Справа № 303/4763/22
П О С Т А Н О В А

Іменем України

14 лютого 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Кожух О.А., Джуги С.Д.

з участю секретаря судового засідання: Чичкало М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 жовтня 2022 року, ухвалене головуючим суддею Куцкір Ю.Ю., за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Органу опіки та піклування виконавчого комітету Мукачівської міської ради про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на утримання дитини

встановив:

У липні 2022 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Органу опіки та піклування виконавчого комітету Мукачівської міської ради про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на утримання дитини.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що сторони перебували в шлюбі, який рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 30.09.2020 було розірвано. Під час шлюбу в них народилася дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з позивачем і всі обов`язки стосовно батьківства, ведення господарства виконує позивач.

ОСОБА_2 участі у вихованні дитини не приймає, не цікавиться її життям, навчанням, фінансово не допомагає, не бере участі у вирішенні питань, що стосуються її здоров`я, розвитку, особистих вмінь та навичок. Відповідач фактично самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків щодо утримання неповнолітньої дочки.

Позивач ОСОБА_3 має у приватній власності двокімнатну квартиру у якій створені всі належні умови для проживання, навчання, розвитку та відпочинку дитини. Сам позивач працевлаштований, має стабільний дохід, якого в повній мірі вистачає щоб задовольнити власні потреби та потреби дитини.

Оскільки на сьогоднішній день між позивачем і відповідачем не досягнуто згоди з приводу визначення місця проживання їх неповнолітньої дочки, позивач просив суд визначити місце проживання дитини з ним.

Також, враховуючи, що відповідач вже більше 5 років ухиляється від покладення на неї обов`язку утримувати та виховувати свою дочку, ОСОБА_3 просив суд стягнути з ОСОБА_2 аліменти на його користь на утримання дочки у розмірі 2 500 гривень щомісяця.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 жовтня 2022 року позов задоволено.

Визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з її батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 2500 гривень, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для відповідного віку, щомісячно, починаючи з 14.07.2022 і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 992,40 гривні.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 992,40 гривні.

Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Не погоджуючись із даним рішенням суду ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , оскаржила його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування скарги посилається на те, що судом ухвалено рішення без з`ясування всіх обставини по справі. Вказує, що судом не взято до уваги того, що до моменту розірвання шлюбу сторони займалися вихованням дітей спільно. Ними було спільно прийнято рішення про те, щоб вона їхала за кордон на заробітки.За період перебування за кордоном вона постійно надсилала грошові кошти, а тому доводи позивача про те, що вона, ніби то не приймає участі в житті та утриманні доньки, є безпідставними.

Щодо визначення місця проживання дитини, то вказує, що як позивач так і вона проживають за адресою спільно набутого в шлюбі майна. В даному випадку місцем проживання дитини є АДРЕСА_1 , а перебування її за кордоном, на даний час, не змінює місця її проживання. Відтак, спір існує якщо підтверджено факт проживання окремо батьків за різними адресами, однак розірвання шлюбу не є свідченням проживання позивача та відповідача окремо.

Зазначає, щона підставі рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.03.2015 з ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання їх доньки, яке позивачем не оскаржене та в суд про припинення стягнення по даному рішенні позивач не звертався.

Відтак вважає, що позовні вимоги не підлягали до задоволення через їх безпідставність та відсутність спору.

У письмових поясненнях до апеляційної скарги ОСОБА_3 , в інтересах якого діє адвокат Гриниха Т.Ю., просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Існування судового рішення 2015 року про стягнення аліментів з позивача на користь відповідачки повинно оцінюватись з урахуванням обставин, які змінились після його постановлення, існування такого рішення не може бути безумовною підставою для відмови у стягненні аліментів на користь того з батьків, з ким на час вирішення нового спору проживає дитина, оскільки керівним принципом у цьому випадку є дотримання найкращих інтересів дитини.

Отже, стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання дитини, за умови, що ця дитина проживає з ним та перебуває на його утриманні суперечить положенням статті 181 СК України за якою аліменти на утримання дитини присуджуються за рішенням суду до стягнення з одного з батьків дитини на користь того з батьків, разом з яким проживає дитина.

