ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 535/72/22 Номер провадження 22-ц/814/444/23Головуючий у 1-й інстанції Мальцев С.О. Доповідач ап. інст. Дряниця Ю. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Судді-доповідача: Дряниці Ю.В.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

Секретар: Даценко Н.В.

за участю представника ТОВ «Агрофірма «Маяк» Литвиненко А.А.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 24 травня 2022 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Агрофірма «Маяк» про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння та скасування державної реєстрації права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб,-,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2022 позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування позовних вимог послалась на те, що у порядку спадкування за заповітом вона набула права власності на земельну ділянку загальною площею 3,1670 га, кадастровим номером :00:004:0875, яка розташована на території Котелевської селищної ради Полтавського (Котелевського) району Полтавської області, за цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

20.12.2016 року між позивачем та відповідачем укладено договір користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) щодо користування земельною ділянкою загальною площею 3,1670 га., кадастровим номером :00:004:0875, та на підставі Акту про передачу та прийняття земельної ділянки в користування, позивачем було передано відповідачу спірну земельну ділянку. Строк дії вказаного договору встановлено у 5 років.

Пунктом 8.1. договору передбачено, що після припинення дії договору землекористувач повертає земельну ділянку у не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в користування.

06.01.2021 року та 08.11.2021 року позивач повідомила користувача про припинення договірних правовідносин у зв`язку з закінченням строку на який було укладено цей договір, та висловила своє бажання не продовжувати дію договору на новий термін, і повернути вказану земельну ділянку власникові.

Відповідач у своїх листах №260 від 07.12.2021 року, та № 16 від 22.01.2021 року відмовив позивачу повернути спірну земельну ділянку, з підстав того, що «Відповідно до п. 3.2. Договору, у випадку, якщо жодна, із сторін не заявить про свій намір розірвати цей Договір за один рік до закінчення терміну його дії (до 20.12.2020 року), договір вважається пролонгованим (продовження) на цей же строк і на тих же умовах. Наступні пролонгації на наступні строки здійснюються на зазначених вище умовах».

На даний час відповідачем земельна ділянка не повернута, чим на думку позивача порушено її право.

Просила суд, витребувати з чужого незаконного володіння, ТОВ «Агрофірма» «Маяк» на її користь земельну ділянку загальною площею 3,1670 га, кадастровим номером :00:004:0875, яка розташована на території Котелевської селищної ради Полтавського (Котелевського) району Полтавської області, цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в зв`язку з закінченням терміну дії договору користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), укладеного 20.12.2016 року між нею та ТОВ «Агрофірма» «Маяк»; скасувати запис про обтяження земельної ділянки загальною площею 3,1670 га, кадастровим номером :00:004:0875, яка розташована на території Котелевської селищної ради Полтавського (Котелевського) району Полтавської області, цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, у вигляді сервітуту, внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 22.12.2016 року; стягнути понесені судові витрати.

Рішенням Котелевського районного суду Полтавської області від 24 травня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «Агрофірма «Маяк» про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння та скасування державної реєстрації права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб відмовлено.

Рішення оскаржила позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує на те, що місцевим судом не повно досліджені обставини, що мають значення для справи.

Звертає увагу суду на те, що нормами Цивільного кодексу України не передбачено можливість пролонгації договору емфітевзису та не встановлюється обов`язку власника земельної ділянки на вимогу землекористувача продовжити дію такого договору.

У доводах апеляційної скарги позивач також зазначає, що договір оренди повинен відповідати загальним положенням про договір, встановленим ст..ст. 407-412 ЦК України.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, з підстав, передбачених ст. 375 ЦПК України.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 , згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18.05.2015 року, є власником земельної ділянки загальною площею 3,1670 га, кадастровий номер :00:004:0875, яка розташована на території Котелевської селищної ради Полтавського (Котелевського) району Полтавської області, цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Вказані обставини також підтверджуються копією витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку копією кадастрового плану земельної ділянки (а.с. 10 - 15).

Між власником земельної ділянки ОСОБА_1 та ТОВ «Агрофірма «Маяк» укладено Договір про надання права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) відповідно до умов якого спірну земельну ділянку передано в строкове платне користування (а.с. 16 - 17). Згідно пункту 3.1 Договір укладено на 5 (п`ять) років.

Відповідно до пункту 3.2. Договору сторонами погоджено, що у випадку, якщо жодна із сторін не заявить про свій намір розірвати цей Договір за один рік до закінчення термін його дії, Договір вважається пролонгованим (продовженим) на цей же строк і на тих же умовах.

Наступні пролонгації на наступні строки здійснюються на зазначених вище умовах. У разі закінчення терміну дії Договору до закінчення польових робіт, термін користування земельною ділянкою продовжується до повного завершення збирання врожаю сільськогосподарських культур.

Місцевим судом встановлено, що відповідно до вище вказаного Договору термін його дії до 20.12.2021 року.

Із повідомленням про бажання припинити дію договору з підстав зазначених в п. 3.2 позивач звернулася до відповідача 06.01.2021 року та 08.11.2021 року (а.с. 18 - 19).

Рішенням реєстратора про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 25.01.2022 року, позивачу відмовлено у державній реєстрації припинення іншого речового права, право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) на земельну ділянку, кадастровий номер земельної ділянки :00:004:0875.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач ОСОБА_1 , у порушення вимог п. 3.2 Договору оренди повідомила орендаря ТОВ «Агрофірма» «Маяк» про розірвання договору поза строки, визначені у договорі, а саме не за один рік до закінчення терміну його дії.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду.

Згідно ч. 1 ст. 407 ЦК України, право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб. Аналогічні положення закріплені також у ч. 1 ст. 102-1 Земельного кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі №355/385/17 (провадження №61-30435сво18) зроблено висновок, що «у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів, на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду)».

Відповідно до вимог ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України, зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

На підставі встановлених місцевим судом обставин, та наданих сторонами доказів, колегія суддів доходить висновку, що спірний Договір оренди був укладений відповідно до діючого законодавства, при його укладенні сторони досягли згоди щодо початку дії його строку та загального строк дії договору, а також умов щодо пролонгації договору.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем умови договору оренди щодо порядку пролонгації його дії не оскаржувались.

Повідомлення про розірвання договору оренди позивачем направлено відповідачу 06.01.2021 року та 08.11.2021 року, тобто з порушенням строку, визначеного п. 3.2.

Таким чином, суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, дійшов обґрунтованого висновку, щодо їх безпідставності.

Наведені в апеляційній скарзі, доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч. 1 п. 1, 375, 381, 384 ЦПК України, апеляційній суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 24 травня 2022 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач Ю. В. Дряниця

Судді: О.А. Лобов

В.М. Триголов