.10.2019 року по 11.10.2020 року у розмірі 6600,00 грн., підлягає сплаті в строк до 12.10.2019 року;

- страховий платіж за період з 12.10.2020 року по 11.10.2021 року у розмірі 6600,00 грн., підлягає сплаті в строк до 12.10.2021 року.

Відповідно до довідки ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія" від 12.08.2020 року за N 1112/08-20, станом на момент надання довідки підтверджено, що Договір добровільного страхування майна 212/01 N 044/000/180000054-1 від 11.10.2018 року є чинним.

З чого суд робить висновок, що за наслідками розгляду цивільної справи №947/25567/19 ОСОБА_1 було відмовлено у задоволенні позовних вимог в частині стягнення штрафу за не укладання договору страхування земельної ділянки, оскільки на день укладання Договору Іпотеки від 17.12.2019р., був діючий Договір добровільного страхування майна 212/01N044/000/180000054- 1 від 11.10.2018, а саме другий період з 12.10.2019 року по 11.10.2020 року, тому було задоволено вимоги в частині стягнення штрафу за не надання доказів укладання договору страхування та не надання доказів сплати страхового платежу.

З урахуванням вимог Позивача, які були подані в останній редакції 25.05.2021р. по даній цивільній справі вбачається, що суд має встановити, чи наявні в матеріалах справи докази які підтверджують, що Відповідач продовжив строк дії договору страхування на наступний період, а саме на період з 12.10.2020 року по 11.10.2021 року та чи надав він відповідні докази з цього приводу Позивачу. З урахування викладених обставин та враховуючи відсутність доказів у справі, які б зазначали протилежне, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення штрафу за вчинення двох порушень п. 3.5 Договору Іпотеки знайшли своє відображення тому підлягають задоволенню.

Крім того, також знайшли своє підтвердження позовні вимоги, щодо стягнення штрафу за порушення п. 3.7 Іпотечного договору, яким сторони передбачили, що Іпотекодавець зобов`язаний повідомити Іпотекодержателя про зміну адреси реєстрації місця проживання, оскільки в матеріалах справи знаходиться відповідь на запит щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_2 , зі змісту якої вбачається, що з 10.06.2020 р. ОСОБА_2 знявся з реєстрації за адресою АДРЕСА_2 , та відсутні докази щодо доведення вказаної інформації до Позивача, що свідчить про здійснення ще одного порушення Відповідачем умов Договору Іпотеки.

Таким чином, враховуючи встановлення трьох порушеннь умов Договору Іпотеки, допущених з боку Відповідача, враховуючи розмірі штрафу за кожне порушення, а саме 10 % від вартості Предмету іпотеки, що становить 3 142 899 грн., вбачається, що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню штраф у розмірі 942869,7 грн. (3 Х 314289,9грн.).

Згідно ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Частина 1 статті 202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу При цьому за правилами статті 14 Цивільного кодексу України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Керуючись ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1,3 ст. 695 ЦК України, договором про продаж товару в кредит може бути передбачено оплату товару з розстроченням платежу. Істотними умовами договору про продаж товару в кредит з умовою про розстрочення платежу є ціна товару, порядок, строки і розміри платежів. 3. До договору про продаж товару в кредит з умовою про розстрочення платежу застосовуються положення частин третьої, п`ятої та шостої статті 694 цього Кодексу.

Згідно ч.5 ст. 694 ЦК України, якщо покупець прострочив оплату товару, на прострочену суму нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати.

Керуючись ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. 2. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно ст. 610 ЦК України, Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Керуючись ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 549 ЦК України, Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. 2. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ N 14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Відповідно до п. 6постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 N 14 "Про судове рішення у цивільній справі", враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

У відповідності до ч. ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до статті 89ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі "Ващенко проти України" (Заява N 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення 3391078,93 грн. (трьох мільйонів трьохсот дев`яносто однієї тисячі сімдесяти восьми гривень 93 коп.), що складаються з: - основного боргу по договору купівлі-продажу у розмірі 2038059,56 грн. (еквівалент 74246,25 доларів США); відсотків за несвоєчасну оплату по договору у розмірі 410149,67 грн.(еквівалент 14941,7 доларів США) станом на 24.05.2021р.; штрафу 942869,7 грн. - підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, у зв`язку з повним задоволенням позовних вимог з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору за подання до суду первинної позовної заяви в розмірі 10510 грн. та грн. та судового збору за подання заяви про уточнення позовних вимог у розмірі 840 грн., що загалом становить 11350 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 1, 2, 5, 12, 13, 76-82, 89, 141, 246, 263-265, 268 ЦПК України, ст.ст. 11, 14, 202, 509, 525, 526, 530, 536, 610, 611, 626, 655, 694, 695 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3391078,93 грн. (три мільйони триста дев`яносто одну тисячу сімдесят вісім гривень 93 копійки) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у справі у розмірі 11350,00 грн.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Повний текст рішення буде виготовлений протягом десяти днів.

Суддя: Кочко В.К.