Зміна фактичних обставин після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів, а саме: встановлення судом факту проживання дитини з іншим з батьків, а не з тим, на чию користь стягуються аліменти, є тією істотною обставиною, яка в розумінні частини другої статті 197 СК України може бути підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами платника аліментів. А отже, винесення рішення про визначення місця проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з батьком ОСОБА_3 , за адресою АДРЕСА_1 , буде підставою для подання позову щодо припинення стягнення аліментів з позивача.

Сумісне проживання та ведення спільного господарства з відповідачем припинено вже більше п`яти років, фактично відповідачка проживає за кордоном. Будь яких домовленостей між позивачем та відповідачкою про визначення місця проживання доньки не існує, будь яких доказів які б свідчили про зворотне апелянтом не надано і оскарження рішення суду вже підтверджує наявність спору між батьками.

У матеріалах справи міститься заява ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (яка досягла 10 років) про те, що вона бажає проживати саме з батьком.

Висновком органу опіки та піклування від 29 серпня 2022 року визнано за доцільне визначити місце проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з її батьком ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 .

Отже, враховуючи все вище наведене, суд першої інстанції надав оцінку всім зібраним у справі доказам з урахуванням думки самої дитини та висновку органу опіки та піклування дійшов вірного висновку, що визначення місця проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з її батьком ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 найкраще забезпечить інтереси дитини.

Вважаємо, що суд першої інстанції враховуючи всі обставини по справі виніс по суті спору справедливе та законне рішення.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що така не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 10.05.2012 батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_3 і ОСОБА_2 (а.с. 14).

Із довідки №01496 від 05.07.2022 виданої ТОВ «Управляюча компанія «Навібуд» вбачається, що ОСОБА_4 , 04.05.2012 року проживає та зареєстрована в АДРЕСА_1 (а.с. 16).

Заочним рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 30.09.2020 шлюб між подружжям ОСОБА_3 і ОСОБА_2 було розірвано (а.с. 18).

Із акту №38 від 13.07.2022 року слідує, що ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 починаючи з 2018 року не проживає (а.с. 19).

Відповідно до довідки №333 від 27.06.2022 ОСОБА_3 з 11.06.2021 працює в Виробничому структурному підрозділі «Локомотивне депо Мукачево» і займає посаду майстра локомотивного депо у відділі цеху поточного ремонту (а.с. 20).

Із довідки №177 ППД від 24.06.2022 року ОСОБА_3 проходить військову службу у в/ч НОМЕР_3 (а.с. 21).

Згідно довідки №281 ППД від 13.07.2022 року ОСОБА_3 проходить військову службу за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_3 МОУ і загальна сума доходу за період з 01.03.2022 року по 30.06.2022 року становить 184 001,59 гривень (а.с. 23).

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 13.02.2013 та Витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №461607 квартира АДРЕСА_2 на праві приватної власності належить ОСОБА_3 (а.с. 26).

Із висновку органу опіки та піклування Мукачівської міської ради №3067/01-32/42-22 від 29.08.2022 року вбачається, що орган опіки та піклування Мукачівської міської ради вважає доцільним місце проживання дитини ОСОБА_4 визначити разом з батьком ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_2 (а.с. 35).

Із письмової заяви ОСОБА_4 слідує, що вона проживає з своїм батьком ОСОБА_3 і надалі бажає проживати із ним.

Відповідно до ст. 141 СК України мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

За змістом ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Відповідно до ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

У ст.161 СК України передбачено, якщо мати і батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати їх малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Суд не може передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, може своєю аморальною поведінкою зашкодити розвиткові дитини.

Згідно з п.п.1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року, яка в силу положень ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У ч.1 ст.9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

При цьому під забороною розлучення дитини зі своєю матір`ю в контексті Декларації прав дитини слід розуміти не обов`язковість спільного проживання матері та дитини, а право на їх спілкування, турботу з боку матері та забезпечення з боку обох батьків, у тому числі й матері, прав та інтересів дитини, передбачених цією Декларацією та Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року.

Із системного тлумачення п.1 ст.3, ст.9 Конвенції, ч.ч.2, 3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Отже, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо необхідно дотримуватися принципу забезпечення найкращих інтересів дітей, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.

При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 17.10.2018 у справі №402/428/16-ц.

Судом першої інстанції, в сукупності з іншими доказами, було взято до уваги письмові пояснення малолітньої ОСОБА_4 , яка бажає проживати разом з батьком.

Такі ж пояснення малолітня ОСОБА_4 надала і в суді апеляційної інстанції, зазначивши, що з п`яти років проживає разом з батьком, який займається її вихованням та надалі хоче проживати з ним.

Щодо проживання з своєю матір`ю то пояснила, що не бажає виїжджати за кордон, хоче навчатися та проживати в м. Мукачеві. При цьому зазначила, що коли мама приїжджає, то вона з нею зустрічається, спілкується.

Отже, колегія суддів апеляційного суду, з урахуванням думки малолітньої ОСОБА_4 , її інтересів та забезпечення надалі можливості її всебічного морального, духовного, культурного, фізичного та психічного розвитку, погоджується з висновком суду першої інстанції щодо визначення місця проживання такої з батьком - ОСОБА_3 , оскільки таке рішення максимально відповідає інтересам дитини у спірних правовідносинах.

При розгляді справи, ні судом першої інстанції, а ні апеляційним судом жодних фактів з приводу того, що визначення місця проживання ОСОБА_4 з батьком буде суперечити її інтересам, не встановлено.

При цьому слід зазначити, що визначення проживання доньки сторін з позивачем не може розцінюватися як їх розлучення з матір`ю, яка має такі ж права, що і батько та має здійснювати обов`язки щодо виховання та розвитку доньки на рівні з позивачем. Водночас, ОСОБА_2 не обмежена у своєму праві на спілкування з донькою, проявляти турботу та участь у її вихованні.

За таких обставин, з урахуванням встановлених по справі обставин, а саме, що батьком створено належні умови для проживання та виховання доньки, а також враховуючи те, що малолітня ОСОБА_4 явного бажання змінити існуючий порядок та почати постійно проживати з матір`ю за кордоном не виявила, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для зміни вже існуючого порядку, згідно з яким донька проживає з батьком, а мати має можливість реалізувати своє право на участь у спілкуванні з нею.

Щодо доводів апелянта про те, що у даному випадку відсутній спір щодо проживання їх доньки, оскільки, вона залишилася проживати в квартирі де також проживає і відповідачка, є необґрунтованими та не заслуговують уваги, так як ОСОБА_2 не заперечила той факт, що вона знаходиться за кордоном та не проживає з позивачем та донькою.

Колегія суддів зазначає, що хоч місце реєстрації проживання сторін одне і теж, проте фактичне місце проживання ОСОБА_2 є відмінним, а тому відсутні підстави стверджувати, що сторони на час вирішення спору проживають за однією адресою. У спірних правовідносинах, суть спору стосується саме фактичних обставин проживання доньки з батьком, а не з матір`ю не дивлячись на те, що мають однакову адресу реєстрації місця проживання.

А інші доводи не спростовують висновку суду першої інстанції щодо визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком.

Апеляційний суд також погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення з відповідачки аліментів на користь позивача на утримання доньки.

Згідно з ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до положень ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Статтею 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Зі змісту ст. 27 Конвенції про права дитини та ч. 2 ст. 182 СК України вбачається, що при визначенні розміру аліментів суд має враховувати ряд обставин, як стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів. Разом з тим, визначальним при вирішенні питання про розмір аліментів є інтереси дитини. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Визначаючи розмір аліментів на утримання малолітньої доньки в розмірі 2 500 грн, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, суд першої інстанції врахував обов`язок батьків утримувати своїх дітей, можливість надання матеріальної допомоги відповідачем своїй доньці.

ОСОБА_2 , всупереч положенням ч.3 ст.12 ЦПК ст.81 ЦПК України, які покладають на сторону обов`язок довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, не надала суду апеляційної інстанції належних, допустимих та достатніх доказів, у розумінні ст.77-80 ЦПК України, які б підтверджували, що вона надає матеріальну допомогу малолітній доньці, зокрема фінансову.

Твердження про те, що нею регулярно пересилаються кошти із-за кордону для доньки, не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Таким чином, розглядаючи даний спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну правову оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відтак, рішення суду першої інстанції згідно приписів ст.375 ЦПК України підлягає залишенню без змін, тоді як апеляційна скарга залишенню без задоволення.

Враховуючи на ведене та керуючись вимогами статей 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 жовтня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 16 лютого 2023 року.

Головуючий:

Судді: