ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/174/21
провадження № 2/753/1546/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2023 року Дарницький районний суд м. Києва

у складі: головуючого - судді Гусак О.С.,

з секретарем Уляницькою М.В.,

за участі: позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Юхимович С.А.,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и в :

у січні 2021 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2 , відповідач), третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав.

Позовна заява обґрунтована тим, що позивач є рідною матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після народження дочки батьком зі слів матері був записаний ОСОБА_2 , свідоцтво серія НОМЕР_1 , видане 31 липня 2015 року. Після народження та на даний час дитина проживає разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 , та перебуває на її утриманні й вихованні.

Батько дочки фактично після її народження припинив спілкування з позивачем, не бажає приймати участь у житті дочки, пояснюючи свою поведінку не бажанням народження вказаної дитини. Позивач намагалась переконати відповідача в необхідності спілкування з дочкою, однак її дії не дали бажаних результатів. Поведінка відповідача створює перешкоди для реалізації прав дитини, зокрема на реєстрацію місця проживання, медичне обслуговування, виїзд за кордон. Фахівцем Голосіївського районного в місті Києві Центру соціальних служб сім`ї, дітей та молоді було здійснено соціальне відвідування місця де проживає малолітня дитина. Під час проведення вказаної роботи було встановлено, що позивач у повному обсязі задовольняє базові та психоемоційні потреби дочки. Помешкання в якому проживає дитина придатне для її проживання, санітарно-гігієнічні норми дотримано, дитина забезпечена в достатній кількості необхідними продуктами харчування та спостереженнями фахівців було встановлено, що в сім`ї наявні теплі стосунки. Водночас спеціалістами Центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Дарницького району міста Києва за місцем проживання батька, також були проведені спрямовані на встановлення потреб ОСОБА_2 щодо належного виконання батьківських обов`язків та їх оцінку. Однак під час відвідування місця проживання відповідача двері помешкання ніхто не відчинив. З огляду на вказані обставини працівники центру залишили в поштовій скринці відповідача запрошення для останнього про необхідність явки до центру для співбесіди. ОСОБА_2 з`явився до центру та повідомив, що дійсно не спілкується з дочкою, аліменти на її утримання не сплачує та немає бажання виконувати обов`язки щодо виховання та догляду за дитиною. Відповідно до листа Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві Державної адміністрації від 13 травня 2020 pоку № 1449 спеціалісти служби неодноразово відвідували ОСОБА_2 за адресою його місця проживання, але двері помешкання в якому проживає відповідач ніхто не відкривав. Крім того, ОСОБА_2 не бажає спілкуватися у будь-який спосіб, на телефонні дзвінки не відповідає, на залишені в поштовій скринці виклики не реагує. За наслідками такої поведінки відповідача, службою було прийнято рішення про направлення на адресу ОСОБА_2 листа - роз`яснення щодо належного виконання батьківських обов`язків по відношенню до дитини та попереджено про відповідальність у разі порушення прав та інтересів дитини. Проте відповідач ставлення до дочки не змінив, майже від самого народження з нею не бачиться та не проявляє такого бажання, не приймає участі в її вихованні та забезпеченні взагалі. Посилаючись на наведене, просила задовольнити позов.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 18 січня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 10 год 26 лютого 2021 року. Одночасно витребувано в Служби у справах дітей Голосіївської районної в місті Києві держаної адміністрації висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої дочки.

15 лютого 2021 року від ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву в якому останній просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Зазначив, що погодився на державну реєстрацію дитини на прохання ОСОБА_1 , оскільки вона не хотіла щоб її вважали матір`ю одиначкою. В момент реєстрації батьком дитини відповідачу не було відомо, що він не є її батьком. Стосунки між сторонами мали дружній та інколи інтимний характер, позивач стверджувала, що не може мати дітей, на вмовляння відмовитись від народження дитини неодноразово заявляла, що цілком самодостатня для її виховання. Посилаючись на те, що неодноразово гуляв з дитиною в Голосіївському парку, навідував сам та з друзями, своєю родиною, надавав кошти, сплачує аліменти, у позові просив відмовити.

18 лютого 2021 року до суду надійшов зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Голосіївського району у м. Києві про анулювання актового запису цивільного стану.

26 лютого 2021 року Дарницьким районним судом м. Києва постановлено ухвалу про залишення зустрічної позовної заяви без руху та надано строк для усунення недоліків.

1 березня 2021 року від позивача надійшла відповідь на відзив, остання не погодилась з позицією викладеною відповідачем у відзиві. Вказала, що ОСОБА_2 надає перевагу власним інтересам всупереч інтересам дитини, на неодноразові намагання позивачки зберегти дружні відносини заради дитини не реагує, дитина не знає свого батька, ніколи з ними у свідомому віці не спілкувалась, не проводила з ним час, між ними відсутній психологічний зв`язок батька та дитини, відповідач перешкоджає в реалізації прав дитини та наголошує, що позивачка завагітніла шляхом обману.

3 та 9 березня 2021 року до суду надійшли матеріали з уточненою редакцією зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи - Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації, Голосіївський районний у м. Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини.

5 березня 2021 року від відповідача надійшли заперечення з яких вбачається, що він не визнає позовні вимоги, не вбачає будь-яких порушень зі своєї сторони, вважає вимоги безпідставними, неправомірними. Звернув увагу суду на те, що у відповіді на відзив предмет позову намагаються перевести за межі цивільної справи в площину адміністративних правовідносин.

10 березня 2021 року судом було прийнято зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи - Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації, Голосіївський районний у м. Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини та об`єднано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав.

5 квітня 2021 року надійшов відзив на зустрічну позовну заяву відповідно до якого ОСОБА_1 заперечує проти задоволення зустрічної позовної заяви.

До суду від позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 подано клопотання про призначення в рамках розгляду даної справи судово-імунологічної (судово-генетичної) експертизи з метою встановлення чи є ОСОБА_2 біологічним батьком малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , матір`ю якої є ОСОБА_1 .

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 8 квітня 2021 року задоволено клопотання ОСОБА_2 , призначено у справі судово-генетичну експертизу, проведення якої доручено експертам Київського міського бюро судово-медичних експертиз, оплату за проведення експертизи покладено на ОСОБА_2 та час проведення експертизи зупинено провадження у справі.

12 квітня 2021 року надійшла відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву.

24 червня 2021 року до суду надійшов лист від зав. відділення судово-медичної генетичної ідентифікації судово-медичного лабораторного відділу Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи Юрченко О.В. про необхідність забезпечення явки ОСОБА_2 , ОСОБА_4 разом з дитиною ОСОБА_3 для відбору зразків крові, який відбудеться 6 серпня 2021 о 11 год 30 хв.

Вказаний лист був надісланий на адресу учасників справи, однак від ОСОБА_2 повернувся із відміткою "за закінченням терміну зберігання".

16 серпня 2021 року на адресу суду надійшов лист від зав. відділення судово-медичної генетичної ідентифікації судово-медичного лабораторного відділу Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи Юрченко О.В., зі змісту якого вбачалось, що 6 серпня 2021 року ОСОБА_1 разом з дитиною з`являлася для відбору зразків крові, а ОСОБА_2 не з`явився.

Посилаючись на наведене, просили забезпечити явку ОСОБА_2 і ОСОБА_4 разом з дитиною ОСОБА_3 для відбору зразків крові, який відбудеться 24 вересня 2021 року об 11 год.

Вказаний лист було отримано ОСОБА_2 16 вересня 2021 року.

3 листопада 2021 року до суду надійшов лист від зав. відділення судово-медичної генетичної ідентифікації судово-медичного лабораторного відділу Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи Юрченко О.В. про необхідність оплати за проведення експертизи. Вказаний лист було направлено на адресу ОСОБА_2

8 грудня 2022 року від експерта надійшов лист, що станом на 30 листопада 2021 року експертизу не оплачено, зразки крові знищено, ухвалу суду повернуто без виконання.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 16 грудня 2021 року провадження у справі поновлено.

13 та 16 червня 2022 року від Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації надійшов висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої ОСОБА_3 .

21 липня 2022 року до суду від представника ОСОБА_1 адвоката Юхимович С.А. надійшло клопотання про застосування заходів процесуального примусу у виді покладення на ОСОБА_2 витрат повністю незалежно від вирішення спору, з метою спонукання відповідача до виконання встановлених в суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства.

Підставою для їх застосування представник зазначила, зокрема:

- недостовірність наданої ОСОБА_2 інформації державному виконавцю у виконавчому провадженні щодо стягнення аліментів про зміну місця проживання на території с. Григорівка Канівського району Черкаської області, в якому він не проживає;

- подання до виконавчої служби неналежних доказів щодо свого працевлаштування з метою несплати аліментів, непогодження із нарахованими державним виконавцем їх розміром;

- не проведення оплати судово-генетичної експертизи.

9 серпня 2022 року від ОСОБА_2 до суду надійшли заперечення на клопотання щодо застосування до нього заходів процесуального примусу, посилаючись на те що, розмір аліментів, заборгованість зі сплати аліментів, рішення, дії та бездіяльність органів виконавчої служби не є предметом розгляду у вказаній справі, на заборі крові 6 серпня 2021 року він був відсутній оскільки не був повідомлений, на заборі крові 24 вересня 2021 він був присутнім, оплату експертизи не провів оскільки державним виконавцем було накладено арешт на всі його рахунки у виконавчому провадженні щодо стягнення аліментів, що є поважною причиною несплати ним коштів за проведення експертизи.

Разом із запереченнями ОСОБА_2 подав клопотання про повторне надіслання судової ухвали до експертної установи для завершення проведення судово-генетичної експертизи, оскільки на даний час усуненні перешкоди для здійснення оплати експертизи.

Ухвалою від 12 вересня 2022 року відмовлено в задоволенні клопотання про застосування заходів процесуального примусу. Одночасно задоволено клопотання ОСОБА_2 про повторне направлення ухвали Дарницького районного суду міста Києва від 8 квітня 2021 року про призначення судово-генетичної експертизи, на час проведення експертизи провадження у справі зупинено.

1 лютого 2023 року на виконання ухвали від 8 квітня 2021 року надійшов висновок експерта № 103-166-2022 відповідно до якого молекулярно-генетичним дослідженням встановлено: вірогідність підтвердження біологічного батьківства ОСОБА_2 відносно ОСОБА_3 складає величину не менш ніж 99,99%. Таким чином, згідно Hummel K at all "Biostatistische Abstammugsbegutаchung mit blutgruppen befunden" Stuttgart, 1971., біологічне батьківство ОСОБА_2 відносно ОСОБА_3 практично доведено.

Ухвалою суду від 13 лютого 2023 року поновлено провадження у справі та призначено її в підготовче засідання на 6 березня 2023 року.

Протокольною ухвалою від 6 березня 2023 року відмовлено у прийнятті заяви ОСОБА_2 про доповнення зустрічних позовних вимог, закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті.

24 березня 2023 року від ОСОБА_2 надійшла заява про відмову від зустрічного позову. Ухвалою від 27 березня 2023 року прийнято вказану заяву та закрито провадження у справі за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи - Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації, Голосіївський районний у м. Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини.

Крім того, протокольною ухвалою суду від 27 березня 2023 року відмовлено у задоволенні заяви відповідача від 6 березня 2023 року про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмету спору.

ОСОБА_2 подав до суду заяву про повернення судового збору сплаченого за подання заяви про доповнення позовних вимог. Ухвалою суду від 18 квітня 2023 року заяву задоволено.

13 квітня 2023 року відповідачем ОСОБА_2 подано письмові зауваження щодо неповноти записів у протоколах судових засідань, як відбулись 12 вересня 2022 року 27 березня 2023 року, які повернуті ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 18 квітня 2023 року.

19 квітня 2023 року в судовому засіданні позивач та представник підтримали позовні вимоги та просили задовольнити в повному обсязі. ОСОБА_1 у судовому засідання зазначала, що коли народилась ОСОБА_3 , ОСОБА_2 забрав їх з пологового будинку, вони проживали разом декілька місяців, потім його почала дратувати її присутність і те що дитина маленька, вона кричить. Вперше він пропонував пожити окремо через 2 тижні після пологів, а через 4-6 місяців він їх вигнав з дому, оскільки його дратувало, що вона не справляється з побутом. Протягом останніх років батько ніяк не підтримує зв`язок з дитиною, востаннє дитини бачила батька 4 роки тому на день народженні сина подруги, коли він привіз речі для дитини, яка передала його родичка із Німеччини. При заборі крові для проведення експертизи щодо встановлення батьківства дитина, побачивши ОСОБА_2 , запитала у неї, - "що це за дядя", дитина не пам`ятає свого батька у свідомому віці. З моменту народження дитини ОСОБА_2 лише один раз за всі 7 років на потреби дитини надав їй 500 доларів. ОСОБА_2 не знає де ОСОБА_3 навчається, чим харчується, аліменти вчасно не сплачує, коли почалася війна, на Лобановського прилетіла ракета він не з`явився, не поцікавився як дитина, він не був присутнім на жодному дні народженні дитини, крім неприйняття дитини він створює їй перешкоди у реалізації прав дитини, не зареєстрував її за своїм місцем проживання, вона змушена була звертатись до Служби у справах дітей та сім`ї, щоб зареєструвати її за своїм місцем проживання, здійснює перешкоди у виїзді їй за кордон, він не тільки не виконує свої обов`язки, ще й намагається завдати шкоди у реалізації прав дитини, вона жодним чином не перешкоджала участі батька у вихованні дитини, навпаки із ранніх років життя дитини намагалась сприяти та вчиняти всі дії, щоб у дитини був батько, однак навіть війна і небезпека не викликала в нього потреби з`явитись і впевнитись що з дитиною все гаразд.

ОСОБА_2 в судовому засіданні вказав, що вони з ОСОБА_1 познайомились в дуже складний для нього час, він говорив їй, що не хоче більше дітей, ця дитина була не бажаною для нього, про що він повідомляв позивачу, просив зробити аборт, він думав, що мати дитини безплідна, та не зможе від нього завагітніти, однак від дитини, коли вона вже народилась, він не відмовлявся, виконував прохання матері дитини, відвіз її і забрав з пологового будинку до себе додому, він не бажає виховати дитину разом із ОСОБА_1 , у зв`язку з чим подав органу опіки та піклування заяви про визначення способу участі у вихованні дитини без присутності матері та жодного спілкування із нею, з осені 2020 року позивачка почала перешкоджати спілкуванню з дитиною, перестала відповідати на телефонні дзвінки, востаннє дитину він бачив при заборі крові для проведення експертизи, де її мати загороджувала своїм тілом дочку він батька. Просив у задоволенні позову відмовити.

Допитана судовому засіданні свідок ОСОБА_7 , яка є подругою ОСОБА_1 , пояснила, що з ОСОБА_2 бачилась декілька разів до народження їх спільної дитини, повідомила, що вони з ОСОБА_1 та її дитиною багато часу проводять разом, батько ніколи не був присутній при їх зустрічах та вона ніколи не чула що він їм телефонував, на дні народженні дитини вона його ніколи не бачила. Зазначила, що дитина ніколи не згадувала батька при їх розмовах та не запитувала чому вона не має батька.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 , повідомила, що ОСОБА_1 є хрещеною матір`ю її сина. Зазначила, що батько не бере участі у вихованні дитини. Повідомила, що бачила відповідача декілька разів до народження та після народження дитини, останній раз бачила батька на дні народженні свого сина в кафе чотири роки тому, коли він приїхав передати речі своїй дочці, які передала його родичка із-за кордону. Вважає, що дитина не знає відповідача як свого батька та якщо буде відновлено їх спілкування, це травмує психіку дитини. Зазначила, що від дитини вона ніколи не чула, що вона хоче побачити свого батька.

Вислухавши сторін та свідків, дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у позовній заяві, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини.

Згідно з частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

За приписами пункту 2 частини 1 статті 164 цього Кодексу мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Відповідно до положень статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 21 грудня 1995 року (далі - Конвенція про права дитини), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою, десятою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

За змістом статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до положень статті 18 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).

Згідно з частинами першою, другою статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до частини другої, третьої статті 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), в тому числі, й на рівне виховання батьками.

Судом встановлено що ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась ОСОБА_3 відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 31 липня 2015 року, мати - ОСОБА_1 , батько - ОСОБА_2 (а.с. 9, т. 1).

Зі змісту заяви ОСОБА_1 від 16 липня 2019 року та 7 липня 2020 року адресованої Голосіївській районній в місті Києві державній адміністрації вона неодноразово зверталася до Служби у справах дітей та сім`ї з проханням здійснити дії на проведення роз`яснювально-профілактичної роботи з ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання свої дочки ОСОБА_3 та з`ясування причин відхилення від виконання своїх обов`язків щодо дитини (а.с. 13-15, 20 т. 1).

Згідно листів Центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Дарницького районну міста Києва від 4 листопада 2019 року № 03-10/70-37 та 6 вересня 2020 року № 10147-279, під час зустрічі зі спеціалістами на базі Центру, ОСОБА_2 повідомив, що не спілкується з дочкою, аліментів не сплачує, не має жодного бажання виконувати обов`язки щодо виховання та догляду за дитиною (а.с.19, 21 звор. сторона т. 1).

Крім того, як вбачається із змісту листа Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації від 13 травня 2020 року ОСОБА_2 було направлено лист роз`яснення щодо належного виконання батьківських обов`язків по відношенню до дитини та попередження про відповідальність у разі порушення прав та інтересів дитини (а.с. 25, т. 1).

Постановою державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Данилюк Ольгою Борисівною відкрито виконавче провадження № 62917269 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання малолітньої ОСОБА_3 (а.с. 28-29, т. 1).

Відповідно до висновку Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації від 8 червня 2022 року про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої ОСОБА_3 наразі дитини зареєстрована та проживає разом з матір`ю - ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . 15 лютого 2021 року та 25 січня 2022 року за вищевказаною адресою, працівником Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації проведено обстеження житлово-побутових умов проживання та з`ясовано, що умови для проживання, виховання та розвитку дитини створені належним чином. Для малолітньої ОСОБА_3 , 2015 року народження, виділені спальне місце в кімнаті разом з матір`ю. В квартирі наявна шафа для одягу, стіл для навчання. Наявні дитячі речі: книги, іграшки та одяг, відповідно до віку, статі та сезону. Голосіївським районним в місті Києві центром соціальних служб проведено оцінку потреб сім`ї за місцем проживання матері та дітей та встановлено, що в квартирі дотримуються санітарно-гігієнічних норм, наявні продукти харчування в достатній кількості. Малолітня ОСОБА_3 , 2015 року народження, в повній мірі забезпечена всім необхідним. Зі спостережень фахівця Центру, мати базові та психоемоційні потреби дитини задовольняє в повній мірі. У сім`ї наявні теплі, довірливі стосунки. Мати в присутності фахівця Центру повідомила, що батько - ОСОБА_2 , не приймає участі у вихованні дочки, фінансової підтримки не надає, з дитиною не спілкується. Фахівцем Центру в присутності матері проведено бесіду з дитиною. З бесіди вбачається, що дівчинка батька бачила дуже давно, коли не пам`ятає. Розпорядженням Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації від 1 жовтня 2019 року № 625 місце проживання малолітньої ОСОБА_3 визначено разом з матір`ю. У 2019 році в рамках розгляду справи про визначення місця проживання дитини від Дарницького районного в місті Києві центру соціальних служб отримано інформацію що, зі слів батька, він не спілкується з дочкою, аліментів не сплачує, не має жодного бажання викопувати обов`язки щодо виховання та догляду за дитиною. 25 січня 2021 року на адресу Служби надійшло повідомлення від батька малолітньої ОСОБА_3 про заборону на виїзд за кордон дитини з будь-якою метою на будь-який проміжок часу до досягнення повноліття. Крім того, ОСОБА_2 15, 19 березня 2021 року та 2 серпня 2021 року тричі звертався до Служби щодо встановлення йому способів участі у вихованні та спілкуванні з дочкою. Служба рекомендувала батькові подати необхідний пакет документів через Центр падання адміністративних послуг Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, оскільки визначення способів участі у вихованні та спілкуванні з дитиною є адміністративною послугою. Однак пакет документів передбачений законодавством щодо визначення способів участі у вихованні дитини батько так і не подав.

Суд оцінює вказану поведінку батька критично, оскільки вказані дії були вчинені лише після подання позову про позбавлення батьківських прав, при цьому мають незавершений характер та спрямовані на створення ілюзії зацікавленості батька долею дитини. Разом з тим, ОСОБА_2 в судовому засіданні зазначив, що він не бажає брати участь у вихованні дитини за допомогою матері дитини, не вживав жодних дій, навіть після подачі позову до суду, щоб зателефонувати матері дитини та домовитись про зустріч із дитиною, жодних доказів того, що мати перешкоджає брати йому участь у вихованні дитини не надав.

Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Згідно листа Голосіївського районного в місті Києві центру соціальних служб від 11 березня 2021 року № 100/09/10-238 за результатами проведення роботи психолога з малолітньою ОСОБА_3 2015 року народження, психологом встановлено, що роль батька у сім`ї дитині незрозуміла, бо фактично батько відсутній, ролі у постійному піклуванні за дитиною не приймає. Батько не приймає участі у вихованні та щоденному піклуванні про дитину. Спогади про спільне життя у дитини відсутні. Дитина про батька знає, фігуру його ідеалізує, самостійно знаходить виправдання відсутності його у своєму житті. Мати сприяє позитивному сприйняттю дитиною батька, однак відсутність досвіду задоволення батьком актуальних потреб дитини та досвіду емоційного реагування на цей процес з боку дитини робить фігуру батька мало зрозумілою. Досвід дитина здобуває в процесі проживання основних події свого життя, з тим дорослим, хто реагує і задовольняє потреби, хто знаходиться поруч та допомагає дитині справлятися з власними переживаннями. Для ОСОБА_3 матір, ОСОБА_1 , є об`єктом надійної прив`язаності. Мати задовольняє актуальні потреби дитини, емоційно доступна. Сепараційний процес дитини від матері триває. Фактична вся побутова, емоційна, розвиваюча, взаємодія відбувається між дитиною та матір`ю. Наразі батьківська фігура, яка присутня у сімейній структурі, дитині мало зрозуміла, дитина фактично не знає чим батько займається, цю інформацію замінює власною фантазією. Теми спілкування з батьком у відстроченому часі не відтворює, у спогадах існує єдиний епізод за участі батька. На засіданні Комісії з питань, захисту прав дитини Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації 1 червня 2022 року були присутні обоє батьків. Комісією встановлено, що батько протягом тривалого часу не приймав жодної участі у догляді та вихованні дитини, самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. Докази щодо створення перешкод ОСОБА_2 у спілкуванні з дитиною з боку матері ОСОБА_1 відсутні.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як свідоме ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до малолітньої доньки, ОСОБА_3 , 2015 року народження.

Таким чином, зважаючи на вищевикладене, Голосіївська районна в місті Києві державна адміністрація орган опіки та піклування, дійшла висновку, про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 (а.с. 31-37, т. 2).

Відповідно до положень статей 150, 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя та утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За обставинами справи установлено, що відповідач повністю самоусунувся від виконання батьківських обов`язків щодо своєї дитини, долею своєї дитини не цікавиться, участі у її вихованні та утриманні не приймає, не піклується про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, а всю необхідну турботу, піклування та матеріальне забезпечення ОСОБА_3 надає мати ОСОБА_1 .

Доказів, які б свідчили про існування об`єктивних причин, які перешкоджають відповідачу приймати участь у вихованні і утриманні дитини, суду не надано.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (№ 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, п. 90), і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції (995_004) не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78) (параграф 54).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків.

За положеннями частин першої, другої статті 27 цієї Конвенції кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до частини восьмої статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно з частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти;

3) жорстоко поводяться з дитиною;

4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;

5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;

6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Верховний Суд виходить з того, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Виходячи зі змісту даної норми в сукупності з іншими нормами сімейного законодавства позбавлення батьківських прав з підстав ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків.

Згідно з частинами першою, другою статті 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Згідно з частинами першою-третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено статтею 166 СК України. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення його батьківських прав з урахуванням його поведінки не свідчить про його інтерес до дитини та реальне бажання змінити поведінку, останній впродовж останніх років не проявляв інтересу до дитини, не спілкувався, догляд не здійснював, не цікавився її фізичним та психічним станом здоров`я, коштів на утримання в добровільному порядку не надав, при цьому мав заборгованість по сплаті аліментів, подані заяви до Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про встановлення йому способів участі у вихованні та спілкуванні з дочкою мають формальний характер та не спрямовані на досягнення конкретної цілі, відповідач не одноразово зазначав, що дитина була не бажаною, він її не хотів та був проти її народження.

Поведінка батька відносно дитини не змінилася.

ОСОБА_2 , заперечуючи щодо позбавлення його батьківських прав, з моменту подання позову до суду не надав доказів, що він вживає заходів щодо налагодження стосунків з дитиною, цікавиться її станом здоров`я, виявляє будь-яку турботу про дитину, надає матеріальну підтримку, бере участь у вихованні дитини, не довів зміну своєї поведінки щодо дитини, прагнення здійснювати належне піклування за нею, не спростував, що свідомо нехтував обов`язками батька щодо дочки. Факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення його батьківських прав не свідчить про його інтерес до дитини та реальне бажання змінити поведінку.

Враховуючи, що станом на момент ухвалення рішення ОСОБА_2 у порушення вимог статті 150 СК України свідомо не виконує обов`язки щодо виховання та розвитку дитини, суд дійшов висновку про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На думку суду позбавлення відповідача батьківських прав відповідає інтересам дитини, яка тривалий час проживає з матір`ю. До того ж відсутність будь-якої участі батька у житті дитини є фактором, що травмує її психіку, а збереження батьківства може привести до одержання відповідачем в майбутньому майнових та особистих немайнових прав, заснованих на спорідненості з дітьми, що, враховуючи ухилення її від виконання батьківських обов`язків, призведе до порушення прав та інтересів дитини.

Крім того, необхідно зазначити, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Разом з тим, позивач просив вирішити питання про стягнення судових витрат.

Частиною 1 ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, а згідно п. 1 ч. 3 цієї статті до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Судом встановлено, що в позовній заяві представником позивача зазначено попередній (орієнтовний) розрахунок суми витрат на правову допомогу які будуть понесені в зв`язку з розглядом справи, що складає 5 000 грн.

Норма частини 8 статті 141 ЦПК України визначає, що докази щодо розміру витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу стороною позивача надано суду письмові докази.

У матеріалах справи міститься договір про надання правової допомоги № 033933 від 31 січня 2020 року (а.с.), ордер серії ПТ № 213200 (а.с.30), витяг з договору про надання правової допомоги від 31 лютого 2020 року (а.с.31), попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат (а.с.32), акт приймання-передачі правової допомоги №11 до договору про надання правової допомоги № 033933 від 31 січня 2020 року (а.с.), квитанція від 15 лютого 2021 року № 3 про оплату послуг в розмірі 2 500 грн. (а.с.) та квитанція від 31 січня 2020 року № 166 про оплату послуг в розмірі 2 500 грн. (а.с.).

Умовою документального підтвердження операції є можливість на підставі наявних документів зробити висновок про те, що витрати фактично понесені.

Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України суд здійснює розподіл судових витрат пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 840 грн за подання позову (а. с. 1).

Оскільки позов задоволено повністю, суд покладає на відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 5 000 грн та 840 грн судового збору.

На підставі викладеного, керуючись статтями 5, 7, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав, задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_2 ), батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_2 ), на користь ОСОБА_1 (зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_3 ) судовий збір у розмірі 840 грн 80 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 5000 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя:

Повний текст рішення складено 1 травня 2023 року.