Провадження № 2/127/4834/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.02.2023 Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Короля О.П.,

секретаря Мельник А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що 19.04.2015 року приблизно о 22:00 год. обвинувачений ОСОБА_2 , перебуваючи біля приміщення кафе «Стара Фортеця», що розташоване по АДРЕСА_1 , наніс ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тілесні ушкодження в область обличчя та голови, які згідно з висновком судово-медичної експертизи відносяться до середнього ступеня тілесних ушкоджень, чим скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.296, ч.1 ст. 122 КК України.

ОСОБА_1 відповідно до ст. 55 КПК України у кримінальному провадженні №0002538 від 20.04.2015 року визнаний потерпілим.

Після отримання тяжкої травми позивач був госпіталізований в лікарню, лікування проходило важко, постійні різкі болі, не можливо було самостійно харчуватись, справляти нужду. Він не міг показатись на людях із-за побитого обличчя. Так, в результаті отриманої травми позивач втратив можливість працювати і утримувати себе. Моральну шкоду позивач оцінює в розмірі 100000 грн., а матеріальна шкода, завдана позивачу, яка витрачена на лікування становить 5442 грн., що підтверджується фіскальними чеками.

Ухвалою суду від 19.01.2021 року вищевказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

09.07.2021 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві, зокрема, зазначено, що позивач на підтвердження свої позовних вимог послався на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області, відповідно до якої кримінальна справа №127/4619/19, була закрита у зв`язку із закінченням строку притягнення до кримінальної відповідальності. При цьому, на слухання справи позивач жодного разу не з`явився і фактично з цієї причини слухання жодного разу не відбулось. Також представник відповідача зазначив, що обвинувальний вирок відносно відповідача не виносився і тому він є невинним у тих діяннях, у яких його звинувачує позивач. Крім того, з цієї ж підстави, а саме через відсутність обвинувального вироку, яким встановлено злочинність діяння, позивач зобов`язаний сплатити судовий збір. Тому просив суд в задоволенні позову відмовити

Відповідь на відзив до суду не надходила.

Ухвалою від 27.09.2021 р. у справі призначено судово-психологічну експертизу, проведення якої доручено експертам Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України та зупинено провадження в справі.

Матеріали справи повернуті Вінницьким науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України відповідно до вимог листа Вінницького міського суду Вінницької області від 06.10.2022 №04-06/39/2022 про направлення матеріалів.

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло повідомлення Вінницького НДЕКЦ від 28.11.2022 р. №СЕ-19/102-21/15145-ПС про неможливість проведення судової експертизи.

Ухвалою суду від 07.11.2023 року суддею Королем О.П. прийнято справу до свого провадження, розгляд якої проводиться в порядку загального позовного провадження.

В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи. Причини неявки суду не повідомлено.

Відповідач та його представник происли розглянути справу за відсутності позивача, позов не визнали, вважають його безпідставним.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 дала показання про те, що відповідач є братом її чоловіка. Свідок, її чоловік ОСОБА_4 та ОСОБА_2 того дня 19.04.2015 р. гуляли по м. Вінниці. На Свердловському масиві вони побачили ОСОБА_1 , якого свідок до цього не знала. Поведінка його була неадекватна, він чіплявся до людей, був у нетверезому стані. До того як їх компанія побачила ОСОБА_1 на ньому вже були тілесні ушкодження, він був побитий. На вулиці до ОСОБА_1 ОСОБА_2 не підходив, з ним не спілкувався і не наносив тілесні ушкодження ОСОБА_1 .

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 дав показання про те, що ОСОБА_2 його двоюрідний брат, а з ОСОБА_1 свідок колись вчився у школі. Свідок, його дружина ОСОБА_3 та ОСОБА_2 того дня 19.04.2015 р. гуляли на Свердловському масиві в місті Вінниці і побачили ОСОБА_1 , який був п`яним і чіплявся до людей на вулиці і на ньому були тілесні ушкодження, сліди побиття. Ні свідок, ні ОСОБА_2 тілесні ушкодження ОСОБА_1 не наносили.

Заслухавши відповідача та його представника, показання свідків, дослідивши докази у справі, суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Положеннями ст.ст. 11,16 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, що слідує із ч.1 ст. 77 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанови суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

В провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебувало кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 296 КК України (справа №127/4619/19).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 15.05.2020 року, вищевказане кримінальне провадження за клопотанням захисника обвинуваченого ОСОБА_2 було закрите та звільнено ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 296 КК України на підставі ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а цивільний позов залишено без розгляду.

Відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Обвинувальний вирок відносно ОСОБА_2 не винесено, а відтак він є невинним у діяннях, в яких його звинувачує ОСОБА_1 .

За змістом положень ст. 44 КК України звільнення від кримінальної відповідальності це врегульована кримінальним процесуальним законодавством відмова держави від засудження особи, яка вчинила злочин, і від застосування щодо неї примусу у формі покарання.

За загальним правилом, відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 1 ст. 1177 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Позивачем ОСОБА_1 , який є потерпілим від кримінального правопорушення, не доведено те, що шкода його здоров`ю завдана саме діями відповідача ОСОБА_2 .

В ухвалі суду від 15.05.2020 р. про звільнення від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження за ч. 1 ст.122, ч. 1 ст. 296 КК України ОСОБА_2 не визнано винним в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях.

При розгляді цієї цивільної справи свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 дали показання про те, що ОСОБА_2 19.04.2015 р. не наносив тілесні ушкодження ОСОБА_1 . Побачивши ОСОБА_1 того дня на Свердловському масиві в м. Вінниці, свідки стверджують, що на ньому вже були сліди тілесних ушкоджень і він безпричинно, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, продовжував чіплятись до громадян на вулиці.

Позивачем долучено до матеріалів справи квитанції на загальну суму 5442,00 грн.

При цьому, всупереч вимогам ч.1 ст.81 ЦПК України, на підтвердження яких лікарняних документів призначалось таке лікування і що саме ці ліки були придбані позивачем та на його лікування, належних та допустимих доказів суду не подано.

Тому враховуючи викладене, вимоги позивача щодо відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 5442,00 грн. задоволенню не підлягають.

Щодо вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 100000,00 грн. суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Як зазначено позивачем в позовній заяві, внаслідок скоєння кримінального правопорушення він не міг показатись на людях із-за побитого обличчя, а також в результаті отриманої травми він втратив можливість працювати і утримувати себе.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Верховний суд України в п. 9 останови Пленуму «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4 (з подальшими змінами та доповненнями) звернув увагу судів на те, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» від 31.03.1995р. № 4 позивачем має бути доведено в чому полягає ця шкода, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується.

Однак, позивачем не було доведено факт заподіяння йому моральних страждань від кримінального правопорушення, в якому вина ОСОБА_2 не доведена.

Позивачем не наведено доказів у чому полягає моральна шкода та чим саме керувався позивач, визнаючи розмір морального відшкодування.

Позовні вимоги в цій частині також задоволенню не підлягають.

Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України .

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 16, 23, 1166 ЦК України, ст. ст. 4,76-81, 89, 141, 263-265 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга на рішення суду подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 02.03.2023 р.

Суддя