Номер провадження: 22-ц/813/3134/23
Головуючий у першій інстанції Чернявська Л. М.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.01.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.,

суддів: Князюка О.В., Склярської І.В.

за участю секретаря судового засідання: Дубрянської Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Грицюка Олександра Олексійовича на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 травня 2022 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2016 рокуОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав, посилаючись на те, що 10 серпня 2001 року між сторонами був укладений шлюб, зареєстрований Відділом ДРАЦС Одеського міського управління юстиції, про що складено актовий запис № 688. Під час зареєстрованого шлюбу у сторін народилась дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17.06.2015 року неповнолітня ОСОБА_3 залишилась проживати разом з матір`ю. Через подальше ставлення відповідача до дитини, яке проявилось у ігноруванні її дзвінків, прохань про зустріч, блокування відповідачем мобільного телефонного зв`язку з дитиною, байдужість по відношенні до дитини через не привітання її під час державних, релігійних свят, дня народження дитини тощо, невиконання раніше наданих дитині обіцянок, відверте ігнорування дитини у публічних місцях при випадковій зустрічі викликало у дитини велику образу та неприязнь до батька. Не змінилося ставлення відповідача до дитини і після перенесення нею хвороби у листопаді 2015 року. Після цього через не надання відповідачем дозволу на виїзди дитини за кордон для участі у спортивних танцювальних змаганнях призвело до втрати такої можливості і зменшення інтересу до спорту. Також відповідач не надає ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини. Всі ці обставини на думку позивача свідчать про ухилення батьком від виконання своїх обов`язків, піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси за заявою позивача позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 в частині стягнення аліментів залишено без розгляду (т.2 а. с. 190; 192).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 15 листопада 2017 року, залишеним без змін постановою апеляційного суду Одеської області від 22 березня 2018 року, позов задоволено. Позбавлено батьківських прав ОСОБА_1 відносно його дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 551,21 грн.

Постановою Верховного Суду від 19 грудня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 листопада 2017 року та постанову апеляційного суду Одеської області від 22 березня 2018 року скасовано. Справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 17 травня 2022 року позов задоволено. Позбавлено батьківських прав ОСОБА_1 відносно дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Роз`яснено, що батько, позбавлений батьківських прав, має право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав у разі зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Грицюк Олександр Олексійович подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 травня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про залишення позову без задоволення, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Апелянт обгрунтовує апеляційну скаргу тим, що суд розглянув справу з порушенням правил загальної територіальної юрисдикції (підсудності), а також тим, що при розгляді справи суд порушив загальні засади судочинства та не встановив всі обставини, які підлягали встановленню та обґрунтував набуті висновки посиланням на докази, які не досліджував в судовому засіданні. Крім того, тим доказам, які були фактично досліджені, суд надав невірну та необ`єктивну оцінку і прийшов до невірного висновку про ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків батька щодо піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя та за відсутності доказів протиправної поведінки батька щодо дитини та відсутності доказів застосування попередження про необхідність зміни ставлення до виховання дитини, на орган опіки та піклування не покладався обов`язок здійснювати контроль за виконанням батьком батьківських обов`язків застосував крайній захід впливу щодо батька. Ініціювання батьком судимого спору через перешкоди його участі у вихованні дитини, оскарження рішення апеляційного суду в касаційному порядку, яким ОСОБА_1 було відмовлено у задоволенні позову, а також оскарження рішення суду про позбавлення батьківських прав та незгода з висновком органу опіки та піклування від 30 грудня 2016 року свідчить про бажання брати участь у вихованні дитини.

Від представника позивача ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, доводи якого зводяться до того, що суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, встановив винну поведінку відповідача щодо ухилення від виконання ним своїх батьківських обов`язків, а також сприяв захисту інтересів та прав дитини, перевірив ставлення дитини до свого батька та врахував те, що відповідач протягом судового розгляду не змінив свого відношення до дитини.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наведених у цій постанові підстав.

Відповідно до ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч.1 п.2 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо, зокрема справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

У справі, що повторно переглядається в апеляційному порядку, Верховний суд у постанові від 19 грудня 2018 року скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій та направляючи її на новий розгляд до суду першої інстанції зазначив: «позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, усіх фактичних обставин для правильного вирішення справи, суд не встановив і не визначився, чи свідомо та умисно ОСОБА_1 ухилявся від виконання вказаних обов`язків, ураховуючи пояснення відповідача та, чи є рішення суду таким, що ухвалене в інтересах дитини».

Задовольняючи позов ОСОБА_2 про позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав відносно неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , суд виходив з того, що:

- після розірвання шлюбу з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 припинив належним чином виконувати свої батьківські обов`язки відносно неповнолітньої дочки ОСОБА_3 2005 року народження, піклуватися про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя;

- за час розгляду з 2016 року в суді питання про позбавлення батьківських прав відповідач не змінив своєї поведінки та свого ставлення до дитини та продовжує свідомо ухилятися від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, знецінює її потреби та інтереси, поводить себе жорстко та агресивно відносно неї, не бажає змінювати свою поведінку для налагодження взаємовідносин з донькою, що свідчить про винну поведінку батька та свідоме нехтування ним своїми обов`язками;

- всі дії які ОСОБА_1 робить по відношенню до ОСОБА_3 направлені не на налагодження відносин з донькою, а для захисту своїх інтересів та для особистого задоволення своєї сторони щодо спору який виник між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 поза межами даної цивільної справи;

- дитина втратила психоемоційний зв`язок до відповідача і не вважає його своїм батьком і свідомо зробила свій вибір щодо припинення будь-яких відносин з батьком, подальше примусове збереження прав та обов`язків відповідача як батька у відношенні доньки, не відповідає її інтересам, а також її власному бажанню;

- відсутні підстави постановлення рішення всупереч думці неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , яка просить позбавити відповідача батьківських прав, оскільки це відповідає інтересам дитини.

Водночас, це не позбавляє відповідача можливості у подальшому, внаслідок зміни свого ставлення до доньки або зміни обставин свого життя порушувати питання про відновлення батьківських прав.

Проте повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можна.

Судом встановлено, з матеріалів справи вбачається, що:

- ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 10 серпня 2001 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який 17 червня 2015 року рішенням Приморського районного суду м. Одеси було розірвано (справа №522/8164/15-ц) і сторони проживають окремо;

- від спільного шлюбу у сторін є дитина - донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 , видане Другим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м Одеси);

- неповнолітня дитина ОСОБА_3 проживає разом з матір`ю - позивачкою ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач був зареєстрований у даній квартирі 17.06.2011 року та знятий з реєстрації 28.03.2015 року (довідка ТОВ Житлове експлуатаційне-сервісне управління «Примор`є»);

- спілкування між батьком ОСОБА_1 та його донькою ОСОБА_3 припинились з жовтня 2015 року, а в травні 2016 року почалися судові справи щодо надання дозволу на виїзд за кордон, що не заперечувалося учасниками справи;

- ОСОБА_3 професійно навчалася в клубі « Радуга » з бальних танців. Згідно наказу Управління у справах фізичної культури та спорту №176 від 21.09.2015 року ОСОБА_3 присвоєно спортивний розряд «Кандидат у майстри спорту», дівчинка постійно приймала участь у спортивних змаганнях, про що свідчать відповідні дипломи про нагородження;

- заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11.04.2016 року по справі №522/3668/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон дитини, позовні вимоги ОСОБА_2 були задоволені частково, надано дозвіл малолітній дитині - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на тимчасові виїзди за кордон, у будь-які країни світу, у супроводі матері - ОСОБА_2 , без дозволу (згоди) та супроводу батька - ОСОБА_1 , до досягнення ОСОБА_3 16-річного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 ;

- ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 13.06.2016 року вказане заочне рішення від 11.04.2016 року у зв`язку зі зверненням ОСОБА_1 із заявою про його перегляд було скасоване та справу призначено до розгляду в загальному порядку;

- дозвіл ОСОБА_2 на виїзд дитини ОСОБА_3 за кордон датований 27 липня 2016 року направлявся на адресу ОСОБА_2 поштою та повернувся до відправника у зв`язку з неотриманням адресатом;

- ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 18.08.2016 року за заявою представника ОСОБА_2 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон дитини залишено без розгляду;

- згідно листа директора КСТ «Радуга» №95/17 від 28.09.2017 року, через не надання письмової згоди батьком ОСОБА_1 дозволу на виїзд доньки за кордон, ОСОБА_3 не змогла прийняти участь у турнірах "Chisanan Stars 2015" та "Eurodisneyland, Paris, France" в 2015 році, в 2016 році «Париж - Open Winter Tatry Cup» в 2017 році, "Datch Open Championchip", "Italy Cervia", "Dance Festival 2017", "Assen 2017 Paris 2017". У зв`язку з цим, її партнер з танців був вимушений поїхати на турніри з іншою партнеркою та відвідувати з нею турніри та змагання. Також, у листі зазначено, що ОСОБА_3 не змогла знайти іншого партнера та тренується без нього, що негативно впливає на її спортивний результат, самооцінку та завдає суттєвих душевних страждань, так як у ОСОБА_3 є талант до танців, який потрібно підтримувати для ще більш високих результатів. ОСОБА_2 - мати ОСОБА_3 створює усі необхідні умови для спортивних тренувань, забезпечує матеріальну технічну базу, здійснює оплату членських внесків, є членом батьківської ради, активно допомагає діяльності клубу в проведенні дитячих конкурсів та змагань. Батько ОСОБА_1 жодного разу впродовж 2016-2017 років не був присутнім на турнірах та змаганнях своєї доньки, участі в спортивному вихованні доньки не приймав, оплат за тренування доньки не здійснював та не був присутній на батьківських зборах клубу (т. 2, а. с. 49);

- ОСОБА_3 навчається в Одеській приватній загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів «Крок» (ліцей), за навчання в якій за період з 2015 - 2022 роки сплачувала лише мати дитини - ОСОБА_2 ;

- згідно з листом Одеської приватної загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів «Крок» №366 від 09.08.2016 року (т.1, а.с.42), батько дитини - ОСОБА_1 , оплату навчання дитини не проводив та на батьківські збори не з`являвся. За навчання доньки у школі сплачує мати (позивачка по справі), у підтвердження чого до суду надані квитанції за навчання;

- Приморським районним судом м. Одеси здійснювався розгляд справи №522/2364/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання способів участі у вихованні малолітньої доньки ОСОБА_3 , 2005 року народження, в рамках якої, 11 січня 2017 року ОСОБА_1 отримав висновок органу опіки та піклування від 30.12.2016 року № 01-11/182, відповідно до якого зобов`язано ОСОБА_2 не перешкоджати зустрічам та спілкуванню батька ОСОБА_1 у вихованні малолітньої доньки ОСОБА_3 , 2005 року народження та визначено спосіб участі ОСОБА_1 у вихованні малолітньої доньки, шляхом встановлення систематичних зустрічей щосереди з 16:30 до 18:00 у присутності матері ОСОБА_2 , який судом був залишений без розгляду на підставі поданої заяви ОСОБА_1 від 11.07.2018 року (т.3 а.с.119);

- у лютому 2019 року ОСОБА_1 вдруге звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Служба у справах дітей Одеської міської ради у Приморському районі, про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батьком, який проживає окремо від неї (справа № 522/2593/19);

- рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 17 вересня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Суд зобов`язав ОСОБА_2 не перешкоджати спілкуванню та вихованню ОСОБА_1 з ОСОБА_3 , 2005 року народження, визначивши спосіб участі батька у вихованні дитини, шляхом встановлення систематичних зустрічей батька з дитиною кожної суботи з 16.30 год. до 18.00 год.;

- постановою Одеського апеляційного суду від 15 березня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 вересня 2019 року скасовано, ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 ;

- постановою Верховного Суду від 13.10.2021 року касаційну скаргу ОСОБА_4 задоволено, постанову Одеського апеляційного суду від 15.03.2021 року скасовано, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 вересня 2019 року залишено в силі;

- 25 січня 2022 року Першим Приморським відділом державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції було відкрито виконавче провадження з виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 вересня 2019 року, яким зобов`язано ОСОБА_2 не перешкоджати спілкуванню та вихованню ОСОБА_1 з дитиною;

- згідно з Актом державного виконавця складеного 19 лютого 2022 року за адресою м.Одеса, проспект Шевченка, 33, 19.02.2022 року ОСОБА_2 не вчиняла перешкод зустрічі ОСОБА_1 з дитиною ОСОБА_3 . Акт підписаний державним виконавцем Борисовець В.В. та ОСОБА_2 , ОСОБА_1 - без заперечень;

- ОСОБА_3 проходила лікування з програми рефракційної терапії на обох очах в офтальмологічній клініці ТОВ «Ексімер Одеса», та проходила курс апаратного лікування підвищеної ефективності (03.03.2015 року, 16.03.2015 року, 21.10.2015 року); масаж комірної зони та спини (03.03.2015 року, 16.03.2015 року, 21.10.2015 року); підбір контактних лінз (17.03.2015 року). Зазначене підтверджується виписками №6855/15 з медичної картки амбулаторного хворого (т.1, а.с.24-29);

- згідно з договором №6855/15-02 від 15.03.2016 року, укладеного між директором ТОВ «Ексімер Одеса» та ОСОБА_2 , вартість послуг терапії склала 10 890, 00 грн.;

- згідно з актом надання послуг №49 від 05.08.2016 року позивачка сплатила на користь ТОВ «Ексімер Одеса» за послуги з комплексного діагностичного обстеження; курс апаратного лікування підвищеної ефективності; масаж; програму «Парагон» на обидва ока»; потворне комплексне діагностичне обстеження; вивідних шляхів. На період лікування з ОСОБА_3 знаходилась її мати - ОСОБА_2 , батько дитини не приймав участі в лікуванні дитини та не цікавився станом останньої;

- згідно з довідкою Одеської обласної дитячої клінічної лікарні, ОСОБА_3 з 30.03.2016 року по 10.05.2016 року проходила амбулаторне лікування та знаходилась під наглядом педіатра з приводу алергічного дерматиту. Лікування та обстеження забезпечувала мати, батько дитини не цікавився станом дитини та не приймав участі у лікуванні;

- 29.11.2016 року ОСОБА_3 також проходила обстеження в Одеській обласній дитячій клінічній лікарні з приводу диспанкреатизму, з якою була присутня мати;

- у жовтні 2016 року дитина відвідувала дитячого хірурга Медичного центру «Медікал», де надавались послуги з рентгенографії кисті (т.1, а.с.70-72);

- у період з 05.01.2017 року по 10.01.2017 року ОСОБА_3 проходила лікування в педіатричному відділенні в Одеській обласній дитячій клінічній лікарні (довідка №97 від 10.01.2017 року (т.1, а.с.196); виписка з медичної картки стаціонарного хворого №97 (т.1, а.с.197). Лікування дитина проходило за участі матері, батько дитини станом здоров`я дитини не цікавився;

- згідно з листом ПАТ «Укрпошта» від 20.09.2017 року, за період з 01.03.2017 року по 19.09.2017 року надходження та видача переказів (аліментів) на ім`я ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_2 не значиться (т.2 а.с.50);

- згідно з заявою договором банківського рахунку від 23.05.2017 року укладеного ОСОБА_1 з ПАТ АБ «Південий» у зазначеному банку відкритий рахунок на ім`я малолітньої особи ОСОБА_3 . Заявою відповідача від 23.05.2017 року він надав згоду позивачу на вчинення будь-яких дій на власний розсуд щодо управління рахунком № НОМЕР_2 , який належить дочці ОСОБА_3 , в тому числі на отримання коштів. Відповідно до відомостей ПАТ АБ «Південний» про рух коштів за банківським рахунком № НОМЕР_2 за період з 23.05.2017 року по 10.07.2018 року вбачається, що взагалі відповідачем з дати відкриття рахунку і до 07.03.2018 року було здійснено 6 переказів на зазначений рахунок грошових коштів на загальну суму 7 500 грн. (т.1 а.с.242-245, т.3 а.с.127);

- об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Моноліт» надано характеристику відповідача від 30 травня 2017 року, згідно з якою останній позитивно характеризується як мешканець будинку за адресою АДРЕСА_3 (т.1 а.с.239);

- відповідно до листа управління патрульної поліції в Одеській області від 02.01.2018 року за №263а/з/41/13/01-18 відносно відповідача складено чотири адміністративні протоколи та шість постанов щодо порушень правил безпеки дорожнього руху, у тому числі двох протоколів за ч.1 ст.130 КУпАП України (керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції) з вилученням посвідчення водія НОМЕР_3 ;

- відповідно до висновку Одеського обласного інституту удосконалення вчителів від 05.08.2016 року № 6983 стосовно психоемоційного стану малолітньої ОСОБА_3 та встановлення її особистої прихильності до батьків (т.1, а.с.68-69), згідно якого зазначено наступне: «значущим дорослим та головним членом родини ОСОБА_3 визначає матір, з якою їй емоційно комфортно та психологічно безпечно. Мати дівчинки, ОСОБА_2 цікавилась процедурою та результатами діагностики, прислухалась до рекомендацій психолога. Батько, ОСОБА_1 не звертався до Центру практичної психології та соціальної роботи Одеського обласного інституту удосконалення вчителів із запитом щодо участі у діагностиці ОСОБА_3 ». Виходячи з результатів діагностування ОСОБА_3 та з метою підтримки наявного стабільного емоційного стану дитини психологом Центру практичної психології і соціальної роботи інституту рекомендовано не включати ОСОБА_3 до конфліктної ситуації між батьками, а також не порушувати умови перебування дитини з матір`ю та не змінювати звичний спосіб життя;

- згідно з висновком Центру практичної психології та соціальної роботи інституту від 02.10.2017 року №547, здійсненого на підставі звернення служби у справах дітей ОМР, під час бесіди ОСОБА_3 демонструвала позитивне ставлення до спілкування, гарний настрій, відкритість, поводилась спокійно та невимушено. Опосередковане дослідження сімейних стосунків надало змогу зробити висновок, що членами своєї родини ОСОБА_3 визначає матір, бабусю та дідуся з боку матері. У ситуаціях вибору дівчинка постійно виявляє бажання знаходитись ближче до матері і якнайдалі від батька. Зазначено про певний рівень негативних емоцій по відношенню до батька. Рекомендовано не включати ОСОБА_3 до конфліктної ситуації між батьками, а при прийнятті рішення щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 врахувати інтереси дівчинки;

- згідно з дослідженим в судовому засіданні висновку органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради №01-11/2041 від 06.11.2017 року вбачається, що враховуючи позитивне рішення членів ради опіки та піклування райадміістрації, з метою захисту законних прав та інтересів малолітньої дитини, враховуючи думку малолітньої ОСОБА_3 , відповідно до статей 19, 164, 165, 166, 171 Сімейного кодексу України, Закону України «Про охорону дитинства», Орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав громадянина ОСОБА_1 у відношенні малолітньої ОСОБА_3 2005 року народження;

- у ході судового розгляду справи в судовому засіданні ОСОБА_3 у присутності батьків, представника органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради були надані суду пояснення, у яких дитина зазначила, що проживає разом з матір`ю, вітчимом та молодшим братом. Відповідача своїм батьком вона не вважає, жодних почуттів до нього не відчуває. Таке ставлення до відповідача у дитини викликано його поведінкою після розлучення з матір`ю. Батько припинив з нею зустрічі та спілкування, заблокував від неї дзвінки та соціальні мережі. Коли вона перебувала у лікарні у зв`язку з хворобою, вона зателефонувала батьку, хотіла його бачити, бо їй було погано і вона потребувала його допомоги, проте він не прийшов. Пояснила, що не хоче його бачити і спілкуватися, оскільки він з 10 років не приймає участі у її вихованні, не цікавиться її навчанням та станом здоров`я, матеріально не забезпечує. Батько відмовився надавати згоду на її виїзд за кордон, проте вона хотіла їздити на спортивні змагання з бальних танців та на відпочинок для розширення світогляду. Через відмову батька надати згоду на її виїзд за кордон, вона втратила можливість участі у спортивних змаганнях по бальним танцям та була вимушена припинити спортивну кар`єру. Крім цього, вони випадково зустрілись з батьком на вулиці та на концерті в ТЦ «Сади Перемоги», проте батько навіть не привітався з нею та зробив вид що не бачить її та сховався від неї. Дитину дуже образила така поведінка батька. Батько приходив до неї у школу разом з адвокатом та вчинив сварку з вчителями, дитині було дуже соромно та прикро. Також пізніше відповідач разом з чоловіками сховалися на другому поверсі її будинку коли вона гуляла з друзями надворі, а потім прослідували за дітьми та повідомили, що мати програла касацію, при цьому здійснювали тиск на неї, аудіо та відео фіксацію. Дитина була налякана, просила піти, проте вони продовжували розмову та зйомку. Окрім цього, відповідач з`явився до дитини у двір її будинку та погрожував їй поліцією, сказав якщо вона не буде з ним спілкуватися, поліція примусить її. Дані обставини викликали у дитині стрес. Дитина пояснила, що через дані обставини відвідувала психологів та судових експертів. Також пояснила що під час спільного проживання відповідача з ними, відповідач у її присутності підіймав руку на матір. В її вихованні участі не приймав. Одного разу, відповідач у присутності доньки сів за кермо автомобіля після вживання алкоголю та рухаючись задній ходом в`їхав у стовп на паркінгу, чим налякав дитину. Поліцію не викликав, самовільно покинув місце ДТП. Вона не вважає його батьком і просить позбавити його батьківських прав;

- відносно наданих до суду матеріалів адміністративного провадження щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (домашнє насильство), судом встановлено, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серія ВАБ 907490 від 10.11.2021 року, складеного відділом поліції №5 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області, 06.11.2021 року о 16 год. 30 хв. гр. ОСОБА_1 знаходячись за адресою: АДРЕСА_4 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру стосовно своєї доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме всупереч її волевиявлення примушував її спілкуватися з ним, що спричинило стрес для дитини (далі - Протокол);

- 31 сiчня 2022 року постановою Приморського районного суду м. Одеси за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, яка надійшла з відділу поліції №5 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, провадження в справі про адміністративне правопорушення було закрите на підставі ч.1 ст. 247 КпАП України, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення;

- згідно з відомостями Єдиного державного реєстру судових рішень постановою Одеського апеляційного суду від 06.06.2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, постанову Приморського районного суду м. Одеси від 31 січня 2021 року в адміністративній справі відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 за ч.1 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення - залишено без змін. Апеляційний суд погодився з висновком районного суду, який закрив провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, на підставі положень п.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, через не встановлення наявності в діях ОСОБА_1 обов`язкового елементу складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, його об`єктивної сторони, а саме ознак психологічного насильства.

Допитані за ініціативою позивача в якості свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 пояснили, що відповідач не приділяв належної уваги дитині, ігнорував її бажання та інтереси, уникав спілкування з дитиною, не відповідав на її дзвінки та повідомлення, при випадковій зустрічі робив вигляд, що не бачить дитину, не вітався з нею, і йшов далі. В іншій раз відповідач приходив до будинку де мешкає дитина і зустрівши у дворі будинку погрожував дитині поліцією за те, що вона не бажає з ним спілкуватися і заявляв, що примусить дитину до спілкування з ним.

Свідки ОСОБА_8 (класний керівник), ОСОБА_9 (лікар) відповідно пояснили, що навчанням та лікуванням (профілактикою хвороб) дитини займається виключно мати дитини. Батько дитини участі, як такої, у цьому не приймає.

Допитані в судовому засіданні за ініціативою позивача в якості свідків ОСОБА_10 ОСОБА_11 ОСОБА_12 показали, що відповідач завжди намагався налагодити контакт з дитиною та цікавився її життям, але був позбавлений можливості спілкування з дитиною і повноцінної участі у її вихованні через тривалий конфлікт з матір`ю дитини, яка чинила йому перешкоди у спілкуванні з дитиною.

Колегія суддів виходить з наступного.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення наведених положень статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ

від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13).

У справі «Ілля Ляпін проти Росії» (заява (№ 70879/11) ЄСПЛ також наголошував на тому, що позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання, зазначивши при цьому, що наявність сімейних зв`язків між подружжям та дитиною, про які вони дійсно піклуються, мають бути захищені відповідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

На відміну від справи «Ілля Ляпін проти Росії» (заява № 70879/11), яка була предметом розгляду ЄСПЛ та в якій фактично застосований захід у вигляді позбавлення батьківських прав, що дозволило оформити відносини дитини із особою, яка на протязі тривалого часу замість біологічного батька фактично здійснювала батьківські права та виконувала батьківські обов`язки, у розглядуваній справі № 320/5094/19 такі обставини судами не встановлені, а приводом до ініціювання позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 , зокрема стала відсутність його участі у вихованні дитини, наявність конфліктів між батьками.

Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц та Верховним Судом у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19, від 13 листопада 2020 року у справі № 760/6835/18, від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17,

від 02 листопада 2020 року у справі № 552/2947/19.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 17.09.2019 року у справі 522/2593/19, яке вступило в законну силу після перегляду справи в касаційному порядку 13.10.2021 року, встановлено вчинення з боку матері дитини перешкод відповідачу у спілкуванні з дитиною та у її вихованні та зобов`язано мати дитини ОСОБА_2 не перешкоджати спілкуванню та вихованню ОСОБА_1 дитини ОСОБА_3 шляхом встановлення систематичних зустрічей щосуботи з 16:30 до 18:00 без присутності матері ОСОБА_2 .

Ухвалюючи зазначене рішення, суд частково відступив від висновку органу опіки від 30.12.2016 року № 01-11/182, відповідно до якого зобов`язано ОСОБА_2 не перешкоджати зустрічам та спілкуванню батька ОСОБА_1 у вихованні малолітньої доньки ОСОБА_3 , 2005 року народження та визначено спосіб участі ОСОБА_1 у вихованні малолітньої доньки, шляхом встановлення систематичних зустрічей щосереди з 16:30 до 18:00 у присутності матері ОСОБА_2 .

Враховуючи наведене, вбачається, що сторони не досягли згоди щодо форми участі батька у вихованні дитини і мати дитини здійснювала перешкоди батьку в участі останнього у вихованні дитини та спілкуванню батька та дочки.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що між батьками дитини існує тривалий конфлікт особистого характеру, який зачіпає і особистість самої дитини.

Так, після погіршення відносин сторін і розірвання шлюбу, дитина залишилась проживати з матір`ю, після чого через деякий час фактично припинилося спілкування дитини з батьком та дідом і бабою з боку батька.

Сам факт звернення відповідача до органу опіки та піклування у 2016 році із заявою про визначення способу участі у вихованні дитини шляхом визначення часу зустрічі з нею, свідчить про зацікавленість батька налагодити контакт з дитиною і приймати участь у її вихованні.

Висновок органу опіки від 30.12.2016 року № 01-11/182, яким визначено спосіб участі ОСОБА_1 у вихованні малолітньої доньки, шляхом встановлення систематичних зустрічей щосереди з 16:30 до 18:00 у присутності матері ОСОБА_2 отриманий батьком дитини 11.01.2017 року.

Позивачем ОСОБА_2 до справи додані акти фіксації відсутності ОСОБА_1 у час визначений у висновку органу опіки, для зустрічі з дитиною у присутності матері дитини щосереди з 16-30 до 18-00 г. у письмовому та надрукованому вигляді, зокрема за 04.10.2017 року, 11.01.2017 року, 18.01.2017 року, 25.01.2017 року, 01.02.2017 року, 08.02.2017 року, 15.02.2017 року, 25.02.2017 року, 01.03.2017 року, 08.03.2017 року, 15.03.2017 року, 22.03.2017 року, 29.03.2017 року, 05.04.2017 року, 12.04.2017 року, 19.04.2017 року, 26.04.2017 року, 07.06.2014 року, 14.06.2017 року, 28.06.2017 року, 05.07.2017 року, 12.07.2017 року (т.2 а. с. 82-104, 106-119).

Представником відповідача ОСОБА_1 адвокатом Грицюком О.О. складені акти від 18.01.2017 року, 25.01.2017 року, 08.02.2017 року, 15.02.2017 року, 22.02.2017 року, 15.03.2017 року, 22.03.2017 року, 29.03.2017 року, відповідно до яких зустрічі ОСОБА_1 з дочкою ОСОБА_3 не відбулись через не допуск ОСОБА_1 до дочки, яку увозив водій, найнятий матір`ю дитини, або через відповідні втручання викладацького складу школи «Крок», де навчалась дитина, або ж через реагування охорони будинку за місцем проживання дитини та її матері (т.2 а. с.166-171; 173-176).

Згідно з повідомленням до органу опіки та піклування, яке складено адвокатом Грицюком О.О. , ОСОБА_1 відвідує свою дочку з 05.04.2017 року до 06.09.2017 року шляхом візуального спостереження за нею з вікон Адвокатського об`єднання «Нуміннум», які виходять у двір будинку, де проживає дочка ОСОБА_1 . ОСОБА_3 разом з матір`ю, і де вона часто гуляє з друзями. Неможливість безпосереднього спілкування з дитиною обумовлена діями матері дитини, яка подала відповідні заяви, як до школи, де навчається дитина, так і охороні будинку, де вона проживає. З метою уникнення конфліктних ситуацій і запобігання провокації, ОСОБА_1 спостерігав за дочкою і у її день народження ІНФОРМАЦІЯ_4 , не привітавши її особисто (т.2 а. с. 172).

Згідно з поданими 17.10.2017 року та від 01.11.2017 року скаргами до компетентних органів, ОСОБА_1 звертає увагу на незаконність дій комісії органу опіки та піклування, а також на незаконність рішення органу опіки та піклування про доцільність позбавлення його батьківських прав (т.2 а. с. 170-180).

Слід зазначити, що відповідач надав докази, що він відкрив банківський рахунок на ім`я дитини, про що повідомив позивача і під час розгляду справи про позбавлення його батькіських прав і стягнення з нього аліментів на утримання дитини, перераховував протягом кількоїх місяців на даний банківський рахунок грошові кошти, які однак залишились не використаними.

Відповідач повідомив в суді, що позивач принципово відмовилась отримувати від нього будь-які кошти на дитину, якій, як позивач вважає, нічого від відповідача не потрібно і звернув увагу, що позивач під час розгляду справи в районному суді подала заяву про залишення її позову в частині стягнення аліментів з відповідача на утримання неповнолітньої дитини без розгляду, про що судом було постановлено відповідну ухвалу.

Таким чином, позивач ініціювала залишення позову про стягнення аліментів з відповідача на утримання неповнолітньої дитини без розгляду і одночасно перераховані на відкритий банківський рахунок на ім`я дитини грошові кошти залишилися позивачем невикористаними в інтересах дитини.

Крім того, в матеріалах справи міститься заочне рішення Приморського районного суду м.Одеси від 11.04.2016 року по справі №522/3668/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон дитини, позовні вимоги ОСОБА_2 були задоволені частково, надано дозвіл малолітній дитині - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на тимчасові виїзди за кордон, у будь-які країни світу, у супроводі матері - ОСОБА_2 , без дозволу (згоди) та супроводу батька - ОСОБА_1 , до досягнення ОСОБА_3 16-річного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Проте зі змісту даного заочного рішення від 11.04.2016 року не вбачається, що позивач зверталась до відповідача з належним чином оформленими письмовими зверненнями щодо надання дозволу про виїзд дитини за кордон з вказівкою найменування країни та часу перебування за кордоном, які були б отримані відповідачем та залишені ним без відповіді чи належного реагування або відмовлено у наданні згоди на виїзд дитини за кордон. Також у даному заочному рішенні відсутні будь-які посилання на те, що позивач взагалі направляла відповідні звернення до відповідача і такі звернення повернулися без вручення адресату.

В подальшому дане заочне рішення було скасовано судом першої інстанції і позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 було залишено без розгляду.

Враховуючи наведене та приймаючи до уваги рішення суду від 17.09.2019 року у справі № 522/2593/19, яке вступило в законну силу і яким встановлено вчинення з боку матері дитини перешкод відповідачу у спілкуванні та вихованні дитини та зобов`язано мати дитини ОСОБА_2 не перешкоджати ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні дитини ОСОБА_3 , у суду першої інстанції не було підстав для висновків, що:

- ОСОБА_1 припинив належним чином виконувати свої батьківські обов`язки відносно неповнолітньої дочки ОСОБА_3 2005 року народження, піклуватися про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя та що за час розгляду з 2016 року в суді питання про позбавлення батьківських прав, відповідач не змінив своєї поведінки та свого ставлення до дитини та продовжує свідомо ухилятися від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, знецінює її потреби та інтереси, не бажає змінювати свою поведінку для налагодження взаємовідносин з донькою, що свідчить про винну поведінку батька та свідоме нехтування ним своїми обов`язками;

- всі дії які ОСОБА_1 робить по відношенню до ОСОБА_3 направлені не на налагодження відносин з донькою, а для захисту своїх інтересів та для особистого задоволення своєї сторони щодо спору який виник між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 поза межами даної цивільної справи.

Між тим, само по собі непорозуміння між батьками не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки в рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їхніх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення і переважати над інтересами батьків, що узгоджується з висновком Верховного Суду у справі № 320/5094/19 у постанові від 06 жовтня 2021 року.

Що стосується висновку суду щодо жорсткого та агресивного поводження відповідача стосовно дитини та посилання позивача на скоєння відповідачем домашнього насильства та інших правопорушень, які могли завдати шкоду здоров`ю дитини, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 жовтня 2019 року в справі № 461/7387/16-ц (провадження № 61-29266св18) вказано, що «звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтована підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оцінювальний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин. За положенням частини шостої статі 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. Судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, приймають участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості (ст. 5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення на від 03 грудня 1986 року)».

ЄСПЛ вказав, що «питання домашнього насильства, яке може проявлятися у різних формах - від застосування фізичної сили до сексуального, економічного, емоційного або словесного насильства,- виходить за межі обставин конкретної справи. Це загальна проблема, яка тією чи іншою мірою стосується всіх держав-членів, і не завжди очевидна, оскільки часто має місце у контексті особистих стосунків або закритих соціальних систем (див. згадане рішення у справі «Володіна проти Росії» (Volodina v. Russia), пункт 71). Хоча це явище може найчастіше стосуватися жінок, Суд визнає, що чоловіки також можуть бути потерпілими від домашнього насильства і насправді прямо чи опосередковано діти теж часто стають жертвами. Якщо особа висуває небезпідставну скаргу щодо повторюваних актів домашнього насильства над нею чи інших видів знущання, якими б незначними не були окремі епізоди, національні органи влади зобов`язані оцінити ситуацію загалом, у тому числі й загрозу продовження аналогічних подій (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Ірина Смірнова проти України» (Irina Smirnova v. Ukraine), заява № 1870/05, пункти 71 і 89, від

13 жовтня 2016 року). Серед іншого, ця оцінка має належним чином враховувати особливу вразливість потерпілих, які часто емоційно, економічно чи іншим чином залежать від своїх нападників, а також психологічний ефект, який може мати загроза повторного знущання, залякування та насильства на повсякденне життя потерпілого (див., mutatis mutandis, згадані рішення у справах «Хайдуова проти Словаччини» (), пункт 46, та «Ірина Смірнова проти України» (Irina Smirnova v. Ukraine), там само). Якщо встановлено, що конкретна особа була постійним об`єктом знущань, і є вірогідність продовження жорстокого поводження, окрім реагування на конкретні інциденти, органи державної влади повинні вжити належні заходи загального характеру для протидії основній проблемі та запобіганню майбутньому жорстокому поводженню (див. рішення у справі «Джорджевіч проти Хорватії» (), заява № 41526/10, пункти 92 і 93 та 147-149, ЄСПЛ 2012, та згадане рішення у справі «Ірина Смірнова проти України» (Irina Smirnova v. Ukraine), там само) (LEVCHUK v. UKRAINE, № 17496/19, § 78, 80, ЄСПЛ, від 03 вересня 2020 року).

Під час розгляду судом та/або органом опіки та піклування спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, відібрання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька дитини, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на законних підставах або не на основі рішення суду, обов`язково беруться до уваги факти вчинення домашнього насильства стосовно дитини або за її присутності (частина четверта статті 22 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 червня 2022 року у справі № 753/23626/17 (провадження № 61-15474св21) зроблено висновок, що «тлумачення вказаної норми свідчить, що законодавець поклав на суд обов`язок при вирішенні спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, відібрання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька дитини, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на законних підставах або не на основі рішення суду враховувати як факти вчинення домашнього насильства стосовно дитини, так і за присутності дитини. Тобто, у разі посилання учасників сімейного спору на факти вчинення одним із учасників домашнього насильства обов`язково слід перевіряти чи відбувалося домашнє насильство щодо дитини або за її присутності».

Суд першої інстанції не прийняв до уваги постанову Приморського районного суду м. одеси від 31.01.2022 року, якою закрито провадження на підставі ч.1 ст. 247 КпАП України, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення передбаченого ст. 173-2 ч.1 КпАП України (домашнє насильство) пославшись на те, що дана постанова оскаржена в апеляційному порядку і не набула законної сили.

Слід зазначити, що на час розгляду справи, яка переглядається в апеляційному порядку, відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень постановою Одеського апеляційного суду від 06.06.2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, а постанову Приморського районного суду м. Одеси від 31 січня 2021 року в адміністративній справі відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 за ч.1 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення - без змін.

Таким чином посилання позивача на скоєння відповідачем домашнього насильства, як однієї з підстав для позбавлення його батьківських прав, є неспроможними через відсутність складу адміністративного правопорушення за статтею домашнє насильство у діях ОСОБА_1 .

Інші належним чином зафіксовані обставини дій відповідача, які мають ознаки домашнього насильства в матеріалах справи відсутні.

Що стосується обставини, на які посилається позивач - зловживання алкогольними напоями та скоєння адміністративних правопорушень, пов`язаних з керуванням відповідачем у стані алкогольного сп`яніння автомобілем, в якому знаходилась неповнолітня дитина ОСОБА_3 , то колегія суддів звертає увагу на таке.

Згідно з відомостями Єдиного державного реєстру судових рішень постановою Приморського районного суду м. Одеси від 10.09.2018 року провадження по адміністративній справі відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який проживає за адресою: АДРЕСА_3 за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч.1 КУпАП - закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Дана постанова суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржена і вступила в законну силу.

Згідно з відомостями Єдиного державного реєстру судових рішень постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 07.02.2018 року провадження по адміністративній справі відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який проживає за адресою: АДРЕСА_3 за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч.1 КУпАП - закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Дана постанова суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржена і вступила в законну силу.

Згідно з відомостями Єдиного державного реєстру судових рішень постановою Приморського районного суду м. Одеси від 10.09.2018 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 підданий по ст. 130 ч. 1 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 3400 (три тисячі чотириста) гривень в прибуток держави.

Згідно з відомостями Єдиного державного реєстру судових рішень постановою Приморського районного суду м. Одеси від 11.06.2012 року притягнуто ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який проживає за адресою: АДРЕСА_5 , до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 425,0 гривень в дохід держави, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України.

Згідно з відомостями Єдиного державного реєстру судових рішень постановою Приморського районного суду м. Одеси від 16.12.2011 року визнано ОСОБА_1 , керівника ПП «Альянс-1» винним у здійсненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-2 КУпАП (несвоєчасне подання платіжного доручення на перерахування належного до сплати узгодженого податкового зобов`язання по збору за спеціальне використання води за ІІІ квартал 2011 року по строку сплати 18.11.2011 року) та накладено на ОСОБА_1 , керівника ПП «Альянс-1» адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170 (сто сімдесят) гривень.

Таким чином адміністративні правопорушення, які скоєні ОСОБА_1 і вина якого доведена в судовому порядку відбулися до 2015 року, коли відповідач перебував у шлюбі з позивачем і зміст судових рішень не свідчить, що дані адміністративні правопорушення скоєні відповідачем за участі чи в присутності неповнолітньої дитини ОСОБА_3 і несли загрозу її фізичному або психічному здоров`ю або її життю.

При таких обставинах у суду не було підстав для набуття висновку щодо жорсткого та агресивного поводження відповідача стосовно дитини.

Колегія суддів при цьому звертає увагу, що позивачем не надано доказів, що відповідач у встановленому порядку попереджався про зміну ставлення до виконання батьківських обов`язків відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Отже, у справі, що переглядається, колегія суддів вважає встановленим, що неможливість або істотна обмеженість активної участі батька в житті дитини спричинена об`єктивними причинами, зокрема існуванням між матір`ю дитини, з якою та проживає та батьком дитини неприязних стосунків та створенням матір`ю дитини перешкод у належному спілкуванні батька з дитиною і участі батька у її вихованні, а отже, доходить висновку про недоведеність позивачем свідомого ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків.

Відповідно до частин другої, третьої статті 171 СК України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Як вже зазначалось, згідно з висновком Центру практичної психології та соціальної роботи інституту від 02.10.2017 року №547, здійсненого на підставі звернення служби у справах дітей ОМР, членами своєї родини неповнолітня ОСОБА_3 визначає матір, бабусю та дідуся з боку матері. У ситуаціях вибору дівчинка постійно виявляє бажання знаходитись ближче до матері і якнайдалі від батька. Зазначено про певний рівень негативних емоцій по відношенню до батька. Рекомендовано не включати ОСОБА_3 до конфліктної ситуації між батьками, а при прийнятті рішення щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 врахувати інтереси дівчинки (т. 2 а. с. 78-79).

Незважаючи на зазначені рекомендації психолога, думка неповнолітньої ОСОБА_3 була заслухана в судовому засіданні без застосування положення ч.3 ст. 232 ЦПК України - у присутності обох батьків, між якими існує тривалий конфлікт і без врахування потенційного психологічногло тиску на дитину, для якої авторитет матері є пріоритетним, оскільки дитина проживає з матір`ю весь час після розлучення батьків у 2015 році.

Враховуючи наведене озвучена думка дитини не може вважатися визначальною, переважною підставою при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав, оскільки її думка не завжди може відповідати її інтересам, може бути висловлена під впливом певних зовнішніх факторів, яким вона в силу свого віку та життєвого досвіду неспроможна надавати виважену та правильну оцінку, чи інших можливих факторів впливу на неї.

Тобто хоч думка дитина у вирішенні спору про позбавлення батьківських прав є важливою, проте вона не може бути «апріорі» вирішальною, як не можу бути безумовним свідченням того, що позбавлення батьківських прав призведе до забезпечення якнайкращих інтересів дитини.

Виходячи з пріоритету якнайкращих інтересів дитини, колегія суддів вважає, що врахування районним судом думки неповнолітньої ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , щодо позбавлення її батька батьківських прав не є виправданим з огляду на її вік та встановлені у справі обставини.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» (пункт 49), розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин.

Проте таких обставин, у справі, що переглядається в апеляційному порядку, не встановлено.

За положеннями ст. 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Крім того, зі змісту висновку органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради № 01-11/2041 від 06.11.2017 року вбачається, що враховуючи позитивне рішення членів ради опіки та піклування райадміністрації, з метою захисту законних прав та інтересів малолітньої дитини, враховуючи думку малолітньої ОСОБА_3 , відповідно до статей 19, 164, 165, 166, 171 Сімейного кодексу України, Закону України «Про охорону дитинства», орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав громадянина ОСОБА_1 у відношенні малолітньої ОСОБА_3 2005 року народження.

Як вже зазначалося ОСОБА_1 звертався у 2016 році до Органу опіки та піклування із заявою про перешкоджання матері неповнолітньої ОСОБА_3 ОСОБА_2 в участі батька дитини у її вихованні та спілкуванні батька та дитини і за наслідками розгляду даної заяви органом опіки та піклування було складено висновок від 30.12.2016 року № 01-11/182, відповідно до якого зобов`язано ОСОБА_2 не перешкоджати зустрічам та спілкуванню батька ОСОБА_1 у вихованні малолітньої доньки ОСОБА_3 , 2005 року народження та визначено спосіб участі ОСОБА_1 у вихованні малолітньої доньки, шляхом встановлення систематичних зустрічей щосереди з 16:30 до 18:00 у присутності матері ОСОБА_2 .

В подальшому рішенням суду було задоволено позов ОСОБА_1 та зобов`язано ОСОБА_2 не перешкоджати зустрічам та спілкуванню батька ОСОБА_1 у вихованні малолітньої доньки ОСОБА_3 , 2005 року народження та визначено спосіб участі ОСОБА_1 у вихованні малолітньої доньки, шляхом встановлення систематичних зустрічей щосуботи з 16:30 до 18:00 г. без присутності матері дитини. Дане рішення суду після його перегляду в касаційному порядку вступило в законну силу.

Зі змісту висновку про доцільність позбавлення батьківських прав не вбачаються чіткі і достатні обґрунтування кардинальності такого кроку і як це пов`язується з висновком цього органу за 10 місяців до цього про перешкоджання матері дитини зустрічам та спілкуванню батька ОСОБА_1 у вихованні малолітньої доньки ОСОБА_3 , 2005 року народження і наявність між батьками дитини тривалого спору в тому числі і невирішених судових спорів на час складення висновку.

Також у висновку не конкретизовано обставин свідомого ухилення ОСОБА_1 від виконання ним батьківських обов`язків по відношенню до неповнолітньої дитини ОСОБА_3 2005 року народження та не зазначено чи вживалися до батька заходи попередження необхідності зміни свого ставлення до дитини і до виконання ним своїх батьківських обов`язків і у разі, якщо вживалися - про причини не зміни батьком на краще відношення до дитини і виконання своїх батьківських обов`язків.

Враховуючи наведене, колегія суддів не погоджується з висновком органу опіки про доцільність позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_3 2005 року народження, як з таким, що не є достатньо обґрунтованим і з огляду на те, що він не містить переконливих висновків щодо доцільності позбавлення батька батьківських прав.

Даних обставин в сукупності суд першої інстанції не врахував і помилково погодився з даним висновком органу опіки та піклування.

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції не може залишатися в силі і підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про залишення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_3 05.07.2005 року без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Грицюка Олександра Олексійовича -задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 травня 2022 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав - залишити без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено: 31.01.2023 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: О.В. Князюк

І.В. Склярська