ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2912/23 Справа № 211/4900/22 Суддя у 1-й інстанції - Сарат Н.О. Суддя у 2-й інстанції - Кішкіна І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Кішкіної І.В.,

суддів: Агєєва О.В., Корчистої О.І.,

за участю секретаря судового засідання Шумило І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу №211/4900/22 за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Довгинцівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Дніпро), про встановлення факту народження дитини за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 грудня 2022 року (суддя Сарат Н.О.),

в с т а н о в и в:

В грудні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, факту народження дитини, посилаючись на те, що її донька громадянка України ОСОБА_2 з вересня 2014 року перебуває у шлюбі з громадянином України ОСОБА_3 , які тимчасово перебуваючи у родичів чоловіка, які потребують постійного догляду, та проживають в Російській Федерації. ІНФОРМАЦІЯ_1 донька ОСОБА_2 народила там сина ОСОБА_4 . Зараз її онук ОСОБА_4 прикріплений до дитячої консультації Тимівської центральної районної лікарні (смт. Тимівське, Сахалінська область) та відвідує необхідні профілактичні прийоми у лікаря разом з батьками. Оскільки її донька ОСОБА_2 та її чоловік ОСОБА_3 є громадянами України, вони бажають зареєструвати народження дитини саме за українським законодавством, отримати українське свідоцтво про народження дитини та задокументувати дитину громадянином України. Проте, у зв`язку з повномасштабним вторгненням Російської Федерації на територію України 24 лютого 2022 року, дипломатичні та консульські відносини між Росією та Україною розірвані, зареєструвати дитину та отримати українське свідоцтво про народження у консульській установі на території Росії немає можливості. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зараз не мають можливості повернутися в Україну, оскільки її донька вагітна вдруге і є загроза невиношування дитини, тому пересування будь-яким транспортом, тим більше на довгі відстані, їй заборонено лікарями. Встановлення судовим рішенням факту народження ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Южно-Сахалінськ, Сахалінської області Російської Федерації, народженого її донькою ОСОБА_2 необхідне їй для того, щоб зареєструвати його народження у органах державної реєстрації актів цивільного стану України. Просила суд встановити факт народження у ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , народження, дитини чоловічої статі ОСОБА_4 , громадянина України, дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження м. Южно-Сахалінськ, Сахалінська область, Російська Федерація, для проведення державної реєстрації народження дитини у Довгинцівському відділі державне реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького район Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управлінн Міністерства юстиції (м. Дніпро), зазначивши батьками дитини: матір`ю громадянку України ОСОБА_2 , уродженку м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , батьком дитини громадянина України ОСОБА_3 , уродженця смт. Тимівське, Тимівського району, Сахалінської області, Російська Федерація, місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Ухвалою Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 грудня 2022 року відмовлено у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, факту народження дитини, заінтересована особа Довгинцівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Дніпро).

З вказаною ухвалою не погодилась ОСОБА_1 та оскаржила її в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу та передати справу до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановлена з порушенням норм процесуального права. Зазначає, що звертаючись до суду із заявою про встановлення факту народження її онука ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Южно-Сахалінськ, Сахалінської області Російської Федерації, батьками якого є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , вона обґрунтувала свої вимоги тим, що батьки новонародженого є громадянами України, однак не можуть цього зробити за місцем їх тимчасового перебування через відсутність там дипломатичних та консульських установ України, а на території України свідоцтво про народження ні вона, ні батьки дитини також отримати не можуть, через відсутність українських медичних документів, які є підставою для державної реєстрації народження дитини. Суд першої інстанції не врахував зазначених обставин, юридичного змісту та мети подання заяви про встановлення факту народження дитини, належним чином не дослідив захисту дитини, яка відповідно до статті 7 Закону України «Про громадянство України» є громадянином України за народженням. Суд безпідставно пов`язав визначену мету для якої заявниці необхідно встановлення юридичного факту, з існуванням позасудового порядку державної реєстрації народження дитини.

Від заінтересованої особи відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Представник заявниці ОСОБА_5 в судовому засіданні апеляційного суду в режимі відеоконференції підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Інші учасники справи у судове засідання апеляційного суду не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать довідки про доставку електронного листа та про доставку SMS.

Відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника заявниці, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за наступних підстав.

У частині 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у відкритті провадження суд першої інстанції виходив з відсутності доказів того, що самі батьки не мають можливості зареєструвати дитину (в тому числі і в електронній формі), а також відсутності відмови компетентного органу проведення державної реєстрації народження дитини

Апеляційний суд не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції за наступних підстав.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Стаття 55 Конституції України закріплює право кожної особи на судовий захист. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді.

Згідно із статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно із пунктом 5 частини 2 статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до частини 2 статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Пунктом 7 частини 1 статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження.

За змістом пункту 7 частини 1 статті 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» якщо державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем проживання батьків чи одного з них, то за їх бажанням місцем народження дитини в актовому записі про народження може бути визначене фактичне місце її народження або місце проживання батьків чи одного з них.

Державна реєстрація народження дитини проводиться не пізніше одного місяця з дня її народження, а у разі народження дитини мертвою - не пізніше трьох днів.

Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я документи, що підтверджують факт народження.

За відсутності документа закладу охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження.

Відповідно до частини 1 статті 144 СК України батьки зобов`язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану.

За правилами статті 7 Закону України «Про громадянство України» особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України.

Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження.

Відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24 лютого 2022 року у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України в Україні введено воєнний стан.

Разом з тим, 24 лютого 2022 року Держава Україна розірвала дипломатичні відносини з Російською Федерацією, про що заявив Президент України ОСОБА_6 на брифінгу в Офісі Глави держави.

Відповідно до Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, дитина має бути зареєстрована одразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов`язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства.

Відповідно до статті 26, 27, 31 Віденської конвенції про право міжнародних договорів, кожен чинний договір є обов`язковим для його учасників і повинен добросовісно виконуватись; учасник не може посилатись на положення свого внутрішнього права як на виправдання для невиконання ним договору; договір повинен тлумачитись добросовісно відповідно до звичайного значення, яке слід надавати термінам договору в їхньому контексті, а також у світлі об`єкта і цілей договору та з урахуванням будь-яких відповідних норм міжнародного права, які застосовуються у відносинах між учасниками. При цьому, в практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки», згідно яких, якщо невизнання документів, виданих окупаційною владою, веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян, такі документи повинні визнаватися. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Апеляційний суд також враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, зокрема «Лоізіду проти Туреччини», «Кіпр проти Туреччини», де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також те, що встановлення факту народження породжує юридичні наслідки, тобто від нього залежить виникнення особистих чи майнових прав заявника, чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення, заявник не має іншої можливості одержати документ, який посвідчує факт народження.

З вищенаведеного вбачається, що згадані положення цивільного процесуального закону не вимагають від осіб, які звернулися із заявою до суду про встановлення відповідного факту, подання до суду письмової відмови органу реєстрації актів цивільного стану у здійсненні реєстрації таких фактів.

За таких обставин, відмовляючи у відкритті провадження суд першої інстанції не дослідив, що встановлення факту народження дитини, не вимагає отримання письмової відмови органів реєстрації актів цивільного стану. Зазначаючи про відсутність доказів щодо можливості батькам зареєструвати дитину, суд першої інстанції дійшов передвчасного висновку, оскільки вказані обставини підлягає встановленню під час розгляду справи по суті.

Ухвалюючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно із вимогами статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу, тому відповідно до положень статті 379 ЦПК України ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 374, 379, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 грудня 2022 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 15 березня 2023 року.

Судді І.В. Кішкіна

О.В. Агєєв

О.І. Корчиста