РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2023 року

м. Рівне

Справа № 572/3355/21

Провадження № 22-ц/4815/30/23

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчук Н. М.,

суддів: Хилевича С. В., Шимківа С. С.

секретар судового засідання Крижов В. С.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

позивач ОСОБА_2 ,

позивач ОСОБА_3 ,

відповідач Комунальний заклад «Сарненська дитяча музична школа» Сарненської міської

ради Рівненської області,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Сарненський міський

голова Серпенінов Руслан Петрович

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 13 травня 2022 року у складі судді Оборонової І. В., ухвалене в м. Дубровиця Рівненської області, повний текст рішення складено 18 травня 2022 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до Комунального закладу «Сарненська дитяча музична школа» Сарненської міської ради Рівненської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Сарненський міський голова Серпенінов Руслан Петрович, про відсторонення від роботи та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу. Свої позовні вимоги обґрунтовували тим, що тим, що, перебуваючи у трудових відносинах з КЗ «Сарненська дитяча музична школа» Сарненської міської ради Рівненської області, наказами директора ОСОБА_4 від 08 листопада 2021 року №31-О.Д., №32-О.Д. та №33-О.Д. їх було відсторонено від роботи з посади викладачів школи з 09 листопада 2021 року на час відсутності щеплення проти СОVID-19 без збереження заробітної плати, підставою для відсторонення було повідомлення про профілактичне щеплення проти СОVID-19. Засновником і власником комунального закладу «Сарненська дитяча музична школа» є Сарненська міська територіальна громада в особі Сарненської міської ради, де міський голова є головною посадовою особою та діє лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керується Конституцією і законами України. Вказують, що відсторонення працівника від роботи - це призупинення виконання ним своїх трудових обов`язків за рішенням уповноважених на це компетентних органів з підстав, передбачених законодавством. Відсторонення від роботи можливе лише у випадках, що передбачені законодавством. Проте, такої підстави відсторонення, як відсутність саме щеплення проти COVID-19, нормами будь-якого Закону України не передбачено. Також зазначали про безпідставність посилання в оскаржуваних наказах на ч.2 ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 06 квітня 2000 року, оскільки лише у порядку встановленому Законом, а не наказом МОЗ України чи постановою Кабінету Міністрів України, працівники відсторонюються від виконання робіт, а такого порядку в жодному законі немає. При цьому, примусову вакцинацію населення, може вводити тільки головний санітарний лікар країни, а тому наказ від 04 жовтня 2021 року № 2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» є протиправним та нечинним. Закони України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя», передбачають обов`язковість щеплень лише від туберкульозу, поліомієліту, дифтерії, коклюшу, правця та кору. Вказаний Закон допускає відмову від профілактичного щеплення лише за медичними показниками. Наразі, вакцинація від COVID-19 в Україні є добровільною і обов`язкової чи примусової вакцинації від COVID-19 Законами в Україні на сьогоднішній не передбачено. Також посилаються на ст.43 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я», ст.284 ЦК України, а також ч.6 ст.12 Закону України «Про захист від інфекційних хвороб», оскільки пацієнт повинен дати згоду на будь-яку медичну допомогу, зокрема і на щеплення. Щеплення проводяться після надання об`єктивної інформації про щеплення, наслідки відмови від них та можливі поствакцинальні ускладнення. Крім того, дорожньою картою з впровадження вакцини від гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, і проведення масової вакцинації у відповідь на пандемію COVID-19 в Україні у 2021 - 2022 роках, затвердженою наказом Міністерства охорони здоров`я від 24 грудня 2020 року № 3018 встановлено, що вакцинація від коронавірусної хвороби COVID-19 в Україні, буде добровільною для усіх груп населення та професійних груп. Також з посиланням на ст.43 Конституції України та ст.2-1 КЗпП, вказують, що кожному гарантоване право на працю та забороняється будь-яка дискримінація у сфері праці. З цих підстав у роботодавця були відсутні правові підстави примушувати працівників вакцинуватися від коронавірусної хвороби COVID-19 та/або відстороняти їх від роботи за відмову вакцинуватися від цієї хвороби. Крім того, позивачі зазначають, що середньомісячна заробітна плата ОСОБА_2 становить 18202,07 грн., а її середньоденна заробітна плата становить 866,76 грн. Середньомісячна заробітна плата ОСОБА_1 становить 15865,54 грн., а її середньоденна заробітна плата становить 746,93 грн. Середньомісячна заробітна плата ОСОБА_3 становить 7867,69 грн., оскільки працювала один місяць, а її середньоденна заробітна плата становить 393,38 грн. Тому, з посиланням на ст.46 КЗпП України, просять стягнути з відповідача Комунального закладу «Сарненська дитяча музична школа» Сарненської міської ради Рівненської області, середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 09 листопада 2021 року по день ухвалення судового рішення. Позивачка ОСОБА_1 вказувала, що у зв`язку з відстороненням її від роботи, невиплатою грошових коштів та звернення до суду із позовом, вона зазнала моральної шкоди, яку оцінює у 100 000,00 грн., додавши, що тривала боротьба за захистом своїх прав її виснажує, у зв`язку з очікуванням рішення, викликає психічне напруження та розчарування в діяльності посадових осіб. Вона є публічною особою, викладає у Сарненській дитячій музичній школі, є оперною співачкою, займалася з дітьми вокалом і намагалася довести їх хоча б до грудневого академконцерту, щоб діти, які її люблять та прив`язані до неї, здали іспит. Наведені обставини, спричинили їй душевні страждання, що виразилося у переживаннях, невиплаті грошей, стресу, відчуттях невизначеності та необхідності звертатися до суду. Просили суд:

- визнати незаконним наказ директора Комунального закладу "Сарненська дитяча музична школа" Сарненської міської ради Рівненської області Мирончук Т.П. від 08 листопада 2021 року №31-О.Д. «Про відсторонення від роботи ОСОБА_3 » та стягнути з Комунального закладу "Сарненська дитяча музична школа" Сарненської міської ради Рівненської області на користь ОСОБА_3 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 09 листопада 2021 року по день ухвалення судового рішення, а також допустити негайне виконання рішення в межах суми стягнення за один місяць.

- визнати незаконним наказ директора Комунального закладу "Сарненська дитяча музична школа" Сарненської міської ради Рівненської області Мирончук Т.П. від 08 листопада 2021 року №32-0.Д. «Про відсторонення від роботи ОСОБА_2 » та стягнути з Комунального закладу "Сарненська дитяча музична школа" Сарненської міської ради Рівненської області на користь ОСОБА_2 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 09 листопада 2021 року по день ухвалення судового рішення, а також допустити негайне виконання рішення в межах суми стягнення за один місяць.

- визнати незаконним наказ директора Комунального закладу "Сарненська дитяча музична школа" Сарненської міської ради Рівненської області Мирончук Т.П. від 08 листопада 2021 року №33-О.Д. «Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 » та стягнути з Комунального закладу "Сарненська дитяча музична школа" Сарненської міської ради Рівненської області на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 09 листопада 2021 року по день ухвалення судового рішення, а також допустити негайне виконання рішення в межах суми стягнення за один місяць.

- стягнути з Комунального закладу "Сарненська дитяча музична школа" Сарненської міської ради Рівненської області на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 100000,00 (сто тисяч) грн.

- стягнути з Комунального закладу "Сарненська дитяча музична школа" Сарненської міської ради Рівненської області на користь ОСОБА_1 2270,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 13 травня 2022 року у задоволенні вказаного позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що наказом Міністерства охорони здоров`я України від 04 жовтня 2021 року № 2153 затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням (далі - Перелік № 2153), відповідно до якого обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби Covid-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України цієї хвороби, підлягають, серед іншого, працівники: закладів вищої освіти, післядипломної, фахової, перед вищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності (пункт 3 Наказу). Оскільки під час відсторонення працівник тимчасово увільняється від виконання своїх трудових обов`язків та не може виконувати роботу, то за загальним правилом такому працівникові заробітна плата в період відсторонення не виплачується, якщо інше не встановлено законодавством. Чинним законодавством не передбачено обов`язку роботодавця щодо збереження за працівником заробітної плати на період його відсторонення від роботи у зв`язку з відмовою або ухиленням від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби Covid-19.

Вважаючи рішення суду незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі пояснює, що передумовою для винесення оскаржуваного наказу стали вимоги ст.46 КЗпП України, ч.2 ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», п.416 постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби Covid-19, що спричинена SARS-CoV-2», наказу Міністерства охорони здоров`я України № 2153 від 04 жовтня 2021 року «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням». Пояснює, що обов`язковість профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби Covid-19 наказом МОЗ України від 04.10.2021 року № 2153 для певних професій, виробництв та організацій не визначена, а затверджено лише Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням. Покликається на положення Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», які зобов`язують, а не надають право підприємствам, установам, організаціям усувати за поданням відповідних посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби від роботи, навчання, відвідування дошкільних закладів осіб, які ухиляються від обов`язкового медичного огляду або щеплення проти інфекцій, перелік яких встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, та стверджує, що за відсутності в оскаржуваному наказі про відсторонення її від роботи посилання як на підставу його винесення відповідного подання посадової особи державної санітарно-епідеміологічної служби, він є безпідставним та підлягає скасуванню. Зауважує, що відсторонення від роботи порушує її конституційне право на працю, а становлення такого обмеження підзаконним нормативно-правовим актом постановою КМУ від 09.12.2020 року № 1236 прямо суперечить Конституції України, а тому не підлягає виконанню. Додає, що здійснення вакцинації препаратами, що не пройшли повних клінічних випробувань, є незаконним втручанням у життя людини, і відсторонення працівника від роботи з підстав його відмови брати участь в такому експерименті, є дискримінацією. З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення її позовних вимог у повному обсязі.

У поданих на апеляційну скаргу ОСОБА_1 відзивах Комунальний заклад «Сарненська дитяча музична школа» Сарненської міської ради Рівненської області та Сарненський міський голова Серпенінов Руслан Петрович вважають рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просять залишити його без зміни, а апеляційну скаргу відхилити.

Рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не оскаржене в апеляційному порядку, а тому, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України, апеляційним судом не переглядається.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що сторони перебувають у трудових правовідносинах: позивачка ОСОБА_1 з 01 вересня 2019 року працює викладачем по класу вокалу у Комунальному закладі «Сарненська дитяча музична школа» Сарненської міської ради, що підтверджується записом у її трудовій книжці серії НОМЕР_1 .

01 листопада 2021 року директором комунального закладу «Сарненська дитяча музична школа» Сарненської міської ради позивачці ОСОБА_1 були вручені повідомлення за № 93 «Про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19», відповідно до яких позивачці у термін до 08 листопада 2021 року необхідно було надати документ про профілактичне щеплення від COVID-19 або довідку про абсолютні протипоказання, відповідно до переліку протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом МОЗ від 16 вересня 2011 року №595, та попереджено, що у випадку ненадання одного із зазначених документів до 08 листопада 2021 року, їх буде відсторонено від роботи без збереження заробітної плати на підставі ст.46 КЗпП та на підставі 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб»

З цим повідомленням позивачка ОСОБА_1 була ознайомлена, про що свідчить її підпис на а.с. 90.

Наказом директора Комунального закладу «Сарненська дитяча музична школа» Сарненської міської ради Мирончук Т.П. № 33-О.Д. від 08 листопада 2021 року «Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 », позивачку ОСОБА_1 , викладача вокалу, відсторонено від роботи з 09 листопада 2021 року на час відсутності щеплення проти СOVID-19 без збереження заробітної плати. Підставою для відсторонення було повідомлення про обов`язкове профілактичне щеплення проти СOVID-19 від 01 листопада 2021 року №93. Підставою оспорюваного наказу зазначено ст. 46 КЗпП, ч.2 ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», Наказ Міністерства охорони здоров`я «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» від 04 жовтня 2021р. №2153, п. 41-6 Постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 року №1236.

Відповідно до постанови КМУ №1236 від 09 грудня 2020 року «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (далі - постанова КМУ №1236) на роботодавця покладено лише контрольну функцію, а не обов`язки по організації масової вакцинації працівників.

Оцінюючи встановлені обставини справи у сукупності з нормами закону, що їх регулююють, суд приходить до висновку, що оскаржуваний наказ виданий відповідно до ст.46 КЗпП України, ч.2 ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», наказу Міністерства охорони здоров`я України від 04 жовтня 2021 №2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 №1236, а рішення відповідача про тимчасове відсторонення ОСОБА_1 від роботи є правомірним.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивачка доводила, що оскаржуваним наказом про відсторонення від роботи порушено її конституційне право на працю та з боку відповідача має місце зобов`язання до вчинення дій, які не визнані державою як обов`язкові, зокрема до участі в експерименті, який є небезпечним для її здоров`я.

Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю (стаття 43 Конституції України).

Забороняється будь-яка дискримінація у сфері праці, зокрема порушення принципу рівності прав і можливостей, пряме або непряме обмеження прав працівників залежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, гендерної ідентичності, сексуальної орієнтації, етнічного, соціального та іноземного походження, віку, стану здоров`я, інвалідності, підозри чи наявності захворювання на ВІЛ/СНІД, сімейного та майнового стану, сімейних обов`язків, місця проживання, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, участі у страйку, звернення або наміру звернення до суду чи інших органів за захистом своїх прав або надання підтримки іншим працівникам у захисті їх прав, повідомлення про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону України «Про запобігання корупції», а також сприяння особі у здійсненні такого повідомлення, за мовними або іншими ознаками, не пов`язаними з характером роботи або умовами її виконання (стаття 21 КЗпП України).

Відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством (частина перша статті 46 КЗпП України).

Держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи (стаття 51 КЗпП України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Під час апеляційного перегляду цього спору ухвалою Рівненського апеляційного суду від 18 жовтня 2022 року провадження у справі було зупинено до вирішення Великою Палатою Верховного Суду справи № 130/3548/21 (провадження № 61-4479св22).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 130/3548/21 (провадження № 14-82цс22) зазначено, що:

«нагальна необхідність ужиття державою у 2021 році заходів для захисту здоров`я населення (зокрема, для попередження поширення коронавірусу SARS-CoV-2, мінімізації ризиків ускладнень і смертності у хворих на COVID-19) не викликає сумнівів. Проте слід з`ясувати, чи було нагально необхідним відсторонення позивачки від роботи та наскільки саме таке відсторонення сприяло досягненню зазначеної легітимної мети.

За змістом Переліку № 2153 обов`язковим профілактичним щепленням проти COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, підлягають усі працівники визначених цим документом органів, закладів, підприємств, установ, організацій у разі відсутності абсолютних протипоказань до проведення профілактичних щеплень, відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом МОЗ від 16 вересня 2011 року № 595. Отже, Перелік № 2153 передбачав низку винятків, пов`язаних зі станом здоров`я конкретної людини, із загального правила про обов`язкову вакцинацію зазначених груп працівників незалежно від того, чи є в них об`єктивна необхідність контактувати на роботі з іншими людьми та з якою саме їх кількістю, тобто чи мають підвищений ризик інфікуватися коронавірусом SARS-CoV-2 та/або сприяти його подальшому поширенню. Критеріїв вибору підприємств, установ та організацій для включення до Переліку № 2153 останній не містить.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що відсторонення особи від роботи, що може мати наслідком позбавлення її в такий спосіб заробітку без індивідуальної оцінки поведінки цієї особи, лише на тій підставі, що вона працює на певному підприємстві, у закладі, установі, іншій організації, може бути виправданим за наявності дуже переконливих підстав. У кожному випадку слід перевіряти, чи була можливість досягнути поставленої легітимної мети шляхом застосування менш суворих, ніж відсторонення працівника від роботи, заходів після проведення індивідуальної оцінки виконуваних ним трудових обов`язків, зокрема, оцінки об`єктивної необхідності під час їхнього виконання особисто контактувати з іншими людьми, можливості організації дистанційної чи надомної роботи тощо».

Велика Палата Верховного Суду зауважила, що в кожному конкретному випадку для вирішення питання про наявність підстав для обов`язкового щеплення працівника проти COVID-19 і, відповідно, для відсторонення працівника від роботи, слід виходити не тільки з Переліку № 2153, але й оцінки загрози, яку потенційно на роботі може нести невакцинований працівник. Зокрема, слід враховувати і такі обставини, як:

- кількість соціальних контактів працівника на робочому місці (прямих/непрямих);

- форму організації праці (дистанційна/надомна), у тому числі можливість встановлення такої форми роботи для працівника, який не був щепленим;

- умови праці, у яких перебуває працівник і які збільшують вірогідність зараження COVID-19, зокрема потребу відбувати у внутрішні та закордонні відрядження;

- контакт працівника з продукцією, яка буде використовуватися (споживатися) населенням.

Визначаючи об`єктивну необхідність щеплення працівника і перевіряючи законність його відсторонення від роботи для протидії зараженню COVID-19, необхідно з`ясовувати наявність наведених вище та інших факторів. Однак апеляційний суд залишив указані обставини поза увагою та не врахував, що відповідач не обґрунтовував необхідність відсторонення позивачки тим, що вона, працюючи черговою по переїзду, створювала загрози, які б вимагали вжиття такого суворого заходу втручання у право на повагу до приватного життя, який позбавляв позивачку заробітку.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 17 квітня 2019 року у справі № 682/1692/17 дійшов висновку, що вимога про обов`язкову вакцинацію населення проти особливо небезпечних хвороб з огляду на потребу охорони громадського здоров`я, а також здоров`я заінтересованих осіб є виправданою. Принцип важливості суспільних інтересів превалює над особистими правами особи, однак лише тоді, коли таке втручання має об`єктивні підстави та є виправданим. Аналогічний висновок зробив Верховний Суд і в постановах від 10 березня 2021 року у справі № 331/5291/19 (провадження № 61-17335св20), від 20 березня 2018 року у справі № 337/3087/17 (провадження № К/9901/283/18), від 08 лютого 2021 року у справі № 630/554/19 (провадження № 61-6307св20).

З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що при розгляді подібних справ суди повинні враховувати, що суспільні інтереси превалюють над особистими, однак лише тоді, коли втручання у відповідні права особи має об`єктивні підстави (передбачене законом, переслідує легітимну мету, є нагально необхідним і пропорційним такій меті)».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Оцінюючи обставини справи в сукупності із нормами закону, що їх регулюють, та судовою практикою Верховного Суду у цій категорії справ, апеляційний суд приходить до висновку, що на позивачку ОСОБА_1 як працівника закладу освіти, починаючи з 08.11.2021 року, покладено обов`язок пройти щеплення проти COVID-19 або ж надати до навчального закладу документальне підтвердження наявності у неї відповідних протипоказань до такої вакцинації.

Згідно зі ст.46 КЗпП України, відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством. Отже, вказана норма передбачає можливість відсторонення працівника від роботи і в інших, прямо не передбачених у ній, випадках, за умови встановлення таких випадків законодавством.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень. Частина друга цієї статті передбачає, що працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, також, проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Таким чином, вказані положення Закону передбачають не лише перелік конкретних хвороб, щеплення від яких є обов`язковим і включаються до календаря щеплень, а й також передбачають випадки, коли працівники окремих професій підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. При цьому перелік таких професій, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Відповідно до Положення про Міністерство охорони здоров`я України, затвердженого постановою КМУ від 25 березня 2015 року N 267, головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, є Міністерство охорони здоров`я України.

Наказом МОЗ від 25 лютого 2020 року за N 521 перелік особливо небезпечних, небезпечних інфекційних та паразитарних хвороб людини і носійства збудників цих хвороб, який затверджений наказом МОЗ від 19 липня 1995 року N 133, доповнено пунктом 39 такого змісту: «COVID-19».

Постановою КМУ від 09 грудня 2020 року N 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV- 2» (в редакції, що діяла на час спірних правовідносин) з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з 19 грудня 2020 року до 31 березня 2022 року установлено на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами КМУ від 11 березня 2020 року N 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», від 20 травня 2020 року N 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та від 22 липня 2020 року N 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

Наказом МОЗ від 04 жовтня 2021 року N 2153 як центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням. Видання вказаного наказу відповідає положенням ч.2 ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» і на час виникнення спірних правовідносин наказ не скасований та не визнаний протиправним.

Відповідно до Переліку на період дії карантину обов`язковій вакцинації проти СОVID -19 підлягають працівники закладів вищої, післядипломної, фахової перед вищої, професійної, ( професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу і форми власності.

Наказ МОЗ № 2153 про затвердження Переліку опубліковано в журналі «Офіційний вісник України» від 08.10.2021 року № 78, набрав чинності 08.11.2021 року.

При цьому Наказом МОЗ від 04 жовтня 2021 року N 2153 передбачено, що щеплення є обов`язковим в разі відсутності абсолютних протипоказань до проведення профілактичних щеплень, медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом МОЗ від 16 вересня 2011 року N 595, зареєстрованого в МЮ України 10 жовтня 2011 року за N 1161/19899 (у редакції наказу МОЗ від 11 жовтня 2019 року N 2070). Тобто, вакцинування можуть не робити лише ті працівники закладів освіти, які мають відповідні протипоказання до проведення профілактичних щеплень.

Протипоказання до вакцинації може встановлювати сімейний або лікуючий лікар та надати відповідний висновок про тимчасове чи постійне протипоказання. За потреби для отримання додаткової інформації щодо верифікації діагнозу, перебігу захворювання, необхідності додаткових обстежень лікар може також скеровувати пацієнта до профільного спеціаліста, за висновком якого остаточно приймає рішення, чи здійснювати вакцинацію чи відтермінувати її до певного часу.

Якщо існують протипоказання до щеплення однією з вакцин проти COVID-19 за можливості особа має вакцинуватися іншими типами вакцин.

Надання інформації щодо проведених щеплень не є порушенням права на таємницю про стан здоров`я в розумінні статті 39-1 Основ законодавства про охорону здоров`я, оскільки така інформація не стосується діагнозу, стану здоров`я, конкретних відомостей, одержаних при медичному обстеженні, методів лікування.

Аналіз наведених норм в сукупності і взаємозв`язку із обставинами справи вказує на те, що починаючи з 08.11.2021 року на позивачку ОСОБА_1 як працівника закладу освіти покладено обов`язок пройти щеплення проти COVID-19 або ж надати до навчального закладу документальне підтвердження наявності у неї відповідних протипоказань до такої вакцинації.

Водночас, пунктом 41-6 постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року N 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV- 2» (в редакції, що діяла на час спірних правовідносин) керівникам державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій визначено забезпечити:

- контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена Переліком N 2153;

- відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена Переліком N 2153 та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19, відповідно до статті 46 КЗпП України, частини другої статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу», крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я;

- на час такого відсторонення оплату праці працівників та державних службовців здійснювати з урахуванням частини першої статті 94 КЗпП України, частини першої статті 1 Закону України «Про оплату праці» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу»; відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу (державної служби) або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома осіб, які відсторонюються; строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили.

- відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу (державної служби) або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома особам, які відсторонюються;

Строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили.

Постанову Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року N 1236 доповнено Пунктом 46-1 згідно із з Постановою КМ № 1096 від 20.10.2021, яка набрала чинності 26.10.2021 року.

Таким чином, з 26.10.2021 року на директора Комунального закладу «Сарненська дитяча музична школа» Сарненської міської ради Рівненської області як керівника навчального закладу покладено контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками школи, обов`язковість яких передбачена Переліком N 2153, а тому, маючи з 26.10.2021 року відповідні повноваження та обов`язки, директором ліцею завчасно повідомлено позивачку ОСОБА_1 про необхідність обов`язкової вакцинації проти COVID-19 та про можливі наслідки відсутності такої вакцинації у вигляді відсторонення від роботи, що можуть настати для неї з 08.11.2021 року.

Докази наявності у позивачки абсолютних протипоказань до щеплення однією з вакцин проти COVID-19 в матеріалах справи відсутні, таких документальних відомостей нею відповідачу не подано і судом таких обставин не встановлено.

Отже покликання апелянта про те, що з боку відповідача щодо неї мало місце спонукання до вчинення дій (вакцинації), які не передбачені законодавством України як обов`язкові, спростовуються вищеназваними нормами.

У законодавстві України відсутня норма, яка дозволяла б примусову вакцинацію. Навіть якщо щеплення обов`язкове, законодавством не передбачено примусового щеплення. Тобто, змусити будь-кого вакцинуватися примусово неможливо, а тому у разі відсутності вакцинації діюче законодавство, з огляду на положення вищезазначених нормативно-правових актів, дозволяє відсторонювати деяких працівників без виплати заробітної плати.

Відсторонення працівника від роботи слід розуміти як один із передбачених законодавством випадків призупинення трудових правовідносин, яке полягає в тимчасовому увільненні працівника від обов`язку виконувати роботу за укладеним трудовим договором і тимчасовому увільненні роботодавця від обов`язку забезпечувати працівника роботою або створювати умови для її виконання.

Тимчасове увільнення працівника від виконання його трудових обов`язків в порядку відсторонення від роботи на умовах та з підстав, встановлених законодавством, по суті не є дисциплінарним стягненням, а є особливим запобіжним заходом, який застосовується у виняткових випадках і має на меті запобігання негативним наслідкам.

Призупинення трудових відносин в такому випадку не тягне за собою обов`язкове припинення самих трудових відносин. На період усунення від роботи за працівником зберігається його робоче місце. Відсторонення від роботи оформляються наказом (розпорядженням) роботодавця, в якому мають бути наведені підстава та строки відсторонення. Працівник має ознайомитись з таким наказом негайно під розпис, оскільки йдеться про реалізацію права працівника на працю.

Оскільки під час відсторонення працівник тимчасово увільняється від виконання своїх трудових обов`язків та не може виконувати роботу, то за загальним правилом такому працівникові заробітна плата в період відсторонення не виплачується, якщо інше не встановлено законодавством.

Чинним законодавством не передбачено обов`язку роботодавця щодо збереження за працівником заробітної плати на період його відсторонення від роботи у зв`язку з відмовою або ухиленням від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби COVID-19.

У зв`язку з наведеним, апеляційний суд погоджується із висновком місцевого суду про те, що відповідач, видавши оскаржуваний наказ, застосував у порядку, передбаченому законом (ст.46 КЗпП України), відсторонення від роботи позивачки, оскільки це прямо передбачено законодавством, та відповідало вимогам п.41-6 постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236. В протилежному випадку бездіяльність роботодавця з відсторонення працівника мала б негативні наслідки для нього, оскільки ст. 44-3 КУпАП «Порушення правил щодо карантину людей» визначено, що за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами, він може бути притягнений до адміністративної відповідальності, а відтак, у директора Комунального закладу «Сарненська дитяча музична школа» Сарненської міської ради Рівненської області не було альтернативи дій при вирішенні питання про тимчасове відсторонення позивачки від роботи.

Покликання апелянта на дискримінацію, яка мала місце щодо неї з боку відповідача, то вони апеляційним судом відхиляються як неспроможні. Так, судом встановлено і цей факт визнано сторонами, що всі працівники педагогічного колективу Комунального закладу «Сарненська дитяча музична школа» Сарненської міської ради Рівненської області були попереджені про необхідність надати документ, який підтверджуватиме наявність профілактичного щеплення від COVID-19 або медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я у строк до 08.11.2021 року, тобто усі працівники знаходились у рівних умовах.

Відхиляючи покликання апелянта на те, що відповідачем примушувано до її до участі в медичному експерименті із введенням сумнівної вакцини, яка не пройшла необхідних клінічних досліджень, що прямо заборонено законом, апеляційний суд оцінює критично. Так, Європейський суд з прав людини посилається на загальний консенсус щодо життєвої важливості такого заходу та засобу захисту населення від хвороб, які можуть мати серйозні наслідки для здоров`я людини та які в разі серйозних спалахів можуть викликати проблеми в суспільстві. Зважаючи на те, що частота ускладнень є досить незначною, однак безсумнівно, їх виникнення є досить загрозливим для здоров`я людини, органи Конвенції підкреслили важливість прийняття необхідних запобіжних заходів перед вакцинацією. Очевидно, це стосується перевірки в кожному окремому випадку можливих протипоказань. Це також відноситься до моніторингу безпеки застосовуваних вакцин. У кожному з цих аспектів Суд не вбачає підстав ставити під сумнів адекватність національної системи вакцинації. Вакцинація проводиться медичними працівниками тільки при відсутності протипоказань, які попередньо перевіряються відповідно до звичайного протоколу, відповідні медичні працівники зобов`язані повідомляти про будь-які підозри на серйозні або несподівані побічні ефекти. Відповідно, безпека використовуваних вакцин знаходиться під постійним контролем компетентних органів.

Окрім цього, у постанові Верховного Суду від 10 березня 2021 року у справі N 331/5291/19 вказано, що вимога про обов`язкову вакцинацію населення проти особливо небезпечних хвороб, з огляду на потребу охорони громадського здоров`я, а також здоров`я зацікавлених осіб, є виправданою. Тобто в даному питанні превалює принцип важливості суспільних інтересів над особистими, однак лише у тому випадку, коли таке втручання має об`єктивні підстави тобто було виправданим. Обов`язковість щеплень є втручанням у право на повагу до приватного життя, яке гарантовано статтею 8 Конвенції з прав людини та основоположних свобод. Проте, такі втручання цілком припустимі.

Для визначення законності таких втручань ЄСПЛ вказує на те, що «аби визначити, що це втручання потягнуло за собою порушення ст. 8 Конвенції, суд повинен (має) обґрунтувати доцільність та виправданість таких дій відповідно до другого абзацу цієї статті тобто встановити, чи є втручання виправданим «відповідно до закону» і чи має воно на меті законні цілі, і чи були вони «виправданими в демократичному суспільстві».

ЄСПЛ у рішенні у справі «Вавржичка та інші проти Чеської Республіки» зазначає: «Суд повторює, що оспорюване втручання мало би опиратися на певну законодавчу базу внутрішнього законодавства, причому ці закони повинні бути як адекватно доступними, так і сформульованими з достатньою точністю, аби дозволити тим, до кого вони застосовуються, регулювати свою поведінку і, при необхідності, з відповідними порадами передбачити до ступеня, який є розумним заданих обставин, наслідки, які можуть спричинити за собою дані дії.». ЄСПЛ встановив, що втручання у приватне життя у вигляді обов`язку зробити щеплення ґрунтується на законі, а тому у цьому немає порушень. В Україні таким законом є Закон України «Про захист населення від інфекційних хвороб». У цьому рішенні ЄСПЛ вказано «Що стосується мети, яку переслідує обов`язкове вакцинування, як стверджує Уряд і визнано національними судами, ціллю відповідного законодавства є захист від хвороб, які можуть становити серйозну загрозу для здоров`я населення. Це стосується як тих, хто отримує відповідні щеплення, так і тих, хто не може бути вакцинованим, і, таким чином, знаходиться в групі осіб високого ризику інфікування, покладаючись на досягнення високого рівня вакцинації в суспільстві в цілому для захисту від розглянутих заразних хвороб. Ця мета відповідає цілям захисту здоров`я і захисту прав інших осіб, визнаним статтею 8». Хоча система обов`язкових вакцинацій не єдина і не найпоширеніша модель, прийнята європейськими державами, Суд повторює, що в питаннях політики в галузі охорони здоров`я національні влади найкраще можуть оцінити пріоритети, використання ресурсів і соціальних потреб. Усі ці аспекти є актуальними в даному контексті, і вони підпадають під широку свободу розсуду, яку Суд повинен надати державі-відповідачу.

В контексті охорони здоров`я найкращим інтересам суспільства служить забезпечення найвищого досяжного рівня здоров`я. Коли справа доходить до імунізації, мета повинна полягати в тому, щоб кожна людина була захищена від серйозних захворювань. У переважній більшості випадків це досягається за рахунок обов`язкових щеплень. Ті, кому таке лікування не може бути призначено, побічно захищені від інфекційних захворювань, поки в їх оточенні підтримується необхідний рівень вакцинації, тобто їх захист забезпечується колективним імунітетом.

Таким чином, якщо вважати, що політика добровільної вакцинації недостатня для досягнення і підтримки колективного імунітету або колективний імунітет незалежний від природи захворювання (наприклад, правця), національні влади можуть розумно ввести політику обов`язкової вакцинації для досягнення відповідного рівня захисту від серйозних захворювань».

З цих підстав суд визнав, що рішення застосувати обов`язкову вакцинацію має вагомі причини.

В спорі, що переглядається, обов`язок вакцинації позивача з подальшим його відстороненням у разі відсутності щеплення тимчасово обмежив його право на працю. Проте позивач не звільнений з роботи, а був тимчасово відстороненим з огляду на суспільні інтереси. У вищезгаданому рішенні ЄСПЛ вказано, що «Суд визнає, що відсторонення позивача від роботи означало втрату заробітної плати і як наслідок позбавлення засобів існування. Однак це було прямим наслідком її рішення свідомо обрати саме цей шлях для себе особисто, відмовитися від виконання юридичного обов`язку, метою якого є захист здоров`я». Згідно зі статтею 43 КЗпП України право на працю включає в себе можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Позивач не позбавлений можливості обирати професію чи заняття, які не вимагають обов`язкової вакцинації.

Оцінюючи встановлені обставини справи в сукупності та взаємозв`язку із нормами, що їх регулюють, апеляційний суд доходить висновку про відсутність правових підстав для скасування оскаржуваного наказу директора Комунального закладу «Сарненська дитяча музична школа» Сарненської міської ради Мирончук Т.П. № 33-О.Д. від 08 листопада 2021 року «Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 », яким позивачку ОСОБА_1 , викладача вокалу, відсторонено від роботи з 09 листопада 2021 року на час відсутності щеплення проти СOVID-19 без збереження заробітної плати. Зважаючи на те, що вимоги про стягнення середнього заробітку та відшкодування моральної шкоди є похідними від вимоги про скасування оспорюваного наказу про відсторонення від роботи, котрий судом не визнаний незаконним, відсутні підстави для задоволення цих позовних вимог.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів (принцип диспозитивності). Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

За наведених обставин, апеляційного суду приходить до переконання про те, що оскаржуване рішення постановлене місцевим судом з дотриманням норм процесуального права, судом першої інстанції в повній мірі з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а тому апеляційні скарги не підлягають до задоволення.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 13 травня 2022 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 березня 2023 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Хилевич С. В.

Шимків С. С.