Постанова

Іменем України

Єдиний унікальний номер справи 755/7394/22
Номер провадження 22-ц/824/5868/2023
Головуючий у суді першої інстанції О. В. Гаврилова
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач

13 березня 2023 року місто Київ

Справа №755/7394/22

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - Поливач Л. Д. (суддя - доповідач),

суддів Стрижеуса А. М., Шкоріної О. І.

секретар судового засідання Сіра Ю. М.

сторони

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_3 , на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 10 січня 2023 року, постановлену у складі судді Гаврилової О. В., в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва

у с т а н о в и в :

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, поділ майна.

В обгрунтування позову зазначено, що сторони з 01 січня 2004 року по даний час живуть однією сім`єю без реєстрації шлюбу за адресою: АДРЕСА_1 . Сторони спільно проживали однією сім`єю протягом 2004-2022 років, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, разом брали участь у придбанні майна для спільного користування та у витратах на утримання житла, його ремонт, надавали взаємну допомогу, не приховували своїх відносин, що свідчить про наявність фактичних шлюбних відносин між ними. Позивач зазначає, що за час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу сторони придбавали майно та наразі позивач вирішила здійснити поділ майна, проте, відповідач проти добровільного поділу заперечує.

З урахуванням наведеного позивач просила суд встановити факт, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 із 01 січня 2004 року по 16 червня 2022 року проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу за адресою: АДРЕСА_1 ; у порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на такі речі: шафу двостулкову, холодильник, кухонні меблі, стіл кухонний дубовий, шафу тристулкова, пароварку, змішувач для ванни Globus GB-DOMINOX-0316; у порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право власності на такі речі: телевізор, вхідні двері, пластикові вікна, балкон, а саме - вхідні двері, газову плиту, унітаз, ліжко, домофон, гайку кріплення гусака плоского латунна, прокладку резина на імпорт, гусак плоский (кільце), магнітолу PHILIPS AZ 302, шафу двостулкову.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 03 жовтня 2022 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у підготовче судове засідання за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 10 січня 2023 року закрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, поділ майна в частині позовних вимог про встановлення факту проживання однією сім`єю сторін по справі без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року до січня 2021 року, у зв`язку набранням законної сили рішенням суду, ухваленим з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Не погоджуючись з ухвалою суду про закриття провадження у справі в частині заявлених вимог ОСОБА_1 , через свого представника ОСОБА_3 , подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду про про закриття провадження у справі в частині вимог про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року до січня 2021 року та ухвалити нове судове рішення в цій частині вимог про направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на незаконність та необґрунтованість постановленої судом ухвали, порушення норм процесуального права, не встановлення судом обставин, що мають значення для вирішення питання про закриття провадження у справі в частині заявлених вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що суд передчано закрив провадження у справі в частині позовних вимог про встановлення факту проживання сторін по справі однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року до січня 2021 року, помилково взявши до уваги рішення суду, ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, оскільки спір у справі № 755/338/21 не є тотожним спору у цій справі. Апелянт вказав, що усправі № 755/338/21 предметом позову (матеріально - правовою вимогою) було встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу з 1996 року по 2021 рік, поділ нерухомого майна - квартири, тобто поділ іншого майна. При цьому предметом позову у справі, яка переглядається є встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу з 01.01.2004 по 16.06.2022, поділ рухомого майна нажитого сторонами. Сторона позивача вважає, що справи № 755/338/21 та № 755/7394/22 не є тотожними, як предмет так і підстави позову у них не збігаються.

Своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу позивача відповідач не скористався.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 - адвокат Кишеня В. С. підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити з викладених в ній підстав.

Відповідач ОСОБА_2 , належним чином повідомлявся про час та дату розгляду справи, у судове засідання апеляційної інстанції не з'явився, причину неявки суду не повідомив. Будь - яких заяв чи клопотань станом на день розгляду справи до апеляційного суду від відповідача не надходило.

Суд апеляційної інстанції вважав за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, з урахуванням вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України, оскільки його неявка в судове засідання не унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення питання про закриття провадження у справі та не перешкоджає його розгляду.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши законність та обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Так, закриваючи провадження у справі в частині вимог про встановлення факту проживання сторін по справі однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року до січня 2021 року, суд першої інстанції виходив з наявності рішення суду в справі № 755/338/21, що набрало законної сили, ухваленого з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Суд апеляційної інстанції погоджується із таким висновком суду першої інстанції, оскільки він зроблений на підставі повного та об`єктивного дослідження наданих доказів та в повній мірі відповідає вимогам процесуального права, з огляду на таке.

Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

У той же час повторне звернення до суду з тотожними вимогами суперечить принципу правової визначеності та є неможливим.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Тлумачення пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України свідчить, що підставою для прийняття судового рішення про закриття провадження у справі є наявність іншого рішення суду, яке набрало законної сили та яке ухвалено між тими самими сторонами, про той самий предмет та з тих самих підстав.

Для застосування вказаної підстави для закриття провадження у справі необхідна наявність водночас трьох складових, а саме: тотожних сторін спору, тотожного предмета позову, тотожної підстави позову, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

Зазначена підстава для закриття провадження у справі спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом тотожного спору, який вже розглянуто і остаточно вирішено по суті, оскільки після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.

Закриття провадження у справі у цьому разі можливе лише за умови, що позов, з приводу якого ухвалено рішення, яке набрало законної сили, є тотожним з позовом, який розглядається.

Позови вважаються тотожними тоді, коли в них співпадають сторони, предмет і підстави. Нетотожність одного із цих елементів не перешкоджає повторному зверненню заінтересованої особи до суду за захистом порушеного права.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, щодо якої він просить ухвалити рішення, а підставою - обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Тобто необхідна наявність одночасно тотожних: сторін спору, предмета позову, підстави позову, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

У рішеннях Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Brumarescu v. Romania» (Брумареску проти Румунії) констатовано існування усталеної практики щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Водночас ЄСПЛ констатує, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежено державою за умови, якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті права.

Право на суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак ці обмеження не повинні впливати на користування правом у такий спосіб і до такої міри, що саму його суть буде порушено. Вони повинні відповідати законній меті, і тут має бути розумний ступінь пропорційності між засобами, що застосовуються, та метою, якої намагаються досягти.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, ґрунтується на правових наслідках набрання рішенням суду чинності.

У цій справі ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, поділ майна, у якому просить суд встановити факт, що вона- ОСОБА_1 та ОСОБА_2 із 01 січня 2004 року по 16 червня 2022 року проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу за адресою: АДРЕСА_1 ; в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на такі речі: шафу двостулкову, холодильник, кухонні меблі, стіл кухонний дубовий, шафу тристулкова, пароварку, змішувач для ванни Globus GB-DOMINOX-0316; в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право власності на такі речі: телевізор, вхідні двері, пластикові вікна, балкон, а саме вхідні двері, газову плиту, унітаз, ліжко, домофон, гайку кріплення гусака плоского латунна, прокладку резина на імпорт, гусак плоский (кільце), магнітолу PHILIPS AZ 302, шафу двостулкову.

Свої вимоги мотивувала тим, що сторони з 01 січня 2004 року по даний час живуть однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 , однак, шлюб між ними зареєстрований не був. Під час спільно проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу протягом 2004-2022 років, сторони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, разом брали участь у придбанні майна для спільного користування та у витратах на утримання житла, його ремонт, надавали взаємну допомогу, не приховували своїх відносин, що свідчить про наявність фактичних шлюбних відносин між ними. За час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу сторони придбавали майно та наразі позивач вирішила здійснити його поділ, проте, відповідач проти добровільного поділу заперечує.

Водночас судом установлено, що ОСОБА_1 уже зверталася до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу, поділ майна, в якому просила суд встановити факт спільного проживання сторін однією сім`єю як жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу з 1996 року до часу звернення до суду та в порядку поділу спільного сумісного майна, набутого за час проживання з відповідачем однією сім`єю як жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу, визнати за нею право власності на частину квартири АДРЕСА_1 , що є об`єктом права спільної сумісної власності.

Рішенням Дніровського районного суду м. Києва від 02 червня 2021 року у справі №755/338/21 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу, поділ майна задоволено частково. Встановлено факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 01 січня 2004 року по теперішній час. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 09 вересня 2021 року рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 02 червня 2021 року скасовано та постановлено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу, поділ майна залишено без задоволення.

Судом встановлено, що у справі № 755/338/21 та у справі № 755/7394/22 стронами є позивач- ОСОБА_1 та відповідач - ОСОБА_2 , предметом спору - встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу та поділ майна.

Таким чином у справі № 755/338/21 та у справі, яка переглядається апеляційним судом сторони, предмет і підстави є тотожними. При цьому заявлення позивачем вимог про встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу у період з 01.01.2004 по 16.06.2022 та поділ іншого майна, яке як зазначає позивач сторони придбали під час спільного проживання як подружжя, не свідчать про пред`явлення ОСОБА_1 позову з іншим предметом та з інших підстав.

З огляду на викладене, оскільки рішення суду в справі № 755/338/21, що набрало законної сили, ухвалено з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, суд першої інстанції правильно закрив провадження у справі в частині позовних вимог про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року до січня 2021 року на підставі пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України, оскільки судовим рішенням, яке набрало законної сили у іншій справі позивачці вже відмовлено у задоволенні таких вимог саме за вказаний період.

Суд першої інстанції правильно вказав, що з позовної заяви у цій справі, а також зі змісту судових рішень у справі № 755/338/21 вбається, що предмети спору у цих справах в частині позовних вимог про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року до січня 2021 року є тотожними.

Суб`єктний склад учасників у цивільній справі № 755/7394/22 є аналогічним та відповідає сторонам, які брали участь у справі №755/381/21.

Процесуальне законодавство містить імперативний припис, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається (частина друга статті 256 ЦПК України).

Позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто, коли позови збігаються за складом учасників процесу, матеріально-правовими вимогами й обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

Отже, оскільки у справі, яка переглядається, та справі № 755/338/21 одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про закриття провадження у справі в частині позовних вимог про встановлення факту проживання сторін по справі однією сім`єю без реєстрації шлюбу за період з 01 січня 2004 року до січня 2021 року, оскільки в цій частині вимог судом вже ухвалено рішення, яке набрало законної сили. Відтак в цій частині позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають повторному розгляду судом з наведених підстав..

Доводи апеляційної скарги, що справа № 755/338/21 не є тотожною зі справою, яка переглядається, оскільки позивач просила у іншій справі та просить у цій справи поділити різне майно, а суд не надав правового аналізу - порівняння, цим справам не впливають на правильність оскаржуваного судового рішення, оскільки судом було встановлено тотожність цього спору зі спором у справі № 755/338/21 в частині позовних вимог про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу за період з 01 січня 2004 року до січня 2021 року, а відповідно до положення пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України достатньо набрання законної сили судовим рішенням у одній тотожній справі.

Отже, доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставами для скасування ухвали суду першої інстанції про закриття провадження у справі в частині заявлених позивачем вимог, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм процесуального права, суд першої інстанції надав відповідну правову оцінку обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах закону, і з якою погоджується суд апеляціної інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги, які зводяться до неналежної оцінки зібраних у справі доказів та необхідності відмови у закритті провадження в частині заявлених позовних вимог, не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваної ухвали суду, такі доводи є безпідставними та такими, що не можуть вплинути на правильність висновків суду по суті спору.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, є такими, що не можуть вплинути на правильність висновків суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Отже, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що ухвала суду першої інстанції в частині закриття провадження у справі в частині вимог про встановлення факту проживання сторін по справі однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року до січня 2021 року на підставі пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України, постановлена з додержанням вимог закону і не може бути скасована з підстав, наведених в апеляційній скарзі, а тому апеляційни суд залишає її без змін, а апеляційну скаргу позивача без задоволення.

Питання щодо розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи у суді апеляційної інстанції, суд вирішує відповідно до положень статті 141 ЦПК України. Судові витрати позивача по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги не підлягають відшкодуванню, оскільки суд залишає апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 386, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_3 , залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 10 січня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 24 березня 2023 року.

Судді

Л. Д. Поливач

А. М. Стрижеус

О. І. Шкоріна