ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«14» березня 2023 року

м. Харків

справа № 638/16761/21

провадження № 22ц/818/457/23

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Мальованого Ю. М., Яцини В.Б.

за участю секретаря Волобуєва О. О.,

учасники справи:

позивачка ОСОБА_1 ,

відповідачі Шоста Харківська міська державна нотаріальна контора, державний нотаріус Шостої Харківської міської державної нотаріальної контори Вовкожа О.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Шостої Харківської міської державної нотаріальної контори на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 07 листопада 2022 року в складі судді Латки І.П.

в с т а н о в и в:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Шостої Харківської міської державної нотаріальної контори, державного нотаріуса Шостої Харківської міської державної нотаріальної контори Вовкожа Оксани Миколаївни про скасування відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом та зобов`язання вчинити певні дії.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її баба, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вказала, що вона звернулась до Шостої Харківської міської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини із відповідними документами, які підтверджують наявність родинних зв`язків з померлою, та надала інші необхідні відомості. На підставі цього 10 серпня 2021 року заведено спадкову справу.

Зазначила, що її мати ОСОБА_3 , яка є дочкою померлої, відмовилась від прийняття спадщини на її користь, про що у матеріалах спадкової справи міститься відповідна заява.

Однак, постановою державного нотаріуса Шостої Харківської міської державної нотаріальної контори Вовкожа О.М. від 12 жовтня 2021 року їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її баби, ОСОБА_2 . Постанова мотивована тим, що при відкритті спадкової справи за даними Спадкового реєстру виявлено заповіт від імені особи з прізвищем, ім`ям та по батькові « ОСОБА_2 » (рос. мовою - « ОСОБА_4 »), посвідчений Першою Луганською державною нотаріальною конторою 26 червня 1990 року, зареєстрований в реєстрі за № 2-2448. За даними реєстру дата і місце народження заповідача невідомі.

З метою встановлення змісту цього заповіту 08 вересня 2021 року державним нотаріусом зроблено запит до Луганського обласного державного нотаріального архіву, однак 07 жовтня 2021 року отримано відповідь, що документи архіву, зокрема, зазначений заповіт, на територію, підконтрольну Україні, не передавались, та встановити їх місцезнаходження і перевезти на підконтрольну територію неможливо.

У зв`язку з цим, державним нотаріусом відмовлено їй у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки встановлення змісту заповіту від 26 червня 1990 року та визначення кола спадкоємців, які прийняли спадщину після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , не є можливим.

Вказала, що відмова державного нотаріуса є протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки той факт, що прізвище, ім`я та по батькові особи, яка склала відповідний заповіт, повністю повторює прізвище, ім`я та по батькові спадкодавця, не свідчить про те, що йдеться про одну і ту саму особу, адже відповідний заповіт (відомості про нього) у Спадковому реєстрі не містить дати народження особи, яка його склала. Не внесення таких даних до реєстру є протиправним, не залежить від її волі та не може бути поставлене їй у вину.

Зазначила, що вона є єдиним спадкоємцем після смерті баби, яким виявлено бажання прийняти спадщину. Будь-які інші особи із відповідним заповітом до державного нотаріуса після смерті її баби не звертались.

Вказала, що відмова нотаріуса у видачі їй свідоцтва про право на спадщину є надуманою та такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства, а відтак заважає їй скористатись своїм законним правом на прийняття спадщини.

Зазначила, що вона отримала можливість ознайомлення на непідконтрольній Україні території у Луганській області з матеріалами судової справи, в якій фігурував зазначений заповіт, та виявила, що його складено особою 1915 року народження, тобто не її бабою.

Просила скасувати відмову державного нотаріуса Шостої Харківської міської державної нотаріальної контори Вовкожа О.М. у вчиненні нотаріальної дії від 12 жовтня 2021 року № 3617/02-31, а саме у видачі їй свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її баби ОСОБА_2 та зобов`язати державного нотаріуса Шостої Харківської міської державної нотаріальної контори Вовкожа О.М. або особу, яка її змінює, вирішити питання щодо видачі їй свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її баби ОСОБА_2 із врахуванням висновків суду по цій справі, а також стягнути з Шостої Харківської міської державної нотаріальної контори судові витрати, які складаються із судового збору та понесених витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 3700,00 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 07 листопада 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено; скасовано постанову державного нотаріуса Шостої Харківської державної нотаріальної контори Вовкожи О.М. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 12 жовтня 2021 року № 3617/02-31, а саме про відмову у видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її баби ОСОБА_2 ; зобов`язано державного нотаріуса Шостої Харківської державної нотаріальної контори Вовкожу О.М. або особу, яка її змінює, вирішити питання щодо видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її баби ОСОБА_2 із врахуванням висновків суду по цій справі; стягнуто з Шостої Харківської міської державної нотаріальної контори на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме судовий збір у сумі 1816,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 3700,00 грн, а всього у розмірі 5516,00 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду Шоста Харківська міська державна нотаріальна контора подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що при ухваленні судового рішення суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув увагу на відсутність в матеріалах справи заяви позивачки про прийняття спадщини. Не доведено і те, що позивачка є єдиною спадкоємицею. Помилковим та бездоказовим є висновок суду про те, що заповіт складено особою 1915 року народження, яка не є її бабою. Посилання суду на рішення Верховного Суду у справі № 189/904/19 є некоректним, оскільки у цій справі інші фактичні обставини. Стягнення з нотаріальної контори судових витрат є незаконним, оскільки відшкодування шкоди здійснюється Міністерством юстиції України, яке не залучено до участі у справі.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

До суду апеляційної інстанції учасники справи, будучи належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, не з`явилися. Представниця Шостої Харківської міської державної нотаріальної контори надала до суду апеляційної інстанції заяву про розгляд справи за її відсутністю та відсутністю відповідача. Клопотань щодо відкладення розгляду справи від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу Шостої Харківської міської державної нотаріальної контори необхідно задовольнити, рішення суду скасувати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що державним нотаріусом без достатніх правових підстав відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з чим оскаржувана постанова від 12 жовтня 2021 року №3617/02-31 підлягає скасуванню, та ефективним способом захисту прав та законних інтересів позивачки у даному випадку буде зобов`язання державного нотаріуса вирішити питання щодо видачі їй свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її баби із врахуванням висновків суду у цій справі.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Свердловськ Луганської області померла ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 21).

ОСОБА_1 є онукою ОСОБА_2

10 серпня 2021 року державним нотаріусом Шостої Харківської міської державної нотаріальної контори Вовкожа О.М. заведено спадкову справу №68121218, яку зареєстровано у Спадковому реєстрі (а. с. 22).

Постановою державного нотаріуса Шостої Харківської міської державної нотаріальної контори Вовкожа О.М. від 12 жовтня 2021 року №3617/02-31 відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її баби, ОСОБА_2 (а. с. 19-20).

Як вбачається зі змісту постанови від 12 жовтня 2021 року при відкритті спадкової справи за даними Спадкового реєстру виявлено заповіт, посвідчений від імені особи з прізвищем, ім`ям та по батькові « ОСОБА_2 » (рос. мовою - « ОСОБА_4 ») Першою Луганською державною нотаріальною конторою 26 червня 1990 року, зареєстрований в реєстрі за № 2-2448. За даними Спадкового реєстру дата і місце народження заповідача за вищезазначеним заповітом невідомі.

Оригінал вищезазначеного заповіту у спадкоємця відсутній.

08 вересня 2021 року за вихідним номером 3170/02-14 Шостою Харківською міською державною нотаріальною конторою зроблено запит до Луганського обласного державного нотаріального архіву для отримання інформації стосовно виявленого за даними Спадкового реєстру заповіту, посвідченого Першою Луганською державною нотаріальною конторою 26 червня 1990 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2-2448.

07 жовтня 2021 року до нотаріальної контори надійшла відповідь з Луганського обласного державного нотаріального архіву від 15 вересня 2021 року за № 1101/01-22, у якій зазначено, шо документи Луганського обласного державного нотаріального архіву, в тому числі вищезазначений заповіт, до Луганського обласного державного нотаріального архіву на території України не передавались, і встановити їх місцезнаходження та перевезти на підконтрольну територію Луганської області наразі неможливо.

Таким чином, через неможливість встановити зміст заповіту, посвідченого Першою Луганською державною нотаріальною конторою 26 червня 1990 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2-2448, визначення кола спадкоємців, які прийняли спадщину після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , не є можливим, у зв`язку чим нотаріусом відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до положень статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Частинами 1 та 2 статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Згідно з частиною 1 статті 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Частиною першою статті 67 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо.

Згідно з частиною першою статті 68 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна.

Згідно з пунктом 4.11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом нотаріус перевіряє наявність підстав для закликання до спадкування за законом осіб, які подали заяви про видачу свідоцтва.

Підпунктом 4.12 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку № 296/5 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів.

Відповідно до підпункту 4.14 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку № 296/5 при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти.

Пунктами 2, 9 частини першої статті 49 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії; в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії. На вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову.

Пунктами 1-4 глави 13 розділу І Порядку встановлено, що нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії у випадках, передбачених Законом України «Про нотаріат».

Нотаріуси не приймають для вчинення нотаріальних дій документи, якщо вони не відповідають вимогам, встановленим у статті 47 Закону України «Про нотаріат», або містять відомості, передбачені частиною третьою статті 47 зазначеного Закону.

Нотаріус на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, зобов`язаний викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. У цих випадках нотаріус протягом трьох робочих днів виносить постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

У постанові про відмову зазначаються: дата винесення постанови; прізвище, ініціали нотаріуса, який виніс постанову, найменування та місцезнаходження державної нотаріальної контори або найменування нотаріального округу та адреса розташування робочого місця приватного нотаріуса; прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, місце її проживання або найменування і місцезнаходження юридичної особи; про вчинення якої нотаріальної дії просила особа, що звернулася до нотаріуса (короткий зміст прохання); причини відмови у вчиненні нотаріальної дії з посиланням на чинне законодавство; порядок і строки оскарження відмови з посиланням на норми цивільного процесуального законодавства.

Нотаріусу забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії.

Статтею 50 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії.

Тлумачення статті 50 Закону України «Про нотаріат» свідчить, що при задоволенні позову про оспорення постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії суд не може зобов`язати нотаріуса вчиняти нотаріальні дії, оскільки такі дії вчиняються нотаріусом відповідно до Закону України «Про нотаріат» і належать до його компетенції.

Такі правові висновки викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 березня 2018 року у справі № 754/16825/15-ц та в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 березня 2021 року у справі № 761/36415/18.

Крім того, в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 161/9939/17 зазначено, що суд не може підміняти орган, до повноважень якого належить прийняття рішення, яке є предметом оскарження, приймати замість нього своє рішення та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта.

Нотаріальна діяльність в якості свого предмета має безспірні справи щодо реалізації цивільних прав, а судова - справи про право, що узгоджується з роз`ясненнями, наданими судам у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування».

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Відмовляючи ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті її баби ОСОБА_2 , нотаріус Шостої Харківської міської державної нотаріальної контори Вовкожа О.М. встановила, що за даними Спадкового реєстру виявлено заповіт, посвідчений від імені особи з прізвищем, ім`ям та по батькові « ОСОБА_2 » Першою Луганською державною нотаріальною конторою 26 червня 1990 року, зареєстрований в реєстрі за № 2-2448.

Встановити зміст цього заповіту в межах нотаріального процесу не вдалося, адже документи архіву не передавались на підконтрольну Україні територію.

Оскільки нотаріус позбавлена можливості встановити зміст зазначеного заповіту, коло спадкоємців та, як наслідок, наявність підстав для закликання ОСОБА_1 до спадкування за законом, вона дійшла висновку про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Вказане свідчить, що державний нотаріус при прийнятті оскаржуваної постанови діяла у відповідності до вимог законодавства, тому суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, оскільки постанова державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 12 жовтня 2021 року є правомірною.

Суд, керуючись власними припущеннями вважав, що вищевказаний заповіт ймовірно складено не бабою позивачки, та нотаріус безпідставно відмовила їй у видачі правовстановлюючого документа, не врахувавши, чи не призведуть такі дії нотаріуса до порушення спадкових прав інших осіб як спадкоємців за заповітом.

Твердження суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 є єдиною спадкоємицею після смерті баби, адже інші особи з відповідними заявами не звертались, також є спірним, адже спадкоємці можуть приймати спадщину в порядку частини третьої статті 1268 ЦК України.

Посилання суду першої інстанції на правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 03 березня 2021 року у справі № 189/904/19, щодо того, що невідповідність внесених до Спадкового реєстру відомостей вимогам закону не може бути поставлена у вину позивачу, судова колегія вважає помилковим, адже у цій справі інші правовідносини, предмет позову та фактичні обставини.

Як вбачається з позову ОСОБА_1 просила суд зобов`язати державного нотаріуса вирішити питання щодо видачі їй свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її баби ОСОБА_2 із врахуванням висновків суду по цій справі.

Проте, суд не може зобов`язувати нотаріуса вчиняти дії щодо вирішення питань, які безпосередньо належать до його компетенції, підміняти орган, до повноважень якого належить прийняття рішення, яке є предметом оскарження, приймати замість нього своє рішення та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта.

Таким чином, позовна вимога ОСОБА_1 про зобов`язання нотаріуса вчинити дії також не підлягає задоволенню внаслідок обрання позивачкою неефективного способу захисту в цій частині.

Відповідні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 01 березня 2021 року у справі № 473/1878/19, провадження № 61-20469сво19, від 09 лютого 2022 року у справі № 204/6057/20, провадження № 61-5460св21, від 19 травня 2022 року у справі № 144/748/17, провадження № 61-12662св21, від 07 грудня 2022 року у справі № 205/2974/21, провадження № 61-7576св22. Спадкові права позивачки можуть бути захищені у судовому порядку шляхом визнання за нею права власності на спадкове майно.

Ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції зазначеного не врахував, не в повній мірі дослідив обставини справи та наявні у справі докази, не надав їм належну оцінку, не з`ясував належним чином фактичні обставини справи щодо заявлених вимог і того, яка саме правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, що має суттєве значення для правильного вирішення спору, та дійшов помилкового висновку про задоволення позову ОСОБА_1 .

У зв`язку з чим, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційну скаргу Шостої Харківської міської державної нотаріальної контори задоволено, з ОСОБА_1 на її користь підлягає стягненню судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, у розмірі 2724,00 грн. Судові витрати, пов`язані з поданням позову, зокрема, на правничу допомогу, відносяться за рахунок позивачки, у зв`язку з відмовою у задоволенні її вимог.

Керуючись ст.ст.367, 368, ст.374, ст.376, ст.ст.381 - 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Шостої Харківської міської державної нотаріальної контори задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 07 листопада 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 до Шостої Харківської міської державної нотаріальної контори, державного нотаріуса Шостої Харківської міської державної нотаріальної контори Вовкожа Оксани Миколаївни про скасування відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Шостої Харківської міської державної нотаріальної контори 2724,00 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді Ю. М. Мальований

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 14 березня 2023 року.