КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
номер провадження №22-ц/824/426/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Білич І.М.

суддів Мостова Г.І., Слюсар Т.А.

секретаря Рагушіній І.В.

за участі: представника відповідача ТОВ «РБК- Медіа»- Братківського К.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «РБК-Медіа» на рішення Печерського районного суду міста Києва від 18 січня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Печерського районного суду міста Києва Ільєвої Т.Г.,

у цивільній справі 757/26434/20-ц за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «РБК-Медіа», ОСОБА_2 , Громадської організації «Громадське телебачення», ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірно інформації.

в с т а н о в и л а:

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «РБК-Медіа», ОСОБА_4 , ГО «Громадське телебачення», ОСОБА_3 за результатами якого просив:

- визнати недостовірною інформацію, поширену ТОВ «РБК-Медіа» в мережі Інтернет на веб-сайті «РБК-Україна» за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7 у статті під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_1 » інформацію: «….ІНФОРМАЦІЯ_8»…. «ІНФОРМАЦІЯ_2» - это, прежде всего, бизнесмен ОСОБА_1 …»;

- зобов`язати ТОВ «РБК-Медіа» спростувати вказану інформацію шляхом видалення інформації «….ІНФОРМАЦІЯ_8»….»ІНФОРМАЦІЯ_2 » - это, прежде всего, бизнесмен ОСОБА_1…» зі статті під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розміщеної в мережі Інтернет на веб-сайті «РБК-Україна» за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7, протягом місяця з дня набрання цим судовим рішенням законної сили;

- визнати недостовірною інформацію, поширену ГО «Громадське телебачення» в мережі Інтернет за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6 у статті під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_3 » інформацію: «….ІНФОРМАЦІЯ_8»….»;

- зобов`язати ГО «Громадське телебачення» спростувати вказану інформацію шляхом видалення інформації «….представитель группировк «ІНФОРМАЦІЯ_2»….» зі статті під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_3 » розміщеної в мережі Інтернет на веб-сайті за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6, протягом місяця з дня набрання цим судовим рішенням законної сили.

В обґрунтування позовних вимог зазначаючи, що ІНФОРМАЦІЯ_9 йому стало відомо, що про нього розповсюджено недостовірну інформацію, яка порочить його честь, гідність та ділову репутацію. Поширення недостовірної інформації відбулося в мережі інтернет на веб-сайті «РБК-Україна» в статті під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_1 », у якій зазначено наступну інформацію «…представитель группировки «ІНФОРМАЦІЯ_2»… «ІНФОРМАЦІЯ_2» - это, прежде всего, бизнесмен ОСОБА_1 …». Зазначаючи дану інформацію, автор в стверджувальній формі відносить позивача до групи осіб, що здійснюють неправомірні дії. Поширення даної інформації є посяганням на його честь та гідність. Вказана інформація є недостовірною, неправдивою, не має жодного підтвердження, обґрунтування чи достовірності джерела, висвітлює негативну інформацію на шкоду позивачу, її опублікування та поширення спрямоване на опорочення ділової репутації останнього.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 18 січня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 , задоволено частково.

Визнано недостовірною інформацію, поширену ТОВ «РБК-Медіа» в мережі Інтернет на веб-сайті «РБК-Україна» за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7 у статті під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_1 » інформацію: «….ІНФОРМАЦІЯ_8»….»ІНФОРМАЦІЯ_2 » - это, прежде всего, бизнесмен ОСОБА_1 …».

Зобов`язано ТОВ «РБК-Медіа» спростувати вказану інформацію шляхом видалення інформації «….ІНФОРМАЦІЯ_8»…. «ІНФОРМАЦІЯ_2» - это, прежде всего, бизнесмен ОСОБА_1…» зі статті під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розміщеної в мережі Інтернет на веб-сайті «РБК-Україна» за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7, протягом місяця з дня набрання цим судовим рішенням законної сили.

Стягнуто з ТОВ «РБК-Медіа» на користь ОСОБА_1 1 681,80 грн. судового збору.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням в частині задоволенні позовних вимог, ТОВ «РБК-Медіа» подало апеляційну скаргу за результатами розгляду якої, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, визнання встановленими обставини, які не були доведені в суді, порушення норм матеріального та процесуального права, просило рішення суду в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити нове судове рішення, про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначаючи, що товариство не має ніякого відношення до поширення спірної інформації; немає ні власних, ні орендованих серверів, на якому могла б зберігатися файли веб-сайт РБК-Україна, не має найманих працівників. Позивачем не надано доказів на підтвердження того, що ТОВ «РБК-Медіа» є зареєстрованим інформаційним агентством, не доведено, що в спірній інформації йде мова саме про нього, а також, що спірна інформація є недостовірною. У спірних фразах немає жодної вказівки на те, що позивач є злочинцем, а тому, майнові права останнього не порушені. Позивач є маловідомою в Україні особою, про його ділову репутацію нікому не відомо, а факт її погіршення не доведено. Всі доводи позивача ґрунтуються на припущеннях, які не є доказами. Рішення суду не може обґрунтовуватися висновками лінгвістичної експертизи, оскільки саме суд має з`ясувати, чи є висловлювання оціночним судженням чи твердженням з урахуванням практики ЄСПЛ. В рішенні процитовані формальні висновки експерта без оцінки самим судом спірних фраз. Крім того, обраний позивачем спосіб захисту - спростування спірної інформації шляхом її видалення чинним законодавством України не передбачено. Вказує, що оскільки позивач відмовився від позовних вимог до ОСОБА_3 , то суд не повинен був про нього зазначати в резолютивній частині рішення. Також, судом було стягнуто зі скаржника судовий збір у більшому розмірі, ніж це передбачено законом.

16 квітня 2021 року від позивача на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу з якого вбачається, що останній не погоджується з доводами апеляційної скарги та просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення суду, без змін. Зазначаючи, що власником веб-сайту на якому поширено спірну інформацію, є ТОВ «РБК-Медіа», а тому, останній є належним відповідачем у даній справі. Посилання скаржника на те, що суд не ідентифікував позивача для цілей визнання інформації щодо нього недостовірною, є безпідставним. Вважає, що відновити його становище можливо лише шляхом видалення спірної інформації.

Постановою Київського апеляційного суду від 09 червня 2021 року апеляційну скаргу ТОВ «РБК-Медіа», задоволено частково.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 18 січня 2021 року в частині стягнення судового збору змінено, зменшено суму стягнутого з ТОВ «РБК - Медіа» на користь ОСОБА_1 судового збору з 1 681,80 грн. до 1 681,60 грн.

В іншій частині рішення залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 13 липня 2022 року касаційну скаргу ТОВ «РБК-Медіа», задоволено частково.

Постанову Київського апеляційного суду від 09 червня 2021 року в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «РБК-Медіа» про визнання недостовірною інформацію, поширену ТОВ «РБК-Медіа» в мережі Інтернет на веб-сайті «РБК-Україна» та зобов`язання ТОВ «РБК-Медіа» спростувати вказану інформацію та розподілу судових витрат, скасовано.

Справу № 757/26434/20 в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «РБК-Медіа» про визнання недостовірною інформацію, поширену ТОВ «РБК-Медіа» в мережі Інтернет на веб-сайті «РБК-Україна» та зобов`язання ТОВ «РБК-Медіа» спростувати вказану інформацію направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У судовому представник відповідача ТОВ «РБК-Медіа» підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити з підстав, зазначених у ній.

Представник ГО «Громадське телебачення» в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується звітом про доставку судової повістки-повідомлення на електрону адресу громадської організації, зазначену нею у заяві від 09 червня 2021 року.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до суду апеляційної інстанції не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується звітами про доставку судової повстки-повідомлення на їх електронні адреси.

Позивач та представник позивача - адвокат Шевченко О.Б. до суду апеляційної інстанції не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, що підтверджується звітом про отримання судової повістки-повідомлення на електронну адресу його представника, зазначену у клопотанні про перенесення слухання справи від 05 вересня 2023 року.

Також, ОСОБА_1 повідомлявся про дату, час та місце судового розгляду шляхом розміщення оголошення про розгляд справи на офіційному веб-сайті Судової влади.

26 вересня 2023 року на адресу Київського апеляційного суду від представника ОСОБА_1 повторно надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з йому терміновою необхідністю прибуття на невідкладні слідчі дії.

Дослідивши вищевказане клопотання, колегія суддів не вбачає підстав для його задоволення, виходячи з наступного.

Верховний Суд у постановах від 13 листопада 2020 року у справі № 359/5348/17 (провадження № 61-18620св19), від 08 грудня 2021 року у справі № 369/10161/19 (провадження № 61-3468св21) зазначив, що якщо сторони чи їх представники, чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторони чи її представника, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Так, в матеріалах справи наявна достатня кількість доказів для правильного вирішення даної справи по суті, а правова позиція позивача, викладена у відзиві на апеляційну скаргу.

Крім того, посилаючись на неможливість прибуття у судове засідання, призначене на 26 вересня 2023 року, доказів на підтвердження поважності причин неявки суду не надав.

Колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у відсутність осіб, що не з`явилися в силу вимог передбачених положеннями ст. 372 ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 18 січня 2021 року оскаржується в частині задоволення позовних вимог відносно ТОВ «РБК-Медіа», а відтак, виходячи з положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України, переглядається судом апеляційної інстанції лише у зазначеній частині.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача ТОВ «РБК-Медіа», перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання недостовірною інформації, поширеної ТОВ «РБК-Медіа» та зобов`язання її спростувати, суд першої інстанції виходив з того, що оспорювана фраза є фактичним твердженням, така інформація поширена на веб-сайті, що належить ТОВ «РБК-Медіа», не відповідає дійсності та спрямована виключно на завдання шкоди діловій репутації, а також честі і гідності позивача. Твердження відповідача стосуються публічного звинувачення невинуватої особи, якою є позивач, у вчиненні діянь, що підпадають під ознаки окремих злочинів. Оскільки позивач не притягувався до кримінальної відповідальності за діяння, про які стверджує відповідач, останній, звинувачуючи позивача у вчиненні відповідних діянь, діяв абсолютно протиправно, що є додатковим підтвердженням посягання на недоторканість ділової репутації позивача. Будь-яких доказів на підтвердження достовірності інформації, зазначеній у цій фразі, відповідачем суду надано не було.

Повертаючи справу на новий апеляційний перегляд в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «РБК-Медіа» про визнання недостовірною інформацію, поширеної ТОВ «РБК-Медіа» в мережі Інтернет на веб-сайті «РБК-Україна» та зобов`язання її спростувати, Верховний Суд зазначив про те, що суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що: належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник вебсайту; не перевірив доводів ТОВ «РБК-Медіа» з приводу того, що вони не є власниками вебсайту з урахуванням наявних матеріалів справи, та, як наслідок, не встановив, хто є належними співвідповідачами за позовними вимогами про визнання недостовірною інформацію, поширену ТОВ «РБК-Медіа» в мережі Інтернет на вебсайті «РБК-Україна» та зобов`язання ТОВ «РБК-Медіа» спростувати вказану інформацію. Вказав на необхідність врахування висновку щодо застосування норм права викладених у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 червня 2022 року у справі № 42/1440/21 (провадження № 61-3481св22) під час апеляційного перегляду оскаржуваного рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Перевіряючи висновки суду першої інстанції з урахуванням вказівок Верховного Суду, колегія суддів виходить з наступного.

Судом при розгляді справи встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_5 на веб-сайті «РБК-Україна» за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_7 у статті під назвою: «ІНФОРМАЦІЯ_1» була зазначена оспорювана інформація.

Згідно висновку експерта за результатами проведення судової лінгвістичної (семантико-текстуальної) експертизи, висловлювання щодо ОСОБА_1 , зафіксоване у тестовому матеріалі ««….ІНФОРМАЦІЯ_8 » … «, ІНФОРМАЦІЯ_2» - это прежде всего, бизнесмен ОСОБА_1…», що міститься у статті під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розміщений в мережі Інтерне на веб-сайті «РБК - Україна» за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7 є фактичним твердженням, а не оціночним судженням. Крім того, експерт дійшов висновку про те, що у досліджувальному висловлюванні міститься інформація про те, що ОСОБА_1 є представником угрупування «ІНФОРМАЦІЯ_2», а стверджувальний характер, а стверджувальний характер висловлювання та відновлення з контексту дієслівної форми «є» вказують на те, що автор інформує про цю ситуацію як про таку, що мала місце насправді (в дійсності), а отже викладає інформацію про неї у формі твердження про факт.

Згідно відповіді Офісу Генерального прокурора від 20 травня 2020 року № 25/3-434вих-20, за результатами опрацювання масиву даних Єдиного реєстру досудових розслідувань кримінальних проваджень, в яких наявні відомості про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 до кримінальної відповідальності як підозрюваного, обвинуваченого, не встановлено.

У довідці ГУ МВС Російської Федерації по Московській області від 31 липня 2020 року № В/6-3313 зазначено, що ОСОБА_1 немає судимості на території Російської Федерації.

Згідно ст. 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст. 42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (ст. 48 ЦПК України).

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача.

Обґрунтування належності у осіб процесуальної правосуб`єктності позивача і відповідача покладається на позивача та осіб, які порушують процес на захист прав та інтересів позивача.

Частиною 1 ст. 50 ЦПК України встановлено, що позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову (постанова Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 червня 2022 року у справі № 742/1440/21 (провадження № 61-3481св22) зазначено, що «у пункті 6.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 листопада 2019 року у справі № 904/4494/18 (провадження № 12-110гс19) викладено висновок про те, що належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайту, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайту - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайту, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Дані про власника веб-сайту можуть бути витребувані відповідно до положень процесуального законодавства в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет. Згідно з усталеною практикою у сфері реєстрації і користування доменними іменами у мережі Інтернет, власником веб-сайту може бути інша особа, ніж реєстрант доменного імені, яким адресується такий веб-сайт. У таких випадках, власник веб-сайту визначається у договорі, укладеному з реєстрантом доменного імені. Інформація щодо власника веб-сайту може бути отримана у хостинг-провайдера веб-сайту.

Статтею 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» (в редакції, чинній станом на день виникнення спірних правовідносин) визначено, що веб-сайт - це сукупність даних, електронної (цифрової) інформації, інших об`єктів авторського права і (або) суміжних прав тощо, пов`язаних між собою і структурованих у межах адреси веб-сайту і (або) облікового запису власника цього веб-сайту, доступ до яких здійснюється через адресу мережі Інтернет, що може складатися з доменного імені, записів про каталоги або виклики і (або) числової адреси за Інтернет-протоколом; веб-сторінка - це складова частина веб-сайту, що може містити дані, електронну (цифрову) інформацію, інші об`єкти авторського права і (або) суміжних прав тощо; власник веб-сайту - це особа, яка є володільцем облікового запису та встановлює порядок і умови використання веб-сайту. За відсутності доказів іншого власником веб-сайту вважається реєстрант відповідного доменного імені, за яким здійснюється доступ до веб-сайту, і (або) отримувач послуг хостингу.

Згідно ст. 1 Закону України «Про телекомунікації» (в редакції, чинній станом на день виникнення спірних правовідносин) домен - це частина ієрархічного адресного простору мережі Інтернет, яка має унікальну назву, що її ідентифікує, обслуговується групою серверів доменних імен та централізовано адмініструється; домен.UA - це домен верхнього рівня ієрархічного адресного простору мережі Інтернет, створений на основі кодування назв країн відповідно до міжнародних стандартів, для обслуговування адресного простору українського сегмента мережі Інтернет.

Звертаючись до суду з позовною заявою, позивач просив, зокрема, визнати недостовірною спірну інформацію поширену ІНФОРМАЦІЯ_5 ТОВ «РБК-Медіа» за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_7 у статті під назвою: «Букмекерский переворот: кто лобирует законопроєкт о легализации азартных игр» та зобов`язати товариство її спростувати.

В той же час, ТОВ «РБК-Медіа» на час розгляду справи в суді вказувало на те, що воно не є належним відповідачем у даній справі, оскільки не є власником чи адміністратором вебсайту «РБК-Україна» (www.rbc.ua ).

Так, відповідно до листа ТОВ «НІЛ.Юей» № 20201022-1 від 22 жовтня 2020 року згідно бази даних WHOIS» доменне ім`я rbc.ua функціонує на підставі свідоцтва України на знак для товарів та послуг № НОМЕР_2, яке, відповідно до відомостей з Державного реєстру свідоцтв України, належить ТОВ «РБК-Медіа».

Згідно відомостей з Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг власниками знаку для товарів та послуг № НОМЕР_2 зазначені: ТОВ «МЕДІАБІЗНЕСІНФОРМ», вул. Гната Юри, 9, м. Київ, 148, 03148, ТОВ «РБК-Медіа», вул. Григорія Сковородир, 21/16, м. Київ, 04070, ТОВ «Брудекс-Україна» ОСОБА_9 , а/с 134, м. Київ, 04050.

В той же час, згідно ліцензійного договору № 11/12/2017 на використання торговельної марки від 11 грудня 2017 року укладеного між ТОВ «РБК-Медіа» (ліцензіар) та ТОВ «Українські Бізнес Технології» (ліцензіат), цим договором ліцензіар надає ліцензіату дозвіл на використання торговельної марки «РБК» на умовах визначених цим договором, а ліцензіат зобов`язується використовувати торговельну марку «РБК» відповідно до умов цього договору та сплатити ліцензіару плату. Під торговою маркою «РБК» сторони розуміють комбінований знак для товарів і послуг «РБК», який засвідчений свідоцтвом України на знак для товарів та послуг № НОМЕР_2 від 16 січня 2006 року, стосовно усього переліку послуг, зазначених у свідоцтві. Строк дії ліцензії з 11 грудня 2017 року по 29 квітня 2026 року.

З моменту укладення цього договору, ліцензіат набуває майнове право на використання ТМ шляхом застосування її під час пропонування та надання будь-якої послуги, для яких ТМ зареєстрована, а також шляхом застосування ТМ в діловій документації, в рекламі та в мережі Інтернет, в тому числі, в доменних іменах rbc.ua та rbk.ua.

У листі від 01 вересня 2020 року ТОВ «УБТ» зазначило, що відповідно до свідоцтва НОМЕР_1 , видане Державною реєстраційною службою України 06 квітня 2015 року, ТОВ «УБТ» є засновником інформаційного агентства «РБК-Україна» і відповідно фактичним власником. ТОВ «УБТ» розміщує публікації на веб спйті «РБК-Україна» www.rbc.ua. Також, ТОВ «УБТ» використовує торгівельну марку «РБК» та доменне ім'я rbc.ua на підставі ліцензійного договору № 11/12/2017 на використання торговельної марки від 11 грудня 2017 року.

Крім того, згідно листа ТОВ «УБТ» від 23 грудня 2022 року, останнє замовляло хостингові послуги у 2019 році для веб-сайту «РБК-Україна» у ТОВ «Воля-Кабель» на підставі договору № ДЦ № 3324 надання послуг хостингу серверів від 01 березня 2017 року.

При цьому, враховуючи що ліцензійний договір та листи ТОВ «УБС» мають важливе значення для правильного вирішення даної справи по суті спору, колегія суддів приймає їх в якості належних доказів та переглядає оскаржуване рішення з їх урахуванням.

З наведеного вбачається, що ТОВ «РБК-Україна» не є власником веб-сайту «РБК». Доказів на підтвердження того, що ТОВ «РБК-Україна» було автором спірною інформації, матеріали справи не містять, з огляду на що, останнє не може бути належним відповідачем по даній справі.

Натомість, з вищенаведених доказів вбачається, що власником веб-сайту «РБК-Україна» є реєстратор доменного імені rbc.ua та rbk.ua - ТОВ «УБТ», яке використовує торгівельну марку «РБК» та доменне ім`я rbc.ua та rbk.ua на підставі ліцензійного договору № 11/12/2017 на використання торговельної марки від 11 грудня 2017 року. Строк дії ліцензії на час розгляду справи не закінчився.

Так, відповідно до ч.ч. 1-2 ст.51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Із змісту зазначеної норми права слідує, що залучення у справі співвідповідача і заміна неналежного відповідача належним можливі лише за клопотанням позивача на певній стадії процесу, а саме, до закінчення підготовчого провадження у справі. Водночас, позивачем таке клопотання у суді першої інстанції не заявлялось.

Верховний Суд у постановах від 07 червня 2022 року у справі № 742/1440/21, 16 серпня 2023 року у справі № 742/853/20, від 13 грудня 2022 року у справі № 752/3517/19 дійшов висновку про те, що у разі, якщо питання про залучення усіх належних відповідачів у справі про захист честі та гідності фізичної особи судом першої інстанції не вирішено, суд може відмовити у позові з цих підстав. При цьому достовірність поширеної інформації, спростування якої є предметом позову, судом не перевіряється.

Беручи до уваги, що позов ОСОБА_1 в частині: визнання недостовірною інформації, поширеної ТОВ «РБК-Медіа» в мережі Інтернет на веб-сайті «РБК-Україна» за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7 у статті під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_1 » інформацію: «….ІНФОРМАЦІЯ_8»…. «ІНФОРМАЦІЯ_2» - это, прежде всего, бизнесмен ОСОБА_1 …»; зобов`язання ТОВ «РБК-Медіа» спростувати вказану інформацію шляхом видалення інформації «….ІНФОРМАЦІЯ_8»….»ІНФОРМАЦІЯ_2» - это, прежде всего, бизнесмен ОСОБА_1…» зі статті під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розміщеної в мережі Інтернет на веб-сайті «РБК-Україна» за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7, протягом місяця з дня набрання цим судовим рішенням законної сили, пред`явлено до неналежного відповідача, колегія приходить до висновку про відсутність підстав для їх задоволення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Частиною 1 ст. 376 ЦПК України встановлено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог заявлених до ТОВ «РБК-Україна» ухвалено з порушенням норм процесуального права, а відтак, підлягає скасуванню в цій частині з постановленням нового, про відмову у задоволенні позовних вимог заявлених до ТОВ «РБК-Україна» з зазначених вище підстав.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 376, 381-384, 387 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «РБК-Медіа» задовольнити.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 18 січня 2021 року скасувати в частині задоволення вимог ОСОБА_1 заявлених щодо Товариства з обмеженою відповідальністю «РБК-Медіа» та постановити в цій частині нове судове рішення, за яким:

ОСОБА_1 відмовити у задоволенні цих вимог.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з моменту складення повного тексту судового рішення.

Суддя-доповідач:

Судді